Справа № 640/4304/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Губської Я.В.,

при секретарі - Куценко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , 3-я особа: Київський районний у місті Харкові відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про виключення батька з актового запису про народження дитини

ВСТАНОВИВ:

21.03.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить виключити з актового запису про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про батька - ОСОБА_1 .

В обґрунтування позовних вимог вказує, що з 2005 по 2017 роки він та відповідачка перебували в зареєстрованому шлюбі, а статеві відносини в них почалися в кінці грудня 2004 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідачка народила дочку - ОСОБА_4 , свідоцтво про народження НОМЕР_1 , видане 05.01.2017 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, актовий запис №2616. Зазначає, що пізніше в нього неодноразово виникали підозри відносно того, що ОСОБА_2 ввела його в оману та брехливим шляхом добилась офіційного оформлення шлюбу, реєстрації народженої дитини в Київському РАЦС м. Харкова на його ім`я. Відповідачка настоювала на реєстрації шлюбних відносинах в органах РАЦС м. Харкова, завіряючи, що вагітна від нього, що дитина народилась недоношеною. Однак, згідно отриманої ним інформації 25.01.2017 року за № 00-06/101 зазначено, що згідно історії пологів № 752 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у КЗОЗ «Харківський міський пологовий будинок №2 ІНФОРМАЦІЯ_1 о 22-30 години народила доношену дитину жіночої статі вагою 3000 г. зростом 52 см. Враховуючи, що в період часу, коли відповідачка завагітніла, він не мав з нею статевих стосунків, в нього виникли сумніви відносно батьківства, у зв*язку з чим він і звернувся з даним позовом до суду.

Згідно ухвали судді Київського районного суду м. Харкова від 07.04.2017 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків.

Ухвалою судді Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2017 року відкрито провадження по даній справі, призначено судове засідання.

12.07.2017 року до суду подано уточнену позовну заяву, в якій ОСОБА_1 просить вилучити з актового запису № 2616 про народження дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відомості про батька - ОСОБА_1 , 1945 року народження.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2017 року за клопотанням представника позивача призначена судова медична молекулярно-генетична експертиза для спростування батьківства ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 по відношенню до дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Копію даної ухвали відповідачка ОСОБА_2 отримала. (а.с. 53 т.1).

26.09.2017 року матеріали цивільної справи повернуті, оскільки в призначеному закладі (Київський НДІ судових експертиз) генетичні експертизи не проводяться.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.10.2017 року відновлено провадження по справі, призначено судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17.10.2017 року за клопотанням представника позивача призначена судова медична молекулярно-генетична експертиза для спростування батьківства в Державному науково-дослідному експертно-криміналістичному центрі МВС України.

08.11.2017 року до суду надійшло клопотання експерта щодо надання зразків біологічного матеріалу (кров або слину) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 з проведеною оплатою. Клопотання експерта позивач та відповідач отримали (а.с. 81-83 т.1).

22.11.2017 року до суду подане клопотання відповідача ОСОБА_2 про відмову у відібранні біологічних зразків у дитини - ОСОБА_4 , 2005 р.н. (а.с. 85-88 т.1). Отримала ОСОБА_2 повідомлення експерта 16.12.2017 року. (а.с. 120 т.1).

Згідно відповіді Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 110, 118 т.1) відбір біологічних зразків для проведення експертизи не відбувався, оскільки ОСОБА_2 з ОСОБА_4 не з*явилися, ОСОБА_1 перебував у відділенні 21.12.2017 року, 24.01.2018 року з 11-00 год. до 13-00 год.

Згідно повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи від 10.01.2018 року цивільна справа повернута до суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 23.01.2018 року відновлено провадження по справі, призначено судове засідання.

16.04.2018 року (а.с. 231-232 т.1) до суду поданий відзив ОСОБА_2 на позов ОСОБА_1 , в якому відповідачка просить відмовити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що з 1998 року по 2004 рік вона працювала на кафедрі іноземних мов ХІТВ, де з 1999 року працював і ОСОБА_1 . Вони спілкувалися, що згодом перейшло в близькі стосунки. 19.02.2005 року за проханням ОСОБА_1 вони зареєстрували шлюб і ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилась дочка - ОСОБА_4 . Вказує, що факт того, що ОСОБА_1 визнав себе батьком дочки є рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2011 року про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , 2005 р.н.

24.04.2018 року (а.с. 143-144 т.2) ОСОБА_1 поданий відповідь на відзив.

22.05.2018 року подана заява відповідача ОСОБА_2 про понесені судові витрати.

11.07.2018 року (а.с. 198-199 т.2) подані заперечення на відповідь на відзив.

16.07.2018 року ОСОБА_1 подана заява про відшкодування судових витрат. (а.с. 205-206 т.2).

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 26.11.2018 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про закриття провадження, визнання неналежним представником, визнання такою, що зловживає правами відмовлено. (а.с. 105-106 т.3).

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.03.2019 року справа розподілена в провадження судді Губської Я.В.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 14.05.2019 року вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, надано час для подання відзиву на позов.

30.05.2019 року (а.с. 20-21 т.4) поданий відзив на позов, в якому ОСОБА_2 просить позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення, з підстав, вказаних раніше.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 06.06.2019 року за клопотанням представника позивача призначено судову медичну молекулярно-генетичну експертизу для спростування батьківства, з роз*ясненням сторонам вимог ст. 109 ЦПК України. Копію ухвали учасники судового розгляду отримали. (а.с. 66-67 т.4).

За повідомленням Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи даного роду експертизи не проводяться.

Згідно ухвали Київського районного суду м. Харкова від 09.09.2019 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 19.09.2019 року призначено судову молекулярно - генетичну експертизу за клопотанням позивача для спростування батьківства в Державному науково-дослідному експертно - криміналістичному центру МВС України, з відібранням зразків генетичного матеріалу (кров або слину) у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 у відділі судово-медичної імунології Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи. Представник відповідача ОСОБА_2 отримав дану ухвалу 07.10.2019 року. (а.с. 130 т.4).

Згідно повідомленням Харківського обласного бюро судово-медичної експертизи (а.с. 135,143, 156 т.4). відібрання зразків було призначено на 22.11.2019 року, 20.12.2019 року, 24.01.2020 року. Повідомлення експерта представник ОСОБА_2 отримав 09.12.2019 року, 09.01.2020 року. (а.с. 145, 158 т.4).

За повідомленням експерта в зазначені для відбору зразків дні (22.11.2019 року, 20.12.2019 року, 24.01.2020 року) ОСОБА_1 перебував у відділенні судово-медичної імунології ХОБСМЕ, ОСОБА_2 з дитиною не з*явилася. (а.с. 160 т.4).

31.01.2020 року до суду направлено повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи у зв*язку з відсутністю відбору зразків.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 12.02.2020 року поновлено провадження по справі, призначено підготовче судове засідання. 12.02.2020 року подана відповідь на відзив.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 16.03.2020 року закрито підготовче провадження, призначено судовий розгляд по суті позовних вимог.

Позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

В судові засіданні, призначені неодноразово відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Тимошенко Д.В. не з*явилися, повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду.

Представник відповідача - адвокат Тимошенко Д.В. подавав заяви від 15.04.2010, 27.05.2010 року про відкладення розгляду справи, у зв*язку з чим судом було відкладено розгляд справи на 28.05.2020 року. В подальшому, відповідач та її представник - адвокат не з*явилися, обґрунтованих заяв про поважність причин неявки до суду не подали.

Згідно ч.2 ст.43 ЦПК України відповідач зобов`язаний добросовісно здійснювати процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки, що відповідно до принципу юридичної визначеності є складовою частиною конституційного принципу верховенства права.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, враховуючи строки розгляду справи з 2017 року, наявність в матеріалах справи відзиву на позов та відсутність будь-яких інших клопотань відповідача, які заявлені та не розглянуті судом, враховуючи висловлену позицію сторін за позовом та відзивом протягом тривалого часу, починаючи з 2017 року, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних доказів, які містяться в матеріалах справи, оскільки подальший не розгляд справи порушує права учасників щодо розумності строків розгляду справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ефективність судового захисту залежить не тільки від досконалості процедури розгляду судами справ, а й від поведінки осіб, які беруть участь у справі, сумлінного здійснення ними своїх процесуальних прав і обов`язків.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 2 ЦПК України неприпустимість зловживання процесуальними правами визнана однією з засад (принципів) цивільного судочинства. Роль суду у реалізації принципу змагальності сторін полягає, зокрема, у запобіганні зловживанню учасниками судового процесу їх правами.

Добросовісне здійснення цивільних процесуальних прав потребує від осіб, котрі беруть участь у справі, такої реалізації прав, яка відповідала б їхньому призначенню та здійснювалась у спосіб, визначений цивільним процесуальним законом, не завдавала б шкоди правам інших учасників цивільного процесу.

Критеріями добросовісної поведінки учасників процесуальних правовідносин є здійснення прав і обов`язків у відповідності до норм процесуального законодавства; усвідомлення сутності процесуальних правовідносин як відносин, що виникли з метою здійснення правосуддя у цивільній справі; в) відмова від реалізації своїх процесуальних прав та обов`язків з метою зловживання ними.

Суд зобов`язаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами.

Завдання правильного і своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи ставиться перед органом судової влади, а не перед сторонами процесу проте жодною мірою не виправдовує поведінку осіб, що беруть участь у справі, направлене на те, що умисне зловживанням правами перешкоджає досягненню органом судової влади вказаних завдань.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як визначено ч.3 ст. 13 ЦПК України, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Положеннями ч.3 ст. 12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України, частина 1 статті 121 якого встановлює, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 Сімейного кодексу України.

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина 1 статті 122 Сімейного кодексу України).

Згідно зі статтею 133 Сімейного кодексу України якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Статтею 122 СК України передбачено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком.

Відповідно до приписів ст. 136 СК України - особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. Оспорювання батьківства неможливе у разі смерті дитини. Не має права оспорювати батьківство особа, записана батьком дитини, якщо в момент реєстрації себе батьком дитини вона знала, що не є її батьком, а також особа, яка дала згоду на застосування допоміжних репродуктивних технологій відповідно до частини першої статті 123 цього Кодексу. До вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Згідно із п.п. 10,11 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - в судовому порядку батьківство може бути оспорено як у випадках, коли в книзі реєстрації народжень батьками дитини записано осіб, які перебували у шлюбі між собою (статті 122, 124 СК України), так і тоді, коли при реєстрації народження дитини її батьком на підставі спільної заяви батьків або заяви чоловіка, котрий визнавав себе батьком, записано особу, яка не перебувала у шлюбі з матір`ю дитини (статті 126, 127 СК України). Предметом доказування в таких справах є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведеності цієї обставини, суд постановляє рішення про виключення оспорених відомостей з актового запису про народження дитини. При цьому, відповідні вимоги жінки суд може задовольнити лише за умови подання іншою особою заяви про своє батьківство. Особа, яка в момент реєстрації її батьком дитини знала, що не є таким, а також особа, котра дала згоду на штучне запліднення своєї дружини, не мають права оспорювати батьківство. Для вимог чоловіка про виключення відомостей про нього як батька з актового запису про народження дитини позовної давності не встановлено.

Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 - підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно п. 14 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» стягнення за рішенням суду з особи, записаної батьком або матір`ю, аліментів на дитину не є перешкодою для звернення до суду з позовом про виключення відомостей про них як батька або матері з актового запису про народження цієї дитини. Задоволення судом зазначених вимог може бути підставою для перегляду рішення про стягнення аліментів у зв`язку з нововиявленими обставинами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2

перебували у шлюбі з 19 лютого 2005 року, який був зареєстрований 19.02.2005 Київським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського районного управління юстиції, актовий запис №64.(а.с. 4 т.1).

Згідно свідоцтва про народження неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 2616, складений 29 листопада 2005 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, батьками дитини вказані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . (а.с. 5 т.1).

Відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 25.05.2017 року шлюб між сторонами розірвано, що не оспорюється сторонами.

Згідно рішення Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2011 року з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , стягнуто аліменти на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 24.06.2011 року до повноліття дитини. (а.с. 43 т.1).

Звертаючись з позовом до суду та протягом усього часу розгляду справи в суді з 2017 по 2020 роки позивач ОСОБА_1 вказує, що відповідач ввела його в оману та брехливим шляхом добилася офіційного оформлення шлюбу і реєстрації дитини на його ім*я, оскільки стверджувала, що дитина народилась недоношеною. В подальшому, в нього виникали сумніви щодо батьківства і 25.01.2017 року ним було отримано інформацію, що дитина народилась доношеною, що спростовує твердження відповідачки і він звернувся з позовом до суду про виключення його як батька з актового запису про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також, вказував, що для встановлення факту відсутності спорідненості необхідно провести експертизу, про призначення якої заявив клопотання та зобов*язався її оплатити.

Згідно з п. 4 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до положення частини п`ятої ст. 12 ЦПК України, суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до частини першої статті 103 ЦПК України для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти Російської Федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).

Таким чином, доводити відсутність кровного споріднення з дитиною чоловік може будь-якими допустимими доказами, суттєвими з яких будуть висновки судово-медичної, біологічної, генетичної експертиз.

Так, з матеріалів справи вбачається, що за клопотанням позивача у даній цивільній справі ухвалами Київського районного суду м. Харкова від 29.08.2017, 17.10.2017, 06.06.2019, 19.09.2019 призначалась судова молекулярна-генетична експертиза з відібранням зразків біологічного матеріалу у ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 для спростування батьківства за заявою позивача.

Ухвали суду про призначення експертиз та клопотання експерта про явку для відібрання зразків біологічного матеріалу для проведення експертизи відповідачем та її представником були отримані, про що свідчать матеріали справи.

Сторонам також неодноразово було роз`яснено наслідки ухилення від участі в експертизі згідно вимог ст. 109 ЦПК України, що вказано в ухвалах про призначення експертизи.

Однак, відповідач ОСОБА_2 з дитиною ОСОБА_4 , 2005 р.н. жодного разу до експертної установи та відділу біологічних досліджень не з*явилась, будучи повідомленою про дату та час явки до експертної установи для відібрання зразків.

При цьому, позивач ОСОБА_1 згідно довідок експерта для відібрання зразків у визначені дати та час з*являвся, однак не було проведено забір у зв*язку з відсутністю інших осіб - матері та дитини.

Таким чином, судова молекулярно-генетична експертиза, яка призначалась ухвалами суду від 29.08.2017, 17.10.2017, 06.06.2019, 19.09.2019 не проведена, справа повернута з експертної установи з повідомленням про неможливість її проведення у зв*язку з відсутністю зразків.

Також, в матеріалах справи є заява ОСОБА_2 від 22.11.2017 року про відмову у відібранні біологічних зразків у дитини ОСОБА_4 , 2005 р.н. (а.с. 85-88 т.1).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо та сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумнів щодо їх правильності.

За положеннями ст.109 ЦПК у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. У разі ухилення відповідача від проведення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи у справах про визнання батьківства, материнства суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи.

Враховуючи, що предметом позову є не визнання батьківства, а виключення запису як батька з актового запису про народження дитини, привід відповідача на проведення судово-генетичної експертизи в даному випадку не допускається і тому підлягає застосуванню вимоги ст.109 ЦПК України, а саме визнання факту того для чого була експерта призначена, того, що позивач ОСОБА_1 не є батьком ОСОБА_4 , 2005 року народження.

Отже, суд вважає безспірним той факт, що відповідач ухиляється від проведення експертизи, і встановлює за наслідками ст. 109 ЦПК України факт того, що позивач не є біологічним батьком відносно дитини - ОСОБА_4 , 2005 року народження.

Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного відповідачем під час розгляду справи з 2017 по 2020 роки суду надано не було.

При цьому, суд зауважує, що березня 2017 року справа знаходиться на розгляді в суді і відповідачу достовірно було відомо про розгляд справи і вона маючи можливість надати докази, не скористалась своїм процесуальним правом прийняти участь у проведенні експертизи з метою підтвердження факту батьківства позивача, а навпаки подала заяву про відмову від проведення експертизи.

Посилання відповідача у відзивах, що факт батьківства був доведений рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21.07.2011 року, яким було стягнуто аліменти з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 суд вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки наявність рішення суду про стягнення аліментів не може бути підставою для звільнення від доказування в розумінні вимог ст. 82 ЦПК України і наявність даного рішення за 2011 рік не є перешкодою для пред*явлення позову про виключення відомостей про батька в 2017 році.

Також, не є обґрунтованими доводи відповідача з посиланням на ч.5 ст. 136 СК України, оскільки суду не надано доказів на підтвердження того, що позивач знав в 2005 році, що він не є батьком новонародженої дитини та суд роз*яснює, що згідно ст. 136 СК України до вимоги чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Таким чином, з позову ОСОБА_1 та досліджених доказів в їх сукупності, з застосуванням вимог ст. 109 ЦПК України, а саме визнання факту того, що позивач не є біологічним батьком ОСОБА_4 , 2005 року народження, оскільки суд визнає, що відповідач ОСОБА_2 ухилилась від проведення експертизи, яка була призначена для спростування факту батьківства і суд визнає факт, для з*ясування якого була експертиза призначена, а саме, що позивач не є батьком дитини і відповідачем не спростовані доводи позивача будь-якими іншими доказами, задовольняє позовні вимоги в повному обсязі, виключивши відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 2616 від 29.11.2005 року про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У відповідності зі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2800 грн., виходячи з їх доведеності. В задоволенні інших заявлених витрат за відбір зразків та експертизу за клопотанням позивача суд відмовляє, оскільки не надано доказів на підтвердження понесених витрат у заявленому розмірі. Клопотання відповідача в порядку вимог ст. 141 ЦПК України не підлягає задоволенню у випадку задоволення вимог позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 80, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Виключити відомості про батьківство ОСОБА_1 з актового запису № 2616 від 29.11.2005 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640,80 грн. та витрати на правничу допомогу в сумі 2800 грн.

На рішення суду першої інстанції протягом 30 днів з дня його проголошення, може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Харківського апеляційного суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення, а у випадку проголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк для апеляційного оскарження обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Відповідно до вимог п.15 Перехідних положень ЦПК України (в ред. з 15.12.2017 року) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , паспорт НОМЕР_3 , виданий Київським РВ у м.Харкові ГУ ДМС України в Харківській обл. 18.03.2015, АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Московським РВ ХМУ УМВС України в Харкіській обл. 27.05.1999, АДРЕСА_2

Суддя : Я. В. Губська