Справа № 175/3768/18
Провадження № 2/175/1203/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 грудня 2020 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді Бойко О.М.,

при секретарі Кучеренко О.Ю.

за участю: відповідача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та встановлення порядку користування,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки та Ѕ житлового будинку, встановлення порядку користування спільним майном. В обґрунтування позову зазначає, що у 2013-2014 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про спільну діяльність по будівництву котеджів, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 202/7929/15, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 р., і не заперечується сторонами, а також підтверджується змістом Угоди дорожньої карти від 22.05.2013 р., яка була складена між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , документу, складеного ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 70 000 євро для інвестування в будівництво будинку м. Підгороднє та придбання ділянки в с. Новоолександрівка площею 15 соток, яким передбачено повернення фінансів після реалізації об`єктів по завершенню будівництва, та документу від 21.06.2014 року, який спільно складений ОСОБА_1 та ОСОБА_3

ОСОБА_3 зазначається, що відповідно до вказаних документів сторони договору про спільну діяльність домовились про наступне: сторонами договору про спільну діяльність є ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; предметом спільної діяльності є будівництво котеджів із метою наступного їх продажу. Сторони домовилися, що Об`єкт № 1, який сторони спільно будують, є будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,81 га, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог на земельній ділянці площею 0,081 га. Сторони домовилися, що мають намір спільно збудувати Об`єкт № НОМЕР_1 в с. Новоолександрівка вартістю 107 000 доларів США.

ОСОБА_3 в позові зазначається, що в рамках спільної діяльності сторони взяли на себе такі зобов`язання: ОСОБА_1 повинен надати у спільну діяльність придбану ним земельну ділянку із будинком і частково виконаними будівельними роботами, відповідно до Угоди дорожня карта від 22.05.2013 р., забезпечити організацію будівельних робіт і контроль за їх виконанням, залученням додаткового фінансування, рекламою та мінімізацією затрат, а також фінансування будівельних робіт, утримання об`єктів та інші пов`язані із цим затрати, відповідно до документу від 21.06.2014 р. В свою чергу, ОСОБА_3 повинен забезпечити фінансування будівництва в сумах які обумовлені сторонами. Попередня сума фінансування оцінювалася в розмірі 90 000 доларів США для закінчення будівництва Об`єкту № 1, тобто будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,81 га, та 170000 доларів США для купівлі земельної ділянки для будівництва Об`єкта № 2, тобто будинку в с. Новоолександрівка, а також фінансування Об`єкту № 2 70000 доларів США.

ОСОБА_3 вказує, що як фактично визначається сторонами, волевиявлення ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було спрямовано на укладення договору про спільну діяльність. Договір про спільну діяльність було фактично укладено, оскільки сторонами була здійснена передача майна на його виконання, а також здійснені інші фактичні дії, які свідчать про фактичне виконання договору.

З посиланням на положення ст.ст. 1133, 1134 Цивільного кодексу України ОСОБА_3 стверджує, що внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом, а також вклади учасників вважають рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Відповідно до позовної заяви, ОСОБА_3 стверджує про внесення ОСОБА_1 земельної ділянки та будинку у АДРЕСА_1 як вкладу до спільної діяльності, яке стало спільною частковою власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а рішення про реєстрацію права власності на цей будинок повинно прийматися за спільною згодою. Оскільки ОСОБА_1 намагався зареєструвати на себе право власності на вказаний будинок та не визнавав право спільної часткової власності ОСОБА_3 на нього, ОСОБА_3 звернувся до суду із даним позовом.

ОСОБА_3 вказує, що не визнає вкладу ОСОБА_1 до будинку у розмірі 150 000 доларів США, оскільки вважає, що такі кошти ОСОБА_1 не витрачалися. Тому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, ОСОБА_3 просить суд визнати за ним право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,081 га, кадастровий номер :02:001:0123, та право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку літера А-2 загальною площею 286,3 кв., погріб літ. ПГ, балкон, терасу літ. а-1, ганок літ. а, господарські будівлі та споруди навіс літ. Б, споруди № 1-3, І за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування спільного майна земельною ділянкою та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_3 адвокат Захарова Г.В., у судовому засіданні позовні вимоги з підстав, викладених у позові, підтримала та просила суд визнати за ОСОБА_3 право спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,081 га, кадастровий номер :02:001:0123, та право спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку літера А-2 загальною площею 286,3 кв., погріб літ. ПГ, балкон, терасу літ. а-1, ганок літ. а, господарські будівлі та споруди навіс літ. Б, споруди № 1-3, І за адресою: АДРЕСА_1 , та встановити порядок користування спільного майна земельною ділянкою та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник ОСОБА_1 адвокат Шпак В.І. у судовому засіданні у задоволенні позову ОСОБА_3 просив відмовити, оскільки вважає дії ОСОБА_3 по зверненню із даною позовною заявою до суду черговим випадком зловживання процесуальними правами ОСОБА_3 . Повідомив суду, що протягом часу з 2015 року ОСОБА_3 через своїх різних представників неодноразово подавав позовні заяви до ОСОБА_1 , які носили сутяжницький характер, без мети реального захисту будь-яких порушених або оспорюваних прав ОСОБА_3 , а також ці обставини вже встановлені у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15, яке набрало законної сили.

Представник ОСОБА_1 зазначив, що 22.05.2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 була підписана угода «Дорожня Карта», в якій було домовлено, що сторони домовились щодо ведення спільного проекту по будівництву котеджів, зокрема й добудови об`єкта в АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,081 га, що належить на праві власності ОСОБА_4 . Угодою від 22.05.2013 року передбачалася реалізація об`єктів, зокрема і домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,081 га. Подальші дії між сторонами, будуть обговорюватися після реалізації домоволодіння. Вказує, що за умовами угоди від 22.05.2013 року, так і наступних документів, складених на її виконання, не передбачалося передання повністю або частково права власності ОСОБА_1 у спільну власність, а натомість умовами угоди було передбачено продаж домоволодіння після завершення будівельних робіт та розподіл сторонами отриманого доходу, з урахуванням понесених витрат.

ОСОБА_1 надав суду пояснення, в яких зазначив, що визнання права спільної часткової власності за ОСОБА_3 на будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 , не передбачено умовами угоди від 22.05.2013 року та буде прямо суперечити умовам вказаної угоди, оскільки не відповідає цілі продажу домоволодіння та розподілу отриманих коштів, а натомість можливе визнання права власності на будинок унеможливить продаж частини домоволодіння. Також ОСОБА_1 зазначив, що усього ОСОБА_3 прийняв на себе зобов`язання профінансувати будівництво та добудову декількох об`єктів на загальну суму 267 000 дол. США, а натомість фактично ОСОБА_3 надав йому тільки 70 000 євро, будь-яких інших коштів або матеріальних цінностей ОСОБА_3 не надавалося. Таким чином ОСОБА_3 не виконав взяті на себе зобов`язання, що спричинило непередбачені витрати на утримання домоволодіння по АДРЕСА_1 через неможливість його продажу, а на домоволодіння в судовому порядку було накладено численні арешту за заявами ОСОБА_3 .

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у справі за принципами встановленими ст. 89 ЦПК України, дійшов до наступного.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Відповідно до ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників (ст. 82 ЦПК України).

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Спірні відносини ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо виконання умов угоди від 22.05.2013 року та інших документів, складених на виконання даної угоди, неодноразово розглядалися судами.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З урахуванням викладеного, та враховуючи що з даною позовною заявою ОСОБА_3 звернувся у вересні 2018 року, судом враховуються обставини та висновки, викладені в рішеннях судів, які набрали законної сили та стосуються відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 щодо виконання угоди від 22.05.2013 року.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15, що набрало законної сили, було розглянуто позовні вимоги ОСОБА_3 , який просив у останній редакції уточненої позовної заяви від 10.07.2018 року встановити факт порушення умов договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 22.05.2013 року в частині не виконання умов договору по об`єкту забудови № 2, а саме купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельної ділянки у с. Новоолександрівка; внести зміни до договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 від 22.05.2013 року, в частині купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, у зв`язку з допущеннями істотних порушень умов договору з боку ОСОБА_1 , шляхом припинення дії пунктів договору та виключення з умов договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року, обєкту забудови № 2, а саме земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, як предмету спільної діяльності сторін договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 5 259800,00 грн., яка за курсом станом на 06.07.2018 року становить 170000,00 євро, отримані ОСОБА_1 від ОСОБА_3 на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка; стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суму коштів у розмірі 2 706424,11 грн., яка за курсом станом на 30.08.2017 року становить 88300,95 євро; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму реальних збитків в розмірі 120 700 євро, що в еквіваленті станом на 06.07.2018 року за курсом НБУ становить 3 734458,00 грн.; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 500 000,00 грн.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 було відмовлено у повному обсязі, вказане рішення залишено без змін під час апеляційного перегляду за апеляційною скаргою ОСОБА_3 .

При вирішенні вказаної справи, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року встановив, що в 2011 році ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно: будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , разом із земельною ділянкою площею 0,081 га.

19 квітня 2011 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1472, згідно якого ОСОБА_1 купив земельну ділянку площею 0,081 га, кадастровий номер -02-001-0123, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням для обслуговування будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9808657 від 19 квітня 2011 року.

Також, 19 квітня 2011 року між ОСОБА_6 , яка діяла від імені ОСОБА_7 , та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1467, згідно якого ОСОБА_1 купив будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 9808593 від 19 квітня 2011 року.

У 2013 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 була досягнута домовленість про спільне фінансування будівництва домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та одночасне придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка під будівництво котеджу. У зв`язку з цим між сторонами була укладена угода дорожня карта від 22 травня 2013 року.

Згідно даної письмової угоди від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовились вести спільний проект по будівництву котеджів. ОСОБА_3 забезпечує фінансування на добудування об`єкта у м. Підгороднє, який належить ОСОБА_1 . Після добудови цей об`єкт у м. Підгородне ОСОБА_1 виставляє на продаж. На момент вкладення фінансів ОСОБА_3 об`єкт у м. Підгороднє вже профінансований ОСОБА_1 в сумі 150000 доларів США. Паралельно з будівництвом у м. Підгородне ОСОБА_3 фінансує завдаток по ділянці у Новоолександрівці розміром 15 соток в сумі 10000 євро та по закінченню максимум 2 місяців ОСОБА_3 забезпечує його оплату до загальної суми продажу ділянки 107000 доларів США. Також ОСОБА_3 забезпечує фінансування будівництва на ділянці у Новоолександрівці одного будинку. Під час будівництва об`єкти виставляються на продаж. ОСОБА_1 забезпечує організацію будівельних робіт, контроль і займається залученням додаткового фінансування, рекламою компанії, мінімізацією витрат. Подальші плани після реалізації об`єктів будуть обумовлюватись додатково. Загальна сума запланованих інвестицій ОСОБА_3 в будівництво до закінчення будинку у м. Підгородне 90000 доларів США, придбання ділянки 107000 доларів США, в будівництво будинку в Новоолександрівці 70000 дол. США.

ОСОБА_1 була складена розписка, у якій зазначено, що він отримав від ОСОБА_3 суму у розмірі 70000 євро по курсу для інвестування у будівництво будинку у м. Підгородне та в тому числі для придбання ділянки в с. Новоолександрівка (15 соток). Повернення фінансів після реалізації об`єктів по закінченню будівництва. Отже, в даному випадку у розписці було обумовлено, що повернення грошей пов`язано з певною подією, а саме: після реалізації об`єктів по закінченню будівництва.

При цьому, у вказаній розписці не зазначена ні дата її складання, ні дата отримання ОСОБА_1 грошових коштів. Датою отримання грошей за вищевказаною розпискою ОСОБА_1 сторони визнають 22 травня 2013 року. Ці обставини вже були встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі № 202/7929/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року залишена без змін.

На виконання укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 угоди «дорожня карта» від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка, ОСОБА_1 було знайдено земельну ділянку та 10 червня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено Попередній договір до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 1528, за умовами якого ОСОБА_1 зобовязався купити, а ОСОБА_9 зобовязалась продати земельну ділянку площею 0,150 га, кадастровий номер -05-010-0041, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , за 770990,00 грн., до 10 серпня 2013 року. На підтвердження даного зобов`язання та забезпечення його виконання ОСОБА_1 передав ОСОБА_9 в якості завдатку грошову суму у розмірі 107580,00 грн.

В обумовлені ОСОБА_1 та ОСОБА_9 строки, тобто до 10 серпня 2013 року укладення основного договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки не відбулось.

Враховуючи, що угода була укладена 22 травня 2013 року, то ОСОБА_3 повинен був профінансувати купівлі вказаної земельної ділянки до 22 липня 2013 року (по закінченню максимум 2-х місяців). Однак, доказів того, що ОСОБА_3 виконав взяті на себе зобов`язання та передав ОСОБА_1 в обумовлені строки необхідну грошову суму для купівлі земельної ділянки в Новоолександрівці, позивач суду не надав.

За таких обставин у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що укладення основного договору в обумовлені сторонами строки не відбулось у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов угоди від 22 травня 2013 року, за якою ОСОБА_3 зобов`язаний був по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107 000 доларів США.

У зв`язку з цим, 26 вересня 2013 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 було укладено Договір № 1 про зміни до Попереднього договору до договору купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого 10.06.2013 року Якубою О.А., приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу, зареєстрований в реєстрі за № 1528, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Якубою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 3025. У вказаному договорі сторони обумовили викласти попередній договір в іншій редакції, згідно якої ОСОБА_1 зобов`язався купити, а ОСОБА_9 зобов`язалась продати раніше зазначену земельну ділянку за 799 344,00 грн., в термін до 08 листопада 2013 року. На підтвердження даного зобов`язання та забезпечення його виконання ОСОБА_1 передав ОСОБА_9 в якості завдатку грошову суму у розмірі 132 150,00 грн.

В подальшому, в обумовлені ОСОБА_1 та ОСОБА_9 строки, тобто до 08 листопада 2013 року укладення основного договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки так і не відбулось, у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 умов угоди від 22 травня 2013 року. У зв`язку з викладеним, завдаток, що ОСОБА_1 передав ОСОБА_9 на виконання попереднього договору до договору купівлі-продажу нерухомого майна, залишився у ОСОБА_9 .

З огляду на викладене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що земельна ділянка в с. Новоолександрівка у 2013 році так і не була придбана ОСОБА_1 у зв`язку з невиконанням ОСОБА_3 у встановлені договором строки зобов`язань за угодою - дорожньою картою від 22 травня 2013 року в частині зобов`язання ОСОБА_3 по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107 000 доларів США.

Жодних доказів того, що ОСОБА_3 в обумовлені договором строки виконав свої зобов`язання за угодою - дорожня карта від 22 травня 2013 року, укладеною між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , в частині зобов`язання ОСОБА_3 по закінченню максимум 2 місяців забезпечити оплату загальної суми продажу ділянки - 107 000 доларів США, стороною позивача суду не надано.

Враховуючи викладене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що домовленості ОСОБА_3 та ОСОБА_1 за угодою - дорожня карта від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва на ній житлових будинків, дійсно не були виконані.

Вказані домовленості не були виконані внаслідок невиконання ОСОБА_3 своїх зобов`язань в обумовлені угодою строки та не забезпечення фінансування з метою придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка у сумі 107000,00 доларів США та фінансування будівництва будинку на даній земельній ділянці в сумі 70000,00 доларів США.

При цьому, істотного порушення відповідачем ОСОБА_1 умов угоди - дорожньої карти від 22 травня 2013 року в частині купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва будинку на цій земельній ділянці судом не встановлено.

Натомість, судом встановлено, що ОСОБА_1 вчиняв необхідні дії для придбання земельної ділянки, уклав попередній договір та вніс суму завдатку, тобто належним чином виконував взяті на себе зобов`язання в частині організації купівлі-продажу земельної ділянки, та поніс збитки у вигляді переданого продавцю завдатку, що знайшло своє підтвердження в укладеній у подальшому угоді від 21.06.2014 року, в якій обидві сторони визнали що було сплачено 20000,00 євро як завдаток за ділянку у с.Новоолександрівка (у тому числі відсоток банку) за несвоєчасний викуп.

Твердження ОСОБА_3 про те, що йому внаслідок невиконання ОСОБА_1 умов договору було завдано значної майнової шкоди судом до уваги не беруться та відхиляються, оскільки вони є безпідставними і недоведеними, та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

За таких обставин, оскільки умови угоди - дорожня карта від 22 травня 2013 року в частині придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництва на ній житлових будинків не були виконані з вини ОСОБА_3 , а стороною позивача під час розгляду справи не було доведено факту істотного порушення умов договору, внаслідок якого ОСОБА_3 зазнав значної майнової шкоди та значною мірою позбавився того, на що він розраховував при укладенні договору, Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 прийшов до переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту порушення умов договору про спільну діяльність, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 від 22.05.2013 року в частині невиконання умов договору по об`єкту забудови № 2, а саме купівлі земельної ділянки у с. Новоолександрівка, та будівництва будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, - слід відмовити.

Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін. Однак ОСОБА_3 не надано суду доказів того, що він звертався до відповідача ОСОБА_1 з заявами про зміну укладених між ними правочинів, хоча не позбавлений такого права. Факт відсутності таких звернень позивача до відповідача з пропозиціями внесення змін до угод визнавали обидві сторони під час розгляду справи.

Через наведене, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про внесення змін до договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року у зв`язку з допущеннями істотних порушень умов договору з боку ОСОБА_1 шляхом припинення дії пунктів договору та виключення з умов договору про спільну діяльність від 22.05.2013 року земельну ділянку у с. Новоолександрівка та будівництва будинку на цієї земельній ділянці, було відмовлено, з підстав їх передчасності та відсутності встановлених ч. 2 ст. 651 ЦК України обставин для внесення таких змін судом.

В рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 вказано, що в обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що передав ОСОБА_1 суму грошових коштів у розмірі 170000,00 Євро, які він просив стягнути з ОСОБА_1 .

Однак, стороною позивача ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факту передання ОСОБА_3 ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 170000,00 євро саме на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництво будинку на цій земельній ділянці у с. Новоолександрівка, у зв`язку з чим Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у рішенні від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 прийшов до переконливого висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_3 в цій частині, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_1 суми коштів у розмірі 5 259800,00 грн., яка за курсом станом на 06.07.2018 року становить 170000,00 євро, отриманих на купівлю земельної ділянки у с. Новоолександрівка та будівництво будинку на цій земельній ділянці.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що за умовами письмової угоди від 22 травня 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 домовились, серед іншого вести спільний проект по будівництву домоволодіння АДРЕСА_1 . Після добудови цей об`єкт у м. Підгороднє ОСОБА_1 виставляє на продаж.

Судом встановлено, що 21 червня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали договір про те, що в проект по будівництву будинку «Подгороднє» було інвестовано зі сторони ОСОБА_1 170 000 доларів США, а зі сторони ОСОБА_3 170 000 євро. Згідно вказаного договору сторонами було обумовлено, що ці суми будуть повернуті сторонам після продажу будинку у м. Підгороднє з урахуванням ціни продажу. З цієї суми було сплачено 20000 євро в якості завдатку за ділянку у с. Новоолександрівка (в тому числі відсотки банку) за несвоєчасний викуп. На момент продажу будинку ОСОБА_1 зазначить точну суму своїх вкладень у цей проект з урахуванням утримання об`єкта в період реалізації проекту та додаткових будівельних робіт.

Вищезазначені обставини вже були встановлені рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі № 202/7929/15-ц, яка ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 листопада 2017 року залишена без змін.

Станом на 21.06.2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 підтвердили факт інвестування ними у спільний проект по будівництву будинку у м. Підгородне грошових сум у таких розмірах: 170000,00 доларів ОСОБА_1 , 170000,00 Євро ОСОБА_3 . Твердження відповідача ОСОБА_1 в частині того, що насправді ОСОБА_3 було вкладено лише 70000,00 євро, а інші 100000,00 євро він не вкладав та лише обіцяв вкласти після продажу своєї квартири, відхилені, оскільки будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження цих обставин ним суду не надано.

Сторони обумовили, що повернення фінансів буде здійснюватись після реалізації об`єкта по закінченню будівництва.

Згодом ОСОБА_3 було направлено на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу від 21 травня 2015 року, про повернення ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 170000,00 євро за договором від 21.06.2014 року.

Однак, будівництво домоволодіння АДРЕСА_1 завершене не було, та відповідно реалізація об`єкта нерухомості здійснена не була. Отже, підстав для розподілу вкладених обома сторонами у будівництво будинку грошових коштів без реалізації будинку не виникнуло, оскільки сторони обумовили таку можливість тільки після закінчення будівництва та продажу будинку.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що відповідач ОСОБА_1 намагався здійснити продаж будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується укладеними між ним та ТОВ «Приватбюро» угодами про надання послуг від 12 грудня 2013 року, від 12 грудня 2014 року, від 11 грудня 2015 року, однак здійснити його продаж так і не зміг, у зв`язку з забезпеченням позову та накладенням арешту на зазначене домоволодіння, здійсненого за ініціативою позивача.

Вищенаведене підтверджується також рекомендаційним листом директора ТОВ «Приватбюро» від 18 серпня 2015 року, яким ОСОБА_1 було повідомлено про те, що у ході роботи з потенціальним клієнтом по придбанню його будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , перед укладенням Попередньої угоди стало відомо про те, що будинок знаходиться під арештом, що знижує вірогідність реалізації будинку та земельної ділянки та виключає можливість придбання будинку клієнтом.

На момент розгляду справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у жовтні 2018 року ОСОБА_1 був позбавлений можливості здійснити продаж домоволодіння АДРЕСА_1 та відповідно виконати свої зобов`язання за досягнутими з ОСОБА_3 домовленостями щодо продажу вищевказаного домоволодіння, у зв`язку з накладенням арешту на зазначене домоволодіння.

Листом від 14 липня 2016 року ОСОБА_1 було запропоновано ОСОБА_3 припинити неправомірні дії, які вчинюються позивачем, та мирно врегулювати існуючу ситуацію, завершити проведення будівельних робіт по будинку, введення його в експлуатацію, наступного продажу та розподілу прибутків. Однак, мирне врегулювання спору так і не відбулося а пропозиції відповідача ОСОБА_1 залишилися без відповідного реагування з боку позивача.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 звернуто увагу на те, що у зв`язку з накладенням арешту на домоволодіння АДРЕСА_1 ОСОБА_1 не тільки не може продати зазначене домоволодіння, а й зобов`язаний тривалий час нести значні витрати на утримання домоволодіння в належному стані.

На момент розгляду справи Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська у жовтні 2018 року ОСОБА_1 не міг зареєструвати право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з наявністю зареєстрованих обтяжень речових прав на зазначене нерухоме майно, накладених за клопотанням сторони позивача, що підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кучер Я.В. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 29 січня 2018 року № 39399465.

Судом також встановлено, що ОСОБА_1 виконав умови досягнутих з позивачем ОСОБА_3 домовленостей щодо будівництва будинку та забезпечив контроль і організацію будівельних робіт домоволодіння АДРЕСА_1 .

Так, на теперішній час домоволодіння АДРЕСА_1 закінчено, об`єкт готовий до експлуатації, що підтверджується Декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівництво якого здійснено на підставі будівельного паспорта, зареєстрованою Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області 09 січня 2018 року. У вказаній декларації також зазначено, що на об`єкті виконано всі передбачені будівельним паспортом обсяги робіт з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил. Обладнання встановлено згідно з актами про його прийняття після випробування у визначеному порядку.

Згідно Звіту про проведення технічного обстеження індивідуального житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , затвердженого фізичною особою-підприємцем ОСОБА_10 25 грудня 2017 року, недоліків та пошкоджень, що впливають на безпечну експлуатацію, не виявлено, конструкції перебувають в задовільному стані (категорія ІІ). За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта, його стан оцінюється як задовільний (категорія ІІ), недоліки та пошкодження конструкцій, що впливають на безпечну експлуатацію, відсутні. Рекомендації щодо усунення недоліків не надаються за відсутністю останніх. За результатами проведеного технічного обстеження об`єкта встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації.

Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення експертного будівельно-технічного дослідження № 831/01-18 від 31 січня 2018 року, складеного судовим експертом Харченко В.В., вбачається, що вартість будівництва домоволодіння АДРЕСА_1 , в цінах на 01 вересня 2013 року, складає 3611110,80 грн.

Умовами укладених угод та досягнутих домовленостей між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було визначено, що повернення грошових коштів буде здійснено після реалізації об`єкту по закінченню будівництва. Отже, в даному випадку повернення вкладених обома сторонами грошей пов`язано з подією, а саме: після реалізації об`єкта по закінченню будівництва.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 звернуто увагу позивача ОСОБА_3 , що можливість отримання грошових коштів вкладених ним у будівництво будинку у м. Підгороднєму, пов`язана з закінченням будівництва та реалізацією будинку, після чого кожна сторона зможе отримати вкладені нею кошти у відповідності до розмірів таких вкладів.

Однак, як було встановлено у вказаному рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року, вказана подія ще не настала, а домоволодіння АДРЕСА_1 не реалізовано у зв`язку з накладенням на домоволодіння арешту, яке було здійснено судом з ініціативи сторони позивача ОСОБА_3 .

Таким чином, факт порушення ОСОБА_1 умов договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а також факт завдання ОСОБА_1 ОСОБА_3 майнової шкоди, не знайшов свого підтвердження під час судового розгляду. В обґрунтування мотивів ухваленого рішення суд констатував, що під час розгляду даної справи судом не встановлений факт порушення, не визнання або оспорення прав, свобод чи інтересів позивача за захистом яких мало місце звернення до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення вкладених ним грошових коштів, є передчасними, оскільки реалізація об`єкта будівництва ще не відбулась, а отже не і настав строк повернення грошей за договором.

Окремо в рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлені численні факти зловживання ОСОБА_3 та його представниками своїми процесуальними правами по відношенню до відповідача ОСОБА_1 .

Так, у вказаному рішенні суду встановлено, що процесуальна поведінка сторони позивача по справі та трьох його представників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , визнана судом як систематичне, умисне та злісне зловживання наданими їм процесуальними правами з метою безпідставного затягування та перешкоджання розгляду справи.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 вказано, що сам факт звернення до суду з даним позовом до Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області у липні 2015 року містить в собі усі ознаки зловживання процесуальним правом, оскільки позов був поданий до Синельниківського суду з метою зміни підсудності справи (п. 4 ч. 2 ст. 44 ЦПК України), тому що до участі у справі у якості співвідповідача було залучено ОСОБА_14 , який у подальшому шляхом подання нової позовної заяви 01 березня 2016 року, був виключений позивачем зі складу відповідачів.

З Єдиного державного реєстру судових рішень та з наявних в матеріалах справи доказів судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 неодноразово звертався до різних судів з даним позовом, та в деяких випадках залучав до участі у справі співвідповідачів з метою зміни підсудності справи.

Також Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 встановлено, що позивач ОСОБА_3 та його представники безліч разів на протязі 2015 -2018 років зверталися до різних судів з схожими позовними заявами, копії яких містяться у матеріалах справи, по кожній з цих справ судами вживалися заходи забезпечення позову та накладалися арешти на майно відповідача ОСОБА_1 .

Подібна поведінка сторони позивача ОСОБА_3 на безумовне переконання суду свідчила про те, що звернення до суду з такими позовами має на меті не захист порушених прав, а бажання потурбувати свого опонента, в даному випадку відповідача ОСОБА_1 , досадити та надокучити йому, умисним його переслідуванням тощо, тобто провадження у цьому випадку порушуються з метою завдати шкоди та незручностей своєму процесуальному опоненту.

Аналогічну цілеспрямованість мають і процесуальні дії сторони позивача, які спрямовані на затягування розгляду справи та якомога триваліше залишення стану правової невизначеності між сторонами. Факти багаторазових звернень позивача до суду із тотожними або аналогічними позовами свідчать по спрямованість дій позивача вчинюваних ним з метою домогтися нового розгляду справи, що вже вирішена судом за допомогою модифікації предмета чи підстави позову, введення нових учасників процесу тощо.

Також судом досліджено рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у цивільній справі № 202/7929/15-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за договором позики та процентів за користування позикою в зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання.

Відповідно до даного рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р., апеляційним судом було встановлено, що 05 жовтня 2015 року ОСОБА_3 в особі свого представника за довіреністю ОСОБА_11 звернувся до суду із вказаним позовом, за яким просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , як солідарних боржників, на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики, що складає грошову суму коштів у розмірі 70 000 Євро, що по курсу на день пред`явлення позову становить 1 687 000 грн.; стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , як солідарних боржників, на користь ОСОБА_3 три відсотка річних за користування позикою за період з 28.03.2014 року по 28.09.2015 року, що складає грошову суму коштів у розмірі 3 164,38 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом складає 76 261,55 гривень; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 500 000 гривень; стягнути судові витрати. В обґрунтування позову позивач ОСОБА_3 посилався на те, що між ним та ОСОБА_1 був укладений письмовий договір позики, предметом якого було передання у власність боржнику грошових коштів в розмірі 70000 Євро. У відповідності до умов позики, що зазначено в розписці, підписаної власноручно ОСОБА_1 , останній взяв для придбання земельної ділянки (0,15 га) та інвестування в будівництво будинку у АДРЕСА_3 , без встановлення строку повернення позики. В той же день з метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_1 було укладено договір поруки між позивачем ОСОБА_3 та ОСОБА_8 , відповідно до умов якого поручитель ОСОБА_8 поручається перед позивачем за виконання ОСОБА_1 зобов`язань щодо повернення займу, розмір та умови повернення та сплата якого було встановлено домовленістю між сторонами договору. У зв`язку з тим, що позивачу ОСОБА_3 терміново необхідні були кошти для власних цілей, то він 14 березня 2014 року звернувся до ОСОБА_1 з письмовою вимогою про повернення протягом тридцяти днів грошових коштів переданих за договором позики у формі розписки в розмірі 70000 Євро або ж еквівалентну суму коштів у грошовій одиниці України гривні, відповідно до офіційного курсу на момент платежу, розмір якої на момент пред`явлення вимоги складав 924700 грн. (1 Євро складає 13,21 грн.). Згідно повідомлення про вручення поштового відправлення рекомендованим листом, ОСОБА_1 особисто отримав письмову вимогу 28.03.2014 року. Однак ОСОБА_1 відмовляється виконати належним чином свої грошові зобов`язання передбачені договором щодо повернення позики, ігнорує заяви позивача щодо повернення суми позики, та всіма можливими способами ухиляється від виконання зобов`язань щодо повернення позики і до теперішнього часу не виконав свій обов`язок, порушивши строки повернення суми коштів, не надавши жодної відповіді на заявлену письмову вимогу. При таких обставинах відповідач зобов`язаний на підставі ст. 1049 ЦК України повернути грошові кошти в розмірі 70000 Євро, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до Євро на момент звернення з цим позовом складає 1687000 грн. (1 Євро складає 24,10 грн.). Враховуючи те, що відповідач ОСОБА_1 не повертає кошти більш року з моменту отримання вимоги щодо повернення позики, починаючи з 28.03.2014 року по 29.09.2015 року розмір процентів за увесь час користування грошовими коштами які були надані у якості позики за договором складає 1064,38 Євро, що еквівалентно на момент звернення з цим позовом 57430,77 грн. При таких обставинах, з підстав передбачених ст. 625 ЦК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути проценти за користування позикою з моменту отримання вимоги про повернення до моменту звернення до суду з цим позовом, розмір яких складає 3164,38 Євро, що еквівалентно 76261,55 грн. Затягування відповідачем процесу повернення йому позики, порушення ним своїх зобов`язань за договором позики, та до даного часу відмова у виплаті, спричинило позивачу ОСОБА_3 значні душевні хвилювання. Відсутність у нього коштів призвела до того, що він змушений позичати кошти для власних потреб, тому з моменту як він не може получити свої кошти та до даного часу він хвилюється, нервує, настрій зовсім зіпсований. Слід звернути увагу на те, що вже впродовж тривалого часу він змушений вживати заздалегідь не передбачуваних зусиль щодо поновлення та захисту своїх прав. Вимушений звертатися за захистом своїх прав до суду. А тому з урахуванням наведеного свої моральні страждання оцінює в розмірі 500000 грн.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 202/7929/15-ц було встановлено, що відповідно до розписки, оригінал якої колегія суддів оглянула в судовому засіданні, написаною власноруч ОСОБА_1 , зазначений наступний текст: «Я ОСОБА_4 получил от ОСОБА_15 сумму в размере 70000 (семьдесят) тысяч евро по курсу для инвестирования в строительство дома г. Подгороднее и в т.ч. в приобретение участка в с. Новоалександровка (15 соток). Возврат финансов после реализации объектов по окончанию строительства, підпис».

Таким чином, як встановлено судом апеляційної інстанції, у вказаній розписці не зазначена дата її складання, не зазначена дата отримання грошових коштів ОСОБА_1 від ОСОБА_3 , не зазначено, що ці кошти є позикою, що не підтверджує факт виниклих правовідносин сторін за договором позики.

Посилання представника позивача ОСОБА_3 на те, що в розписці про отримання грошей не зазначено строк повернення позики, тому цей строк визначається моментом пред`явлення вимоги у відповідності до вимог ч.1 ст. 1049 ЦК України, колегія суддів визнала неспроможними, оскільки повернення грошей пов`язано з подією, а саме: після реалізації об`єктів по закінченню будівництва.

Сторони визнали перед судом, що вказана подія ще не здійснена, і ці обставини підтверджені матеріалами справи, а тому застосування зазначеної норми до спірних правовідносин є безпідставним.

Колегія суддів встановила і це підтверджується матеріалами справи та визнано сторонами у справі, що в 2011 році ОСОБА_1 було придбано нерухоме майно: будинок що розташований за адресою: АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою площею 0,081 га. В 2013 році до ОСОБА_1 звернувся його знайомий ОСОБА_3 , мешканець Федеративної Республіки Німеччина, який виявив бажання на спільне фінансування проектів будівництва та з їх подальшою реалізацією. Сторонами була досягнута домовленість про спільне фінансування будівництва домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 та одночасне придбання земельної ділянки у с. Новоалександрівка під будівництво котеджу.

З цією метою між сторонами була укладена угода дорожня карта від 22 травня 2013 року. Саме цю дату сторони визнають отриманням грошей за вищевказаною розпискою ОСОБА_1

21.06.2014 року сторони уклали договір про те, що в проект по будівництво будинку «Подгороднєє» було інвестовано зі сторони ОСОБА_1 170000 доларів США, а зі сторони ОСОБА_3 170000 Євро.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 202/7929/15-ц встановлено, що у зв`язку з тим, що за межі позову суд не може вийти, то позовні вимоги про стягнення суми боргу за договором позики не підлягають задоволенню, оскільки не встановлено, що між сторонами існують правовідносини з договору позики.

Розписка про отримання грошей від позивача відповідачем з метою інвестування будівництва та придбання земельної ділянки під будівництво не свідчить про те, що між сторонами було укладено договір позики.

Посилання представників позивача ОСОБА_3 на те, що отримання відповідачем грошей з метою інвестування будівництва та придбання земельної ділянки під будівництво за розпискою не пов`язано з договірними правовідносинами сторін щодо спільної діяльності по фінансуванню будівництва, колегія суддів визнала неспроможними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Таким чином, під час розгляду позовних вимог ОСОБА_3 в межах даної цивільної справи, судом враховуються обставини, які вже встановлені рішеннями судів, які набрали законної сили, та з урахуванням цього надається оцінка спірним правовідносинам.

Відповідно до змісту позовної заяви ОСОБА_3 , останнім стверджується, що у 2013-2014 році між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено договір про спільну діяльність по будівництву котеджів, що підтверджується рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 202/7929/15, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 р., і не заперечується сторонами, а також підтверджується змістом Угоди дорожньої карти від 22.05.2013 р., яка була складена між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , документу, складеного ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 70 000 євро для інвестування в будівництво будинку м. Підгороднє та придбання ділянки в с. Новоолександрівка площею 15 соток, яким передбачено повернення фінансів після реалізації об`єктів по завершенню будівництва, та документу від 21.06.2014 року, який спільно складений ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

Однак, судом встановлено, що попри наявність рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 202/7929/15, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.11.2017 р., насправді ОСОБА_3 тривалий час звертався до судів та переконував, що розписка про отримання ОСОБА_1 коштів у сумі 70 000 євро насправді не має жодного відношення до спільної діяльності, а свідчить виключно про позику ОСОБА_1 коштів на вказану суму у ОСОБА_3 .

Вказані обставини прямо встановлені у рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29.08.2016 р. по справі № 202/7929/15, яким встановлено відсутність будь-яких відносин позики між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 .

В свою чергу, ОСОБА_3 та його представники не надали суду належних та переконливих пояснень, чому та з яких підстав вони вважають суму коштів у розмірі 70 000 євро позикою ОСОБА_1 , яку він отримав на особисті цілі для інвестування у будівництво будинку у м. Підгородне та придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка (0,15 га). Водночас, встановлення цих обставин є важливим при наданні оцінки поведінки сторони справи та що це не являється зловживанням процесуальними правами.

Судом досліджено письмову вимогу ОСОБА_3 від 14.03.2014 року до ОСОБА_1 , за змістом якої ОСОБА_3 посилається на отримання ОСОБА_1 у позику коштів у сумі 70 000 євро та вимагає їх негайного повернення через їх термінову необхідність Позивачу (т. 1, а.с. 165).

Відповідно до письмової вимоги від 21.05.2015 року, ОСОБА_3 вимагає від ОСОБА_1 повернути суму позики у розмірі 170 000 євро, відповідно до умов договору позики від 21.06.2014 року (т. 1, а.с. 174).

Аналізуючи вимоги ОСОБА_3 від 14.03.2014 року та від 21.05.2015 року, судом встановлено очевидну непослідовність та суперечність дій і заяв ОСОБА_3 . Так, стверджуючи у вимозі від 14.03.2014 року про необхідність термінового повернення коштів у сумі 70000 євро, ОСОБА_3 начебто вже 21.06.2014 року надає ОСОБА_1 кошти у сумі 170000 євро, з огляду на що суд критично оцінює твердження ОСОБА_3 про надання 21.06.2014 року коштів ОСОБА_1 у сумі 170000 євро.

Відповідно до договору поруки від 21.06.2014 року (т. 1, а.с. 176-177), ОСОБА_14 та ОСОБА_3 уклали договір поруки, за яким ОСОБА_14 зобов`язується відповідати перед кредитором ОСОБА_3 по виконанню зобов`язань ОСОБА_1 (Боржник), які виникли згідно Договору від 21.06.2014 року на 170 000 євро (Основний договір). Відповідно до умов Основного договору, предметом Основного договору є позика грошових коштів у сумі 170 000 євро. Відповідно до п. 7.4. Договору поруки, він укладений у двох екземплярах, підпису ОСОБА_1 на цьому договорі не міститься.

10.06.2016 року ОСОБА_3 звернувся до Дніпропетровського ВП Дніпропетровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області з заявою (в порядку ст. 214 КПК України) про вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_1 (т. 1, а.с. 179-180), на заяві міститься розписка попередження про кримінальну відповідальність за ст. 383 КК України. За цією заявою ОСОБА_3 стверджує, що в 2011 році до нього звернувся ОСОБА_1 , з яким він був тривалий час знайомий, з проханням запозичити кошти на придбання будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . В період з 2011 по 2014 рік ОСОБА_1 під договір спільної діяльності отримав кошти, після чого надавав копії документів про використання запозичених коштів та про хід будівництва.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 та його представниками не було жодним чином пояснено наявність відповідних тверджень у сторони Позивача, зокрема з якого саме часу ОСОБА_3 почав приймати участь у спільній діяльності разом із ОСОБА_1 щодо спільної добудови котеджей та наступного їх продажу, враховуючи що перший договір між сторонами з цього приводу датований тільки 22.05.2013 року.

Натомість, судом було досліджено позовну заяву ОСОБА_3 , подану ним в Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на суму 7891424 грн., за змістом якої вже стверджуються зовсім інші обставини щодо початку ведення спільної діяльності, а саме що в 2013 році між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відбулася зустріч, під час якої ОСОБА_1 звернувся за допомогою завершити будівництво свого будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , який він купував щоб потім продати задля заробітку, в винагороду запропонував частину прибутку (т. 1, а.с. 182-186).

Відповідно до листа ОСОБА_3 на ім`я начальника УСБУ в Дніпропетровській області, зареєстрованого 29.08.2016 р., ОСОБА_3 зазначає, що відносно нього в період з 2011 по 2014 роки в незаконний спосіб ОСОБА_16 та ОСОБА_17 заволоділи грошовими коштами у сумі 170 000 євро (т. 1, а.с. 199).

З урахуванням вказаних доказів, суд приходить до висновку про постійну зміну ОСОБА_3 та його представниками своїх пояснень в частині того, з якого саме часу виникли відносини щодо спільної діяльності у будівництві котеджів між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , оскільки в одних документах ОСОБА_3 за особистим підписом категорично стверджує про участь у діяльності з добудови будинку у АДРЕСА_1 , з 2011 року, а у складених пізніше документах з 2013 року.

Аналогічним чином ОСОБА_3 тривалий час стверджував про отримання коштів ОСОБА_1 не в межах спільної діяльності, а саме в борг, однак такі твердження ОСОБА_3 були спростовані судовими рішеннями, які набрали законної сили та встановили очевидну відсутність будь-яких ознак боргових відносин по договору позики.

Водночас, такі дії ОСОБА_3 в частині ствердження своєї участі у спільній діяльності з добудови будинку у АДРЕСА_1 , суд не може сприйняти як описку чи добросовісну помилку ОСОБА_3 , оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 придбав будинок та земельну ділянку у АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідчених договорів саме у 2011 році. Таким чином, неодноразові ствердження ОСОБА_3 про участь у спільній діяльності з 2011 року мали на меті безпідставно надати характер участі сторони ОСОБА_3 у спільній діяльності з моменту придбання даного домоволодіння, і штучним чином отримати відношення до придбання цього домоволодіння.

Також суд приймає до уваги встановлені судовими рішеннями, які набрали законної сили, обставини, що з 2015 року ОСОБА_3 та його представниками було подано численні позови до різних судів, під час розгляду яких в порядку забезпечення позовних вимог накладалися постійні арешти на домоволодіння, розташоване у АДРЕСА_1 , що унеможливлювало як реєстрацію права власності на це домоволодіння після завершення його добудови, так і прямо перешкоджало його наступному продажу та отриманню прибутку. В свою чергу, відповідно до умов угоди дорожньої карти від 22.05.2013 року сторони погодили ведення спільного проекту по будівництву котеджів саме з метою їх наступного продажу.

Відповідно до змісту Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року по справі № 191/2407/15 було звернуто увагу позивача ОСОБА_3 , що можливість отримання грошових коштів вкладених ним у будівництво будинку у м. Підгороднєму, пов`язана з закінченням будівництва та реалізацією будинку, після чого кожна сторона зможе отримати вкладені нею кошти у відповідності до розмірів таких вкладів.

Однак, як було встановлено у вказаному рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року, вказана подія ще не настала, а домоволодіння АДРЕСА_1 не реалізовано у зв`язку з накладенням на домоволодіння арешту, яке було здійснено судом з ініціативи сторони позивача ОСОБА_3 .

За наведених обставин, звернення ОСОБА_3 із позовом до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовними вимогами про визнання права власності на Ѕ будинку та земельної ділянки у АДРЕСА_1 жодним чином не спростовує вказаних висновків рішення суду в іншій справі, а також не узгоджується із змістом документів, складених між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 стосовно ведення спільної діяльності з будівництва котеджів та наступного їх продажу.

ОСОБА_3 жодним чином не обґрунтовано, чому він звернувся до суду саме з позовними вимогами про визнання права власності на Ѕ будинку та земельної ділянки у АДРЕСА_1 , якими умовами договору або закону передбачений такий порядок та спосіб захисту прав Позивача, тим більше що продаж вказаного домоволодіння тривалий час не міг здійснюватися ОСОБА_1 саме через накладення арештів за ініціативою ОСОБА_3 .

За змістом позовної заяви ОСОБА_3 зазначає, що він повинен забезпечити фінансування будівництва в сумах які обумовлені сторонами. Попередня сума фінансування оцінювалася в розмірі 90 000 доларів США для закінчення будівництва Об`єкту № 1, тобто будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,081 га, та 170000 доларів США для купівлі земельної ділянки для будівництва Об`єкта № 2, тобто будинку в с. Новоолександрівка, а також фінансування Об`єкту № 2 70000 доларів США.

Однак, вказані посилання ОСОБА_3 не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи. Так, відповідно до угоди-дорожньої карти від 22.05.2013 року зазначено, що загальна сума інвестицій ОСОБА_18 в будівництво до завершення Підгороднього складає 90000 доларів США, придбання ділянки в Новоолександрівці 107000 доларів США, будівництво будинку в Новоолександрівці 70000 доларів США.

Таким чином, твердження ОСОБА_3 про необхідність здійснення фінансування 170000 доларів США для купівлі земельної ділянки для будівництва Об`єкта № 2, тобто будинку в с. Новоолександрівка не відповідає дійсності.

За змістом угоди від 22.05.2013 року відсутні будь-які позначення, що сума фінансування на добудову Об`єкту № 1, тобто будинку за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 0,081 га являється попередньою або орієнтовною, а отже загальний сума зобов`язань з інвестування в добудову вказаного домоволодіння ОСОБА_3 складає саме 90000 доларів США.

Судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 в межах спільної діяльності було складено два документи угода-дорожня карта від 22.05.2013 року та спільний документ від 21.06.2014 року. Вказані документи підписані спільно як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 .

В той же час, в матеріалах справи міститься розписка ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_3 суми коштів у розмірі 70000 євро, яка з урахуванням висновків, викладених в рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 серпня 2016 року у справі № 202/7929/15-ц складена в момент укладення першої угоди від 22.05.2013 року.

За наведених обставин, сторони спільної діяльності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 визначили між собою практику взаємовідносин, за якою при отриманні однією стороною від іншої коштів чи іншого майна, відповідна сторона складає та підписує документ (розписку) про отримання таких коштів чи майна.

Оскільки в матеріалах справи міститься тільки одна розписка на суму 70000 євро, які були отримані 22.05.2013 року ОСОБА_1 від ОСОБА_3 , то суд не вбачає підстав стверджувати, що ОСОБА_1 отримувались будь-які інші кошти або майно від ОСОБА_3 понад вказану суму.

Також судом встановлено, що за змістом спільного документу від 21.06.2014 року, який підписаний як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 , в ньому містяться відомості про те, що кожен з учасників укладеного документа повідомляє, що ним була здійснена інвестиція (тобто «вкладання капіталу») у проект будівництва будинку «Підгородне», а саме, ОСОБА_1 повідомляє, що ним була здійснена інвестиція у розмірі 170.000 (ста сімдесяти тисяч) доларів США, та ОСОБА_19 повідомляє, що ним була здійснена інвестиція у розмірі 170.000 (ста сімдесяти тисяч) євро: «В проект по строительству дома «Подгороднее» было инвестировано с моей стороны ОСОБА_4 170 000 (сто семьдесят тысяч) долларов. Кокиним Е. 170 000 (сто семьдесят тысяч) евро.».

Текст даного документу також містить умови угоди: «Эти суммы будут возвращены сторонам после продажи дома ОСОБА_20 с учетом цены продажи.», «На момент продажи дома ОСОБА_16 укажет точную сумму своих вложений в этот проект с учетом содержания объекта в период реализации проекта и дополнительных строительных работ.», та звітування вже виконаних дій обох учасників угоди: «Из этих сумм было уплачено 20.000 Є (двадцать тысяч) как задаток за участок в Новоалександровке, в том числе % банка за несвоевременный выкуп».

Судом встановлено, що за правовою природою та своїм змістом спільний документ від 21.06.2014 року, який підписаний як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 , відноситься до погодження договірних умов, та не може бути визначений як розписка чи інше підтвердження отримання коштів або майна однією стороною договору від іншої або навпаки.

Зокрема, за змістом спільного документу від 21.06.2014 року, в ньому відсутнє письмове підтвердження певної дії, яка могла мати місце а саме передача або отримання грошових або інших цінностей певною особою, натомість в документі кожна із сторін зазначає суму здійснених інвестицій. В тексті угоди від 21.06.2014 року не міститься будь-яких належних та зрозумілих зазначень, у чому конкретно дано розписку, оскільки за своїм змістом документ від 21.06.2014 року являється угодою, не міститься підпису особи, яка отримала будь-які цінності, а тільки містяться заяви двох осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про суми здійснених інвестицій, та містяться два підписи осіб сторін угоди від 21.06.2014 року, а не підпис особи, яка отримала цінності.

Зважаючи на вищенаведене форма та зміст угоди від 21.06.2014 року не відповідає формі та змісту розписки. Судом зауважується, що відсутність зазначення про отримання будь-яких коштів або майна в документі від 21.06.2014 року будь-якою із сторін, не може свідчити, що одна сторона щось передавала іншій стороні, як це намагається довести Позивач. Факт здійснення інвестицій однією або обома сторонами угоди про спільну діяльність ніяким чином не підтверджує, що такі інвестиції було передано іншій стороні угоди.

Крім того, Позивачем ОСОБА_3 не надано будь-яких належних пояснень, що заважало скласти розписку про отримання коштів або майна 21.06.2014 року, враховуючи що при укладанні спільної угоди від 22.05.2013 року, така розписка була надана ОСОБА_1 ОСОБА_3 в підтвердження отримання коштів на суму 70000 євро.

Враховуючи наведене, а також неодноразову зміну ОСОБА_3 своїх пояснень щодо істотних обставин справи в частині року початку спільної діяльності, характеру коштів, які надавалися ним ОСОБА_1 в якості позики або ж коштів на ведення спільної діяльності з будівництва котеджів, встановлення судовими рішеннями фактів численних зловживань процесуальними правами ОСОБА_3 та його представниками з метою надокучити опоненту, а не вирішити чи захистити будь-які свої права, накладення за ініціативою ОСОБА_3 у період часу з 2015 року по 2020 рік арештів на домоволодіння з метою унеможливити його продаж і таким чином виконати умови угоди про спільну діяльність, суд критично сприймає пояснення ОСОБА_3 щодо передачі ОСОБА_1 будь-яких коштів на суму понад 70000 євро.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частинами 1, 2 статті 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Суд погоджується з доводами ОСОБА_1 , що в матеріалах справи відсутні документи, що підтверджують факт передачі грошових коштів позивачем відповідачу на суму 170 000 євро, час та обставини такої передачі. Використання в одному із документів слів «інвестував» жодним чином не доводить реальної передачі грошових коштів, з урахуванням того, що документально не підтверджується час і місце їх передачі та особа отримувача, тим більше що в документі від 21.06.2014 року кожна із сторін стверджує про інвестування коштів, а не про передачу їх одна іншій.

Також із змісту угоди-дорожньої карти від 22.05.2013 року вбачається, що сторони узгодили фінансування ОСОБА_3 двох об`єктів, а саме ОСОБА_3 повинен був профінансувати добудову будинку у АДРЕСА_1 , на суму 90000 доларів США, та окремо профінансувати придбання земельної ділянки у с. Новоолександрівка і будівництво на ній будинку. Однак, вказана земельна ділянка у с. Новоолександрівка не була придбана через ненадання ОСОБА_3 фінансування, що встановлено у рішенні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 31.10.2018 року, натомість сторони зазнали збитків у сумі 20000 євро через несвоєчасний викуп.

Таким чином, загальний обсяг фінансування ОСОБА_3 об`єктивно не міг перевищувати суми 90000 доларів США на добудову будинку в м. Підгородне, що узгоджується із письмовими та іншими доказами по справі, за якими ОСОБА_3 всього надав коштів ОСОБА_1 у сумі 70000 євро.

Як вбачається із відзиву на позовну заяву, відповідачем в порядку ст. 93 ЦПК України були поставлені письмові питання позивачу щодо обставин передачі грошових коштів, часу їх передачі відповідачу та джерел їх походження, вказані питання викладені у відзиві на позов. Однак, не зважаючи на той факт, що відзив на позов отриманий представником позивача і ним в подальшому подано відповідь на відзив, вказані питання проігноровані, що свідчить про свідоме ухилення позивача в наданні відповідної інформації та недоведенні перед судом цих обставин.

Посилання ОСОБА_3 на положення ст. 1132-1134 ЦК України та приписів ст. 392 ЦК України, відносно визнання за Позивачем, як учасником договору простого товариства, визнання права власності на частку житлового будинку та земельної ділянки, які передані ОСОБА_1 , як внесок у спільну діяльність, є безпідставними, оскільки судом не встановлено, щоб ОСОБА_1 передавав будь-яке нерухоме майно в якості внеску.

Також всі документи, складені між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , викладені у простій письмовій формі, без нотаріального засвідчення, що виключає можливість ОСОБА_1 розпоряджатися нерухомим майном в такий спосіб, та одночасно спростовує доводи ОСОБА_3 про здійснення за рахунок цього майна внеску до спільної діяльності.

Передача майна як внеску у спільну діяльність за своєю правовою природою є вчиненням правочину у розумінні ст. 202 ЦК України і такий правочин повинен відповідати вимогам щодо форми та посвідчення.

Відповідно до ч. 3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Отже, за відсутності доказів укладення сторонами спору договору простого товариства, передачі у якості внеску у спільну діяльність земельної ділянки та будинку, укладення та нотаріального посвідчення правочину про передачу майна у спільну часткову власність та державної реєстрації права спільної часткової власності на вказане вище нерухоме майно, відсутні підстави вважати, що спірне майно є об`єктом спільної часткової власності, а права позивача ОСОБА_3 , як співвласника, підлягають захисту на підставі приписів ст. 392 ЦК України.

Відповідно до змісту ч. 1, ч. 2 ст. 1131 ЦК України, договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Зі змісту досліджених судом документів вбачається, що сторони підтвердили існування права власності на домоволодіння у АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 , який повинен був забезпечити здійснення добудови цього об`єкту, його наступний продаж та розподіл отриманого прибутку. Будь-яких умов про набуття сторонами спільної діяльності права власності на домоволодіння у наданих суду документах не міститься.

Судом зауважується, що ОСОБА_3 обрано неналежний спосіб захисту своїх прав, а саме заявлено позовні вимоги про визнання права спільної часткової власності на Ѕ земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , площею 0,081 га, кадастровий номер :02:001:0123, та права спільної часткової власності на Ѕ житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , без урахування умов договору про спільну діяльність, які передбачають продаж домоволодіння та наступний розподіл коштів з урахуванням понесених сторонами витрат, то в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Позовні вимоги в частині встановлення порядку користування спільним майном земельною ділянкою та житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є похідними від першої позовної вимоги, а тому підлягають відхиленню. Також судом зазначається, що ОСОБА_3 не зазначено, який саме порядок користування просив Позивач встановити відносно даного майна, позовні вимоги в цій частині є неконкретизованими.

Заяву представника Відповідача ОСОБА_1 про врахування судом витрат на правову допомогу по справі, яка була зроблена в судових дебатах, суд може вирішити у додатковому рішенні, у випадку дотримання Відповідачем строків та порядку надання до суду відповідної заяви та підтверджуючих документів щодо понесення витрат на правову допомогу.

Враховуючи висновок суду про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 та відмови в їх задоволенні у повному обсязі, судові витрати з оплати судового збору покладаються на Позивача.

Керуючись ст. ст. 15, 16, 202, 203, 334, 640, 1131 ЦК України, ст.ст. 4, 5, 6, 7, 9, 10, 11, 12, 13, 18, 19, 23, 28, 48, 49, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 128, 133, 141, 142, 177, 209, 229, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності та встановлення порядку користування відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М.Бойко

Повний текст рішення виготовлено 24 грудня 2020 року