справа № 361/4071/19
провадження № 2/361/476/20
15 січня 2020 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретаря Зазимко А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому, враховуючи зменшення та уточнення позовних вимог, просив визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначав, що згідно із договором купівлі-продажу від 21 лютого 2019 року йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , у якій за згодою попереднього власника з 30 вересня 1998 року зареєстрована ОСОБА_2 , місце проживання якої йому невідоме. У належній йому квартирі вона не проживає, участі в оплаті комунальних послуг не приймає, особисті речі відповідача у квартирі відсутні, добровільно з реєстрації місця проживання у квартирі вона не знімається, згоди на реєстрацію її місця проживання у квартирі він теж не надавав. Позивач вважає, що у зв`язку із відчуженням власником свого нерухомого майна та припиненням права власності на вказану квартиру, відповідач ОСОБА_2 втратила право користування цією квартирою, оскільки її право користування даною квартирою було пов`язаним із правом колишнього власника, членом сім`ї якого вона являлася.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, у якій просив суд розглянути справу за його відсутності та задовольнити позов. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином за зареєстрованим місцем її проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд вона не повідомила, відзив на позов і заяву про розгляд справи за її відсутності до суду не подавала.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 31 м2, житловою площею 16 м2, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу даної квартири від 21 лютого 2019 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21 лютого 2019 року, індексний номер 157106858.
Також суд встановив, що у вказаній квартирі з 30 вересня 1998 року зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчать довідки № 219 від 22 квітня 2019 року та № 528 від 25 жовтня 2019 року, видані виконавчим комітетом Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області.
Із акту обстеження житлово-побутових умов від 16 травня 2019 року, складеного депутатом Світильнянської сільської ради Київської області ОСОБА_3 у присутності сусідів, вбачається, що у зазначеній квартирі зареєстрована, але не проживає відповідач ОСОБА_2 , участі в оплаті комунальних послуг вона не приймає. Квартира потребує поточного ремонту.
Згідно із відомостями, наданими суду Світильнянською сільською радою Броварського району Київської області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно зареєстрована з 30 вересня 1998 року за адресою: АДРЕСА_2 , проте не проживає за вказаною адресою більше 15 років.
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР (1983 року) члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР (1983 року) до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
У ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За змістом п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.
Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 висловив правову позицію та зазначив, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 27 червня 2018 року у цивільній справі № 528/298/16-ц.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 , яку на підставі договору купівлі-продажу від 21 лютого 2019 року він купив у її колишнього власника ОСОБА_4 , якому дана квартира належала на праві особистої приватної власності. Відповідач у цій справі ОСОБА_2 є членом сім`ї колишнього власника зазначеної квартири, зареєстрована у квартирі з 30 вересня 1998 року, проте не проживає в ній протягом 15 років. Реєстрація відповідача у належній позивачу на праві приватної власності квартирі порушує його права як власника даної квартири.
У ч. 1 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
За змістом ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що із переходом права власності на квартиру АДРЕСА_1 до позивача ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 як член сім`ї колишнього власника даної квартири втратила право користування цим жилим приміщенням, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 223, 259, 263 - 265, 280, 284 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Броварський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.