Справа № 203/3129/20
Провадження № 2/0203/1084/2020
КІРОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська, в особі судді Колесніченко О.В., розглянувши у спрощеному порядку без виклику сторін у м. Дніпрі в залі суду цивільну справу у паперовій формі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2020 року позивач, АТ КБ «ПриватБанк» (, м. Київ), з підстав прострочення зобов`язання за договором пред`явив через суд вимоги на предмет стягнення з відповідача, ОСОБА_1 , заборгованості станом на 19 травня 2020 року на суму 14083,47 грн., з яких 10667,42 грн. основного боргу за кредитом, в тому числі 8678,66 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту, 1988,76 грн. заборгованості за простроченим тілом кредиту, 599,76 коп. заборгованості за нарахованими відсотками, 2816,29 грн. заборгованість за простроченими відсотками.

АТ КБ «ПриватБанк», будучи правонаступником публічного акціонерного товариства, в обґрунтування підстав позову посилається на укладення договору банківських послуг шляхом підписання 16 листопада 2007 року анкети-заяви про виявлення бажання оформити на своє ім`я кредитку та приєднання відповідача до Умов та Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і Тарифів банку, на підставі чого відповідачу була видана платіжна картка з встановленим кредитним лімітом на ініційований ним переказ коштів в розмірі 250,00 грн. під проценти за користування зі ставкою 22,8 % на рік з суми залишку заборгованості за кредитом та 12% річних комісії на строк дії емітованої позивачем картки, з подальшим збільшенням кредитного ліміту до 12000 грн., чим відповідач скористалася для розрахунків у побуті, але з поверненням кредиту і сплатою процентів прострочила, на позасудові вимоги про погашення заборгованості не реагує.

Наведені у позовній заяві доводи і міркування про забезпечений неустойками і наданий під проценти кредит позивач аргументував змістом договору, зафіксованим у кількох письмових та електронних документах, відповідно до п.п. 3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, за якими клієнт надає банку право змінювати у будь-який момент кредитний ліміт у бік зменшення чи збільшення, тим самим безумовно погоджуючись в момент укладання договору на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого за рішенням банку.

Відповідач свій відзив не подав, маючи у повному обсязі можливість реалізувати надані Законом процесуальні права на заперечення для спростування аргументів позовної заяви; про жодні причини неможливості подання доказів письмово суду не повідомляв.

З відкриттям спрощеного позовного провадження за ухвалою суду від 18 вересня 2020 року з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду цієї справи по суті на засадах диспозитивності проведена її письмова підготовка без виникнення процесуальних ускладнень та без потреби у витребуванні доказів чи у сприянні в поданні доказів іншим чином.

Суд, дослідивши зібрані докази, відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позовних вимог, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Суд, дослідивши зібрані докази, дійшов висновку про вирішення справи в межах заявлених вимог за наявними в ній матеріалами з частковим задоволенням позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Відповідач отримав емітовану позивачем платіжну картку за кредитною програмою «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» без терміну її дії в обмін на заповнений нею 16 листопада 2007 року бланк заяви-анкети, (хоч анкета-заява не містить номеру платіжної картки), за відомостями якої відповідач безспірно погодилася на встановлення кредитного ліміту грошового переказу на суму ліміту, в розмірі 250,00 грн., на умовах базової процентної ставки в розмірі 1,9 % на місяць за методом нарахування процентів на залишок заборгованості зі сплатою щомісячної комісії 1,0%, погоджених на момент укладення договору, що у відповідності до застереження в цій заяві-анкеті пов`язаний з відкриттям позивачем банківського рахунку для обслуговування платіжної карти.

Проте номер банківського рахунку у цій заяві-анкеті позивачем зазначений не був, а до позовної заяви додано виписку про рух коштів на клієнтському рахунку про зарахування позивачем коштів на виконання ч. 2 ст. 1068 ЦК України в розмірі встановленого кредитного ліміту 250,00 грн. на користь відповідача, внаслідок чого у суду відсутні достатні достовірні фактичні дані передачі коштів кредитного ліміту у розмірі 12000 грн. у власність відповідача на умовах кредитного договору згідно з ст. 1054 ЦК України в момент видачі платіжної карти. Тобто, встановлення кредитного ліміту для ініційованого переказу коштів за допомогою платіжної картки згідно з п. 1.14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» має значення погодження максимальної суми грошового переказу, на яку позивач у майбутньому зобов`язувався відповідно до ст.ст. 1054, 1056 ЦК України надавати кредит відповідачу під час безготівкових розрахунків останнього чи зняття ним готівки, про що свідчить наданий позивачем розрахунок основного боргу за кредитом, наданим по типу відновлювальної кредитної лінії.

Умови та Правила надання банківських послуг, які не містять підпису відповідача та не мають дати їх складання позивачем, у судовій практиці застосування ст. 207 ЦК України за висновками Верховного Суду України в постанові № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки не можуть без сумнівів підтверджувати, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву-анкету.

За офіційним тлумаченням частини четвертої статті 42 Конституції України в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин і свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту, з огляду на що споживач послуг банку приєднується лише до тих умов, з якими він ознайомлений, а банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Відповідно, суд відкидає аргументи позивача про застереження у заяві-анкеті перед місцем її підписання відповідачем, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку становить між сторонами договір банківських послуг, внаслідок їх явної неприйнятності з огляду на усталену судову практику застосування ст.ст. 207, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду, викладеними третього липня 2019 року у постанові № 14-131цс19, про неприпустимість покладання на слабшу сторону споживача невиправданого тягаря з`ясування змісту кредитного договору.

За відсутності в заяві-анкеті домовленості сторін про сплату комісій, пені та штрафів за несвоєчасне повернення кредиту надані позивачем банком витяги з тарифів і умов, які не містять підпису відповідача, в судовій практиці застосування ст.ст. 633, 634 ЦК України за висновками Великої палати Верховного Суду у зазначеній постанові № 14-131цс19 не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не можуть підтверджувати вказаних обставин.

Враховуючи поділ умов договору щодо процентів та неустойки відповідно до ст. 628 ЦК України на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі), у з`ясованих судом обставинах відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення строків виконання, а також ціну договору в формі сплати комісій та розміру процентів, яких по суду відшукує позивач.

Суд за браком доказів підтвердження в порядку ст. 545 ЦК України повернення відповідачем кредиту дійшов висновку згідно з ст.ст. 12, 80, 81 ЦПК України про встановлений заявою-анкетою баланс ймовірностей, який свідчить на користь тверджень позивача, оскільки більш імовірне використання кредиту можна виключати лише за наявними у відповідача фіскальними чеками та іншими розрахунковими документами, внаслідок чого за внутрішнім переконанням знаходить виконання відповідачем зобов`язання згідно з ст. 612 ЦК України простроченим.

Таким чином, відповідач порушив взяте перед позивачем кредитне зобов`язання, строк виконання якого за усталеною судовою практикою визначений моментом пред`явлення вимоги згідно ст. 530 ЦК України, від чого відповідач під різними приводами ухиляється, на підставі чого права позивача відповідно до ст. 611 ЦК України підлягають захисту з присудженням з відповідача 250,00 грн. основного боргу за кредитом.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення «простроченого тіла» кредиту, оскільки судом стягнутий основний борг за кредитом в сумі 250,00 грн., який включає і суму простроченого боргу за цим кредитом, що підтверджується наданим позивачем розрахунком, а подвійне стягнення основного боргу не допускається.

Судові витрати з урахуванням безпідставного завищення позовних вимог відносяться на рахунок відповідача відповідно до ст. 141 ЦПК України лише в частині відшкодування справленого судового збору пропорційно розміру задоволених вимог позивача.

На підстав вищевикладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 11-13, 81, 141, 209, 265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_1 , МФО 305299) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), 250,00 грн. (двісті п`ятдесят гривень 00 коп.) основного боргу за кредитом від 16 листопада 2007 року станом на 19 травня 2020 року.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (, рахунок для погашення заборгованості та судових витрат № НОМЕР_1 , МФО 305299) з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ), судовий збір в сумі 37,33 грн. (тридцять сім гривень 33 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги у паперовій формі до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текс складено 19.10.2020.

Суддя О.В. Колесніченко