КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/3603/2020
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді доповідача - Білич І.М.

суддів - Лапчевської О.Ф., Гуля В.В.

при секретарі - Кемському В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» Куделі Марії Олександрівни на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року, ухвалене під головуванням судді Деснянського районного суду м. Києва Бабко В.В.,

у цивільній справі № 754/11534/19 за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» про стягнення суми заборгованості по заробітній платі та компенсаційних виплат.

в с т а н о в и л а :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір», в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 19 058,59 грн., компенсацію втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати в розмірі 48 599,40 грн., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 268 508,34грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 16 листопада 1990 року по 25 вересня 2008 року перебував у трудових відносинах з ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» на посаді наукового працівника і був звільнений у зв`язку зі скороченням штату. Однак при звільненні позивачеві не виплатили заборгованість по заробітній платі. Враховуючи тривалий час невиконання роботодавцем обв`язку з виплати заробітної плати, просив також стягнути з відповідача компенсацію втрати частини грошових коштів у зв`язку з порушенням терміну їх виплати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишені без розгляду за заявою позивача.

РішеннямДеснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року позов задоволено.

Стягнуто з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне об`єднання «Діалір» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати у розмірі 19 058,59 грн. та компенсацію за несвоєчасну виплату заробітної плати в розмірі 48 599,40 грн.

Не погодившись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Не заперечуючи проти факту не проведення повного розрахунку з позивачем при звільненні, ВАТ «НДМО «Діалір» оспорює розмір заборгованості із заробітної плати, який підлягає стягненню на користь позивача. Зазначаючи про те, що судове рішення ґрунтується на відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.07.2019 року, однак зазначені відомості містять примітку щодо необхідності їх уточнення у податкових агентів(джерел доходів), тобто у роботодавця ( відповідача).

Однак, первинна документація підприємства, у тому числі фінансова, знаходиться у колишнього керівника ВАТ «НДМО «Діалір» - ОСОБА_2 , який у добровільному порядку відмовився її передавати Керуючому санацією - ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_2 відмовився виконувати ухвалу Господарського суду м. Києва від 17.11.2014 року в межах справи про банкрутство ВАТ «НДМО «Діалір», якою його було зобов`язано передати ОСОБА_3 бухгалтерську та іншу документацію. Скаржник вважає, що без отримання зазначених документів та без встановлення достовірного розміру заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 законний і справедливий розгляд даної справи є неможливим.

Представник позивача подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зазначаючи при цьому, що позивачем надано належні та допустимі докази на підтвердження розміру заборгованості відповідача, в той час як скаржником будь-яких доказів на спростування обґрунтованості вимог ОСОБА_1 не надано.

Представник позивача не визнавав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення. Не зявившись в судове засідання, яке відбувалося 30.09.2020 року, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача в попередніх судових засіданнях підтримувала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити. Не з`явившись в судове засідання 30.09.2020 року поважність причин неявки суду не повідомила.

Колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність осіб що не з`явилися у відповідності до вимог ст. 372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 16.11.1990 року ОСОБА_1 був працевлаштований у ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «ДІАЛІР» на посаду наукового працівника, що підтверджується відомостями з трудової книжки.

18.09.2007 року ухвалою Господарського суду міста Києва по справі № 23/448-6 порушено провадження щодо банкрутства ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «ДІАЛІР», а також введена процедура розпорядження майном відповідача.

25.09.2008 року позивач був звільнений з посади наукового працівника у зв`язку зі скороченням штату. Судом також встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу не була виплачена заборгованість із заробітної плати на дату звільнення.

Господарський суд міста Києва 18.07.2016 року у справі № 23/448-6 постановив визнати ВАТ «Науково-дослідне медичне об`єднання «ДІАЛІР» банкрутом та відкрив ліквідаційну процедуру.

02.07.2019 року позивач звернувся до Головного управління ПФУ у місті Києві із усною заявою про надання інформації з системи персоніфікованого обліку та/або Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, в якій просив зазначений державний орган надати інформацію про нараховану відповідачем заробітну плату за увесь час його роботи у штаті відповідача, та зокрема у липні, серпні та вересні 2008 року.

15.07.2019 Головне управління ДФСУ у місті Києві надало ОСОБА_1 відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 82876/С/26-15-51-04-11 від 15.07.2019 року за період з 1998 - 2008 рр.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства при проведенні розрахунку зі звільненим працівником.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Згідно із ст. 43 Конституції України, гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ст. 97 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами.

Аналогічні положення передбачені й в ст. 21 Закону України «Про оплату праці».

Згідно з ч.1 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст..116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства або уповноваженим ним органом, за якою власник підприємства або уповноважений ним орган зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату (ч. 1 ст. 21 КЗпП України), а оскільки обов`язок організувати бухгалтерський облік на підприємстві покладено на власника або уповноважений ним орган, то саме відповідач має довести, що він виплатив позивачу заробітну плату.

Будь-яких доказів проведення повного розрахунку з працівником в день його звільнення ВАТ «НДМО «Діалір» суду не надало.

У той же час, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні рішення, що оскаржується, не було взято до уваги те, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 18.03.2008 року було визнано кредиторів Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір», серед яких також зазначено позивача ОСОБА_1 - сума заборгованості по заробітній платі - 8 506,56 грн.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, заборгованість по невиплаті заробітної плати позивачу за період до 1 кварталу 2008 року, не може бути стягнута в межах даного провадження, оскільки згідно змісту ухвали Господарського суду міста Києва від 18.03.2008 року у справі №23/448-б, вона вже включена до заборгованості підприємства перед працівниками в межах розгляду справи про банкрутство відповідача, на суму 8 506,56 грн.

Враховуючи, що розмір заборгованості ВАТ «НДМО «Діалір» перед ОСОБА_1 щодо виплати заробітної плати до березня місяця 1 кварталу 2008 року вже є предметом судового розгляду у справі №23/448-б про банкрутство відповідача, то у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення заборгованості із заробітної плати до березня 2008 року слід відмовити.

Беручи до уваги відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків № 82876/С/26-15-51-04-11 від 15.07.2019 року виданого на імя ОСОБА_1 вбачається, що у 2008 році (з 1 по 4 квартал) ОСОБА_1 було нараховано 11 168,60 грн., при цьому виплачено було лише 3 843,68 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що заборгованість ВАТ «НДМО «Діалір» перед позивачем з виплати заробітної плати становить 7 324,92 грн.( березень-грудень 2008 року).

Належних та допустимих доказів виплати указаної суми позивачеві скаржником суду не надано.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до п.2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159, компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.

Згідно п. 4 Порядку сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Колегія суддів акцентує увагу на тому, що скаржником не оспорюється правовий механізм та порядок вирахування суми компенсації. Відповідач посилається лише на те, що судом помилково визначено суму заборгованості роботодавця перед позивачем по заробітній платі, а отже і сума компенсації за порушення термінів її виплати також підлягала б зменшенню.

За таких обставин, враховуючи встановлений апеляційним судом розмір заборгованості відповідача перед позивачем з виплати заробітної плати, а також період не проведення розрахунку ВАТ «НДМО «Діалір» з ОСОБА_1 (з 26.09.2008 року по 30.09.2020 року), з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 18 882,04 грн.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 368, 372, 374,376, 381 -384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Керуючого санацією Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» Куделі Марії Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 14 листопада 2019 року скасувати та прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» (, розташоване за адресою: м. Київ, вул. Бальзака, 4, оф. 65) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає: АДРЕСА_1 ) заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 7 324,92 грн., компенсацію за несвоєчасно виплачену заробітну плату в розмірі 18 882,04 грн., а всього - 26 206,96 грн. (двадцять шість тисяч двісті шість гривень дев`яносто шість копійок).

Стягнути з Відкритого акціонерного товариства «Науково-дослідне медичне об`єднання «Діалір» в дохід держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та з урахуванням ціни позову оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 08 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач:

Судді: