Справа № 438/629/20
Номер провадження 2-о/438/14/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 травня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі заявника ОСОБА_1 ,

заінтересованої особи ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, -

в с т а н о в и в :

До Бориславський міський суд Львівської області надійшла заява ОСОБА_1 в якій просить видати обмежувальний припис, яким вжити наступні заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_2 та покладення на неї обов`язків:

заборонити ОСОБА_2 перебувати в місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців;

заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 500 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 6 місяців.

заборонити ОСОБА_2 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на 6 місяців.

заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці,

невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

На обґрунтування вимог заявник посилається на те, що вона ОСОБА_1 проживає у у буд. АДРЕСА_1 . Заінтересована особа, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є її донькою та проживає разом зі нею.

Заявник потерпає від домашнього насильства з сторони доньки вже протягом кількох років. Вона ображає її нецензурними словами, словесно погрожує побиттям, виганяє з дому. Оскільки донька ніде не працює і весь час перебуває зі нею, крики і погрози з її сторони стали звичним та буденним явищем.

Заявник неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, проте це не дало жодного результату і донька не змінила своєї поведінки, їй неодноразово виносились офіційні попередження про недопустимість вчинення домашнього насильства, що свідчить про систематичність його вчинення.

02 лютого 2020 року ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство відносно заявника (ображала нецензурними словами, словесно погрожувала побиттям. Заявником було викликано працівників поліції, які не склали протокол про адміністративне правопорушення про вчинення домашнього насильства, хоча старший дільничний офіцер поліції СП ПП Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, ОСОБА_3 запевняв мене, що в діях доньки вбачаються ознаки ст. 173-2 КУпАП.

05 лютого 2020 року звернулась до Бориславського ВП Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області. Заяву зареєстрували і надали відповідь за розглядом звернення, вказавши, що донька «конфліктує», а не чинить домашнє насильство.?

Оскільки, працівники поліції не відреагували на факт домашнього насильства, 25 лютого 2020 року звернулась до голови міста Борислава допомогти у цій ситуації.

28 лютого 2020 року робочою групою з питань запобігання та протидії домашньому насильству у складі представників структурних підрозділів, відповідальних за реалізацію державної політики щодо попередження насильства в сім`ї, складено акт з`ясування обставин вчинення насильства в сім`ї або реальної загрози його вчинення. У цьому акті вказано, що старшим дільничним офіцером поліції СП ПП ОСОБА_3 підтверджено факти вчинення домашнього насильства. З ОСОБА_2 проведено профілактичну бесіду щодо недопущення вчинення домашнього насильства.

16 березня 2020 року ОСОБА_2 знову вчинила домашнє насильство в сім`ї відносно ОСОБА_1 Працівником поліції, ОСОБА_3 , винесено терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 строком на 2 доби.

ОСОБА_2 вчиняє насильство протягом тривалого часу, не зважає на заходи вжиті представниками структурних підрозділів, відповідальних за реалізацію державної політики щодо попередження насильства в сім`ї, а профілактичні бесіди щодо недопущення в подальшому вчинення домашнього насильства не дають жодного результату. Вона і надалі погрожує ОСОБА_1 розправою та впевнена у своїй безкарності. Її а агресія щоразу посилюється. Зважаючи на це, що вірогідність продовження та повторного вчинення насильства ОСОБА_2 щодо заявника, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є дуже високою, і тому звернулася до суду з заявою про видачу обмежувального припису, оскільки попередні заходи вжиті поліцією до кривдниці виявились неефективними та не захистили від насильства.

Заявник ОСОБА_1 у судовому засіданні наполягала на задоволенні заяви. Зазначила, що її донька ОСОБА_2 , а також її чоловік ОСОБА_4 не мають права проживати у будинку заявника. Вони не являються власниками будинку. Не допомагають заявнику щодо утримання будинку. Просить заяву задовольнити.

Заінтересована особа, ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила щодо задоволення заяви. Вказала, що існує конфлікт щодо проживання її та чоловіку у будинку заявника. Декілька раз між сторонами виникали сварки.

Заслухавши заявника, заінтересовану особу, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 проживає у у АДРЕСА_1 ,її донька, заінтересована особа, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом зі нею.

Заявник потерпає від домашнього насильства з сторони доньки вже протягом кількох років. Вона ображає її нецензурними словами, словесно погрожує побиттям, виганяє з дому. Оскільки донька ніде не працює і весь час перебуває зі нею, крики і погрози з її сторони стали звичним та буденним явищем.

Так, згідно з положеннями ст.350-1 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису подається до суду за місцем проживання (перебування) особи, яка постраждала від домашнього насильства або насильства за ознакою статі, а якщо зазначена особа перебуває у закладі, що належить до загальних чи спеціалізованих служб підтримки постраждалих осіб, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (п.1 ч.1 ст. 350-2 ЦПК України).

Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців.

Згідно зі ст. 2 Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» предметом регулювання є правовідносини, що виникають у процесі запобігання та протидії домашньому насильству. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється, зокрема, на подружжя; колишнє подружжя; та ін.

Державна політика у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямована на забезпечення комплексного інтегрованого підходу до подолання домашнього насильства, надання всебічної допомоги постраждалим особам та утвердження ненасильницького характеру приватних стосунків.

Основними напрямами реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству є: 1) запобігання домашньому насильству; 2) ефективне реагування на факти домашнього насильства шляхом запровадження механізму взаємодії суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству; 3) надання допомоги та захисту постраждалим особам, забезпечення відшкодування шкоди, завданої домашнім насильством; 4) належне розслідування фактів домашнього насильства, притягнення кривдників до передбаченої законом відповідальності та зміна їхньої поведінки (ст. 5 цього Закону).

В порядку визначному ст. 26 цього Закону право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника мають, зокрема, постраждала особа або її представник.

Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою;

2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи;

3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною;

4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою;

5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею;

6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців.

За заявою осіб, визначених ч. 1 цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з ч. 4 цієї статті.

Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи.

Дослідивши надані докази, з огляду на встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у видачі обмежувального припису, оскільки заявник не надала належних і допустимих доказів, які б підтвердили наявність підстав для застосування обмежувального припису. Доказів, що доводять вчинення ОСОБА_2 по відношенню до заявника домашнього насильства, а саме постанови про притягнення останньої до адміністративної відповідальності заявником суду не надано. Крім того відсутні обґрунтовані ризики вчинення ОСОБА_2 домашнього насильства щодо заявниці за вищевикладених обставин, а також у зв`язку із недоведеністю можливого виникнення ризиків настання тяжких наслідків для заявниці у подальшому.

Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави.

Керуючись Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 247, 259, 263, 264-265, 273, 350-5, 350-6 ЦПК України

в и р і ш и в :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивні частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 червня 2020 року.

Головуючий суддя А.Т. Слиш