ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року

Справа № 711/8153/19
Провадження № 22-ц/821/1903/20
категорія 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.,

суддів: Єльцова В.О., Нерушак Л.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Комунальне некомерційне підприємство «Черкаська міська косультативно-діагностична поліклініка»

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року (ухвалене в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси під головуванням судді Кондрацької Н.М.) у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

в с т а н о в и в :

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» про поновлення на роботі, виплату заробітної плати за вимушений прогул, притягнення до адміністративної відповідальності представників адміністрації.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 працював лікарем травматологом з 07 жовтня 2002 року в міській поліклініці № 2. Наказом № 308-к від 01 жовтня 2019 його звільнили з роботи по п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Вказує, що причиною відсутності на роботі 01 жовтня 2019 року, була тимчасова непрацездатність, яка підтверджена листком непрацездатності серії АДФ № 802348 від 01 жовтня 2019 року по 08 жовтня 2019 року - в силу загального захворювання.

Вважаючи своє звільнення незаконним, просив суд: поновити його на роботі, виплатити заробітну плати за вимушений прогул, відшкодувати моральну шкоду, виплатити кошти за нанесення шкоди здоров`ю, притягнути до адміністративної відповідальності представників адміністрації.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про зміну предмета позову.

Вказав, що підстави позову, яким в розумінні цивільного процесуального законодавства є обставини, що обґрунтовують позовні вимоги, залишаються незмінними.

Водночас з метою нормативного обґрунтування змін, внесених до прохальної частини заяви (предмету позову), додатково навів посилання на норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Вказав, що з урахуванням норм Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, який застосовується, зокрема, у випадках вимушеного прогулу (пп. з) п. 1 Порядку, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи (абз. 3 п. 2 Порядку).

Позивач вважає, що, необхідно врахувати заробітну плату за серпень та вересень 2019 року: 5 324, 21 грн. та 5 731, 52 грн. відповідно.

Просив суд визнати незаконним звільнення ОСОБА_1 з посади лікаря-ортопеда-травматолога хірургічного відділення філії № 2 КНП «Черкаська міська консультативно-діагнотична поліклініка», оформлене наказом директора № 215-кл від 01.10.2019 року, та поновити його на роботі на вказаній посаді.

Стягнути з КНП «Черкаська міська консультативно-діагнотична поліклініка» на користь ОСОБА_1 виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 19479,02 грн., що розраховано станом на 17.01.2019 року.

Зобов`язати КНП «Черкаська міська консультативно-діагнотична поліклініка» виплатити ОСОБА_1 у повному розмірі, на дату фактичного виконання рішення про поновлення на роботі, середній заробіток із розрахунку 263,23 грн. за один день.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 1 681 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час судового розгляду було встановлено факт відсутності позивача на роботі без поважних причин, а відтак його звільнення відбулося з дотриманням норм діючого трудового законодавства.

Оскільки позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі, тому відстав для їх задоволення суд також не вбачав.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року як незаконне та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що при вирішенні спору, суд належним чином не надав оцінку доказам, що були надані сторонами у справі. Тимчасова непрацездатність не є поважною причиною відсутності на роботі, а тому не може бути підставою для звільнення з роботи. Виходячи з вищенаведеного, вважає, що звільнення його з роботи є неправомірним, а рішення суду про відмову в задоволенні позову неправомірним.

Відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу, що надійшов від КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» зазначено, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Підставою для видачі наказу про звільнення була відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці 01 жовтня 2019 року з 08 год. 30 хв. до кінця робочого часу до 14 год. 00 хв. з неповажних причин, про що було складено відповідний акт.

Щодо твердження позивача ОСОБА_1 про правомірність видачі листа непрацездатності КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» зазначило, що порядок видачі листа непрацездатності визначає Інструкція «Про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян», затвердженої наказом МОЗ України від 13 листопада 2001 року № 455, в якій зазначено, що видача листа непрацездатності здійснюється лікуючим лікарем.

Завідувач відділення ЗПСМ № 1 КНП «Другий Черкаський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 не мав права надавати первинну медичну допомогу та видавати лист непрацездатності позивачу, оскільки декларацію позивач укладав з іншим лікарем ОСОБА_3 .

Крім того, ОСОБА_2 не мав можливості 01 жовтня 2019 року вносити медичну інформацію в електронну картку ОСОБА_1 . МІС «ЕМСІМЕД» про стан здоров`я пацієнта, діагноз, відомості одержані при обстеженні, накладати електронний підпис або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до закону, оскільки робоче місце ОСОБА_4 лише в листопаді 2019 року було обладнане комп`ютером з МІС «ЕМСІМЕД».

З витягу електронної інформації системи «ЕМСІМЕД» є запис тільки від 04 жовтня 2019 року, внесений лікарем ОСОБА_5 , запис від 01 жовтня 2019 року відсутній, тому неможливо з`ясувати точний час звернення позивача ОСОБА_1 до завідуючого відділенням ЗПСМ № 1 «другий Черкаський центр первинної медико-санітарної допомоги» Григоренко В.О.

ОСОБА_1 не дочекавшись дозволу про надання 2-х днів невикористаної відпустки, самовільно покинув своє робоче місце, хоча в цей час мав проводити прийом пацієнтів. Крім того, відмовився надати інформацію про причини відсутності на робочому місці та не надав підприємству лист непрацездатності.

Пізніше відмовився від ознайомлення з наказами про накладення дисциплінарного стягнення та наказом про звільнення.

Відповідач вважає звільнення позивача за п. 4 ст. 40 КЗпП України правомірним, а рішення про відмову в задоволенні позовних вимог законним.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до наказу від 02 березня 2018 року № 1 В.о. директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» Свириденко В.І. затверджено Положення «Філія № 2 Черкаської міської консультативно діагностичної поліклініки».

Наказом № 7-кл від 02 квітня 2018 року за підписом В.о. директора КНП Черкаська міська консультативно- діагностична поліклініка» Свириденко В.І., позивач ОСОБА_1 був прийнятий на посаду лікаря-ортопеда - травматолога хірургічного відділення «Філії №2 Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» у порядку переведення з КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико - санітарної допомоги».

Посадові обов`язки позивача як лікаря-ортопеда - травматолога хірургічного відділення «Філії №2 Черкаська міська консультативно- діагностична поліклініка» визначені посадовою інструкцією затвердженою В.о. директора КНП Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» ОСОБА_6 , згідно якої, до завдань та обов`язків, прав та відповідальності позивача входило, зокрема: надає спеціалізовану лікувально-діагностичну, консультативну профілактичну допомогу населенню відповідно до встановлених вимог з урахуванням зовнішніх та внутрішніх чинників; надає швидку та невідкладну медичну допомогу; здійснює нагляд за побічними реакціями/діями лікарських засобів; проводить консультації за направленнями лікарів інших спеціальностей; проводить експертизу тимчасової та стійкої втрати працездатності; разом із завідувачем відділення проводить відбір хворих на госпіталізацію; веде і зберігає медичну документацію, в тому числі в електронній формі; проводить пошук в медичній інформаційній системі ( далі - МІС) вже зареєстрованих пацієнтів, здійснює реєстрацію пацієнтів та їх запис на прийом до лікарів-спеціалістів та формує направлення на діагностичні процедури; веде звітно-облікову документацію кабінету, в тому числі в електронній формі; вести електронну медичну документацію хворих відповідно до структури МІС, функціональних обов`язків та керівництва користувача системи по роботі із системою «Лікар»; назначати в системі та виконувати лікарські призначення; заповнювати всі поля вводу, необхідні для формування затвердженої МОЗ України статистичної звітності та інших облікових форм; з установленою періодичністю здійснювати роздрукування офіційних документів, необхідних для ведення медичної документації ж паперовому носії; не допускати роздрукування неперевіреної електронної інформації у вигляді офіційного документу; працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження директора Підприємства або уповноваженої ним особи, дотримуватись трудової і технологічної дисципліни; вчасно приходити на роботу, використовувати весь робочий час для продуктивної праці, стримуватися від дій, що заважають іншим працівникам виконувати їх трудові обов`язки; повідомляти (за можливості - до початку робочого дня) безпосереднього керівника або відділ кадрів Підприємства про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом. У разі недотримання працівником цієї вимоги складається акт про відсутність працівника на робочому місці; надавати листок непрацездатності до відділу кадрів у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Наказом від 12 лютого 2019 року № 29 «Про затвердження положень щодо роботи працівників з медичною інформаційною системою» за підписом директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» ОСОБА_6 , затверджено «Положення про роботу користувача з медичною інформаційною системою»; копія «Положення про роботу лікаря з медичною інформаційною системою», з яким позивач особисто ознайомлений 19 лютого 2020 року.

На виконання Постанови КМ України від 25 квітня 2018 року № 411 «Про деякі питання електронної системи охорони здоров`я», та у зв`язку з реформою у медичній галузі України за державні кошти в медичних закладах міста Черкаси встановлена медично - інформаційна система МІС) «ЕМСІМЕД».

Згідно Акту про проведення службового розслідування від 24 квітня 2019 року складеного працівниками КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» за участю голови комісії заступника директора з управління якістю ОСОБА_7 , комісія прийшла до наступних висновків: в діях лікаря ортопеда травматолога «Філії № 2 Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» ОСОБА_1 міститься склад дисциплінарного правопорушення, що проявилось в неналежному виконанні працівником покладених на нього виробничих і трудових обов`язків (неналежному веденні та оформленні медичної документації). Притягнути лікаря ортопеда травматолога ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності і застосувати дисциплінарне стягнення у вигляді догани.

Наказом від 02 січня 2019 року № 2 за підписом директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» ОСОБА_6 , затверджено Правила внутрішнього трудового розпорядку КНП «ЧМКДП», з якими, відповідно до Журналу ознайомлення працівників КНП «ЧМКДП» з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором, позивач був ознайомлений особисто.

Наказом № 308-к від 01 жовтня 2019 року за підписом директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» Свириденко В.І., позивача ОСОБА_1 було притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді звільнення.

Наказом № 215-кл від 01 жовтня 2019 року за підписом директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» Свириденко В.І., ОСОБА_1 , лікаря - ортопеда - травматолога хірургічного відділення «Філії № 2 Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» було звільнено з займаної посади за прогул без поважних причин, на підставі п.4 ст.40 ІМІ України.

Підставою для видачі даного наказу була відсутність позивача ОСОБА_1 на робочому місці 01 жовтня 2019 року з 8 годин 30 хвилин до кінця робочого часу до 14.00 годин з невідомих причин, про що було складено службову записку головним лікарем Філії №2 Шевченко В.В. від 01 жовтня 2019 року, комісійний Акт від 01 жовтня 2019 року про відсутність працівника на роботі в «Філії №2 Черкаської міської консультативно-діагностичної поліклініки» з 8 годин 30 хвилин до 11 годин 40 хвилин (більше 3-х годин); комісійний Акт від 01 жовтня 2019 року про телефонну розмову з ОСОБА_1 для виявлення причин відсутності працівника на роботі та відмова ОСОБА_8 прибути до відділу кадрів підприємства для надання пояснення про причини відсутності на робочому місці.

Як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 01 жовтня 2019 року про надання йому невикористаної частини відпустки, згідно резолюцією директора КНП «Черкаська міська консультативно діагностична поліклініка» ОСОБА_6 , ОСОБА_1 було відмолено в наданні відпустки.

Згідно службової записки головного лікаря Філії №2 «ЧМКДП» ОСОБА_9 від 01 жовтня 2019 року, 01 жовтня 2019 року ОСОБА_1 було здійснено прийом тільки 1 (одного) пацієнта 01 жовтня 2019 року о 08 год. 05 хв., про що також свідчить копія витягу запису з медико - інформаційної системи (МІС) ЕМСІМЕД» про реєстрацію пацієнтів на прийом до лікаря-ортопера ОСОБА_1 на 01 жовтня 2019 року; копія графіку прийому пацієнтів спеціалістами хірургічного відділення КНП «Філія №2 Черкаська міська консультативно - діагностична поліклініка» на 2019 рік.

Відповідно до Акту від 03 жовтня 2019 року складеного працівниками КНП «Черкаська міська консультативно - діагностична поліклініка», позивач відмовився надати підтверджуючі документи про причини відсутності 01 жовтня 2019 року на роботі, а також відмовився від ознайомлення з наказом № 308-к від 01 жовтня 2019 року та наказом № 215-кл від 01 жовтня 2019 року.

02 жовтня 2019 року за місцем проживання позивача ОСОБА_1 було направлено повідомлення за підписом начальника відділу кадрів КНП «Черкаська міська консультативно - діагностична поліклініка» Кільчевської М.А., щодо необхідності одержати трудову книжку у зв`язку з його звільненням (конверт повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання»).

1.Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів з розгляду цивільних справ дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.

Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.

Практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява № 8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду повністю відповідає.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Частиною 1 статті 147-1 КЗпП України встановлено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути закладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно зі ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок; попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку.

Відповідно до статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборчого органу первинної профспілкової організації допускається звільнення працівника з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборчого органу профспілки.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач мотивував свої вимоги тим, що 01 жовтня 2019 року позивач прийшовши на роботу, почував себе погано, та при відмові головного лікаря Філії №2 Черкаської міської консультативно - діагностичної поліклініки Шевченка В.В. надати 2 дні невикористаної відпустки, у нього розвинувся гіпертонічний криз (лист непрацездатності № 802348 Серія АДФ), про який відповідачу стало відомо лише при отриманні позовної заяви 27 листопада 2019 року.

Порядок і умови видачі, продовження та обліку документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, здійснення контролю за правильністю їх видачі визначено положеннями Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої наказом МОЗ за № 455 від 13 листопада 2001 року, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 04 грудня 2001 року за № 1005/6196 (далі - Інструкція).

Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Інструкції тимчасова непрацездатність працівників засвідчується листком непрацездатності. Видача інших документів про тимчасову непрацездатність забороняється, крім випадків, обумовлених пунктами 1.14, 2.7, 2.16, 2.17, 2.18, 2.19, 2.20, 3.4, 3.16, 6.6.

Пунктом 2.19. Інструкції передбачено, що особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов`язковим зазначенням часу проведеної консультації.

Відповідно до пункту 4.14, 4.15 «Правил внутрішнього трудового розпорядку» КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» затверджених Наказом директора підприємства №2 від 02 січня 2019 року, з якими позивач ознайомлений під підпис, працівник підприємства зобов`язаний: повідомляти (за можливості - до початку робочого дня) безпосереднього керівника або відділ кадрів Підприємства про причини відсутності на роботі письмово, засобами телефонного чи електронного зв`язку або іншим доступним способом. У разі недотримання працівником цієї вимоги складається акт про відсутність працівника на робочому місці; надавати листок непрацездатності до відділу кадрів у перший робочий день після закінчення тимчасової непрацездатності.

Під час розгляду справи, судом встановлено і дана обставина не спростована сторонами, що позивач жодного разу не повідомив працівників відділу кадрів підприємства, безпосереднього свого керівника, головного лікаря Філії №2 Шевченка В.В., про причини його відсутності на роботі та про те, що він дійсно знаходиться на лікарняному з 01 жовтня 2019 року, що підтверджується матеріалами справи, лікарняний лист до відділу кадрів підприємства взагалі не був поданий позивачем.

Крім цього, було встановлено, що відповідно до отриманої письмової інформації від КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 02 грудня 2019 року за № 2545, позивач ОСОБА_1 , 1967 року народження, уклав декларацію № 0000-АР34-Т7Н1 на вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу із сімейним лікарем ОСОБА_3 21 травня 2018 року, та яка є його лікуючим лікарем, і яка здійснювала прийом пацієнтів 01 жовтня 2019 року, що підтверджується електронною роздруківкою з МІС «ЕМСІМЕД».

Відповідно до п.3 «Порядку вибору лікаря, який надає первинну медичну допомогу» затверджено Наказом МОЗ України від 19 березня 2018 року № 503, зареєстрованого в МЮ України 21 березня 2018 року за №347/31799, (далі Порядок №503), «Декларація про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» означає документ, що підтверджує волевиявлення пацієнта (його законного представника) про вибір лікаря, який надаватиме йому первинну медичну допомогу (далі - ПМД).

Відповідно до п. 4 розділу 3 «Порядку надання первинної медичної допомоги» затвердженого наказом МОЗ України від 19 березня 2018 року № 504, зареєстрованого в МЮ України 21 березня 2018 року за № 348/31800, ( далі - Порядок № 505), «Відомості про кожен випадок надання ПМД лікар або інший медичний працівник, який входить до команди з надання ПМД. відображає в медичній документації відповідно до Міжнародної класифікації первинної допомоги (ІСРС2Е) та за необхідності - за МКХ відповідного перегляду».

Судами першої інстанції було досліджено наявний в матеріалах справи додаток 4 до первісної позовної заяви позивача ОСОБА_1 , копії ліцевого бланку листка непрацездатності № 802348 Серія АДФ, виданий позивачу завідувачем відділення ЗПСМ №1 КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 .. Суд дійшов висновку, що листок виданий неправомірно, з грубими порушеннями наказів, інструкцій МОЗ України та галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я.

Даний висновок суду обґрунтований наступним.

Відповідно до пункту 8 договору №0000-406М-М000 про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій від 16 січня 2019 року укладений між Національною службою здоров`я України ( далі - НСЗУ) та комунальним некомерційним підприємством «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги», медичні послуги згідно з цим договором надаються відповідно до порядків надання медичної послуги, затверджених МОЗ, з обов`язковим дотриманням галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я та в місцях надання медичних послуг, що зазначені у додатку 2 до цього договору.

Крім того в Додатку 2 до вищезазначеного договору, у пункті 7 зазначені лікарі, які надають первинну медичну допомогу у відповідному місці надання медичних послуг. ПІП завідувача відділенням ЗПСМ №1 КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 у додатку 2 до цього договору, що надає право надавати йому первинну медичну допомогу відсутнє.

Отже, суд дійшов правильного висновку про те, що завідувач відділенням ЗПСМ №1 КНП «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» ОСОБА_2 не має право надавати первинну медичну допомогу та видавати медичні документи, що засвідчують тимчасову непрацездатність пацієнтів, робоче місце якого було обладнане комп`ютером з МІС «ЕМСІМЕД» лише в листопаді 2019 року, і тим самим він був позбавлений можливості вносити в електронну картку позивача Гаращенко С.М. МІС «ЕМСІМЕД» медичну інформацію - інформацію про стан здоров`я пацієнту, його діагноз, відомості, одержані про обстеженні, накладати електронний підпис або підпис, прирівняний до власноручного підпису відповідно до закону, у тому числі робити відповідні записи про видачу листка непрацездатності, виписувати інші медичні документи, що стосуються здоров`я пацієнта, що є грубим порушенням вищезазначеного Договору, Порядку функціонування електронної системи охорони здоров`я, затвердженої постановою КМ України №411 від 25 квітня 2018 року, наказів, інструкцій МОЗ України та галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я. Відповідно до пункту 13 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 025/о «Медична картка амбулаторного хворого № » затвердженої Наказом МОЗ України від 14 лютого 2012 року №110 зареєстрованої в МЮ України 28 квітня 2012 року за №669/20982 Розділу V «Строки тимчасової непрацездатності» заповнюється на кожний випадок тимчасової непрацездатності хворого, де вказується номер листка непрацездатності, дата його видачі, діагноз і проставляється підпис лікаря.

Відповідно до п.1.7 Інструкції №455, видача та продовження документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність, здійснюється тільки після особистого огляду хворого лікуючим лікарем (фельдшером), про що робиться відповідний запис у медичній карті амбулаторного чи стаціонарного хворого з обґрунтуванням тимчасової непрацездатності.

Як вбачається з наявного додатку 1 прикладеного до позовної заяви позивача ОСОБА_1 , копії запису медичної амбулаторної карти пацієнта датованою лише датою 04 жовтня 2019 року, запис в медичній амбулаторній картці позивача ОСОБА_1 на дату видачі листка непрацездатності 01 жовтня 2019 року не здійснювався, крім того відсутні письмові докази, щодо запису лікаря який видав листок непрацездатності з обґрунтуванням його видачі в електронній карті пацієнта МІС «ЕМСІМЕД» що є грубим порушенням оформлення первинних медичних документів, та підтверджується копія витягу оглядів пацієнта з електронної роздруківки амбулаторної карти ОСОБА_1 в МІС «ЕМСІМЕД».

Таким чином, районним судом встановлено, що листок непрацездатності № 802348 серія АДФ оформлений з грубими порушеннями наказів, інструкцій МОЗ України, галузевих стандартів у сфері охорони здоров`я виданий позивачу ОСОБА_1 неправомірно та є недійсним, та оригінал якого відсутній у відповідача.

П. 4 ст. 40 КЗпП України визначено, що роботодавець може розірвати трудовий договір з працівником у разі його прогулу (в т.ч. у разі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06 листопада 1992 року передбачено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП України, прогулом вважається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого або середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до вимог, передбачених п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Статтею 233 КПпЗ України передбачена можливість працівника звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення-в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до частин 1, 2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядав спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Вирішуючи спір, суд дійшов до правомірного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки відповідачем були складені відповідні акти про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці.

Будь-яких доказів поважності відсутності на роботі позивача судом не встановлено.

Також, ОСОБА_1 не спростував в своїй апеляційній скарзі незаконність таких актів належними доказами. Як і не спростовано мотиви районного суду про недоведеність та безпідставність позовних вимог.

Крім того, вирішуючи спір, судом було враховано відповідь від 08 січня 2020 року Управління виконавчої дирекції фонду у Черкаській області.

Із вказаної відповіді вбачається, що у відповідності до проведеної перевірки видачі листа непрацездатності серія АДФ № 802348 у Комунальному некомерційному підприємстві «Другий Черкаський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» працівникові КНП «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» Гаращенку С.М. обґрунтованості у вказаній видачі та продовженні листа непрацездатності у період часу з 01 жовтня 2019 року по 08 жовтня 2019 року не вбачається.

Отже, із врахуванням вищеприведених обставин справи, суд першої інстанції правильно встановив та вважав доведеним факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин, що в свою чергу свідчить про звільнення позивача з дотриманням норм діючого трудового законодавства.

Оскільки в задоволенні позовних вимог про визнання наказу про звільнення та поновлення на роботі було відмовлено, тому висновок суду про відмову в задоволенні позову в частині виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як похідної вимоги від первісних є також правильним.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував всі обставини справи надав їм відповідну оцінку та дійшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суд здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів»).

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Розглядаючи справу вказаної категорії суд першої інстанції врахував інтереси сторін і вирішив спір залежно від установлених обставин того, що звільнення позивача з займаної посади відбулося в рамках чинного законодавства та у відповідності до встановленої процедури.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення районного суду ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Черкаська міська консультативно-діагностична поліклініка» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2020 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді В.О. Єльцов

Л.В. Нерушак