Справа № 953/8034/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
13 жовтня 2020 року Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді - Єфіменко Н.В.,
за участю секретаря - Кіріяченко В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південдіпрошахт» про стягнення заборгованості по заробітній платі,-
встановив:
Позивач до судового засідання не з`явилась, подала заяву, в які позо підтримала, просила задовольнити, справу розглянути за своєї відсутності, ухвалити заочне рішення.
Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 03.04.2008р. у справі «Пономарьов проти України» (заява №3236/03) вказує, що сторони у розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
Відповідач до судових засідань не з`явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не сповістив, клопотань про відкладення судового розгляду від нього не надійшло.
Зважаючи на повторну неявку відповідача до судового засідання, відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд ухвалює рішення на підставі наявних у справі даних та доказів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 223, 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд доходить наступного:
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 3 ст. 129 Конституції України визначені основні засади судочинства, однією з яких, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Судом встановлено, що 02.08.1983 на підставі наказу №154к позивач ОСОБА_1 прийнята на роботу до ДП «ПБПВП «Південдіпрошахт» на посаду інженера відділу збагачення. 01.03.2006 позивач переведена на посаду головного спеціаліста відділу економічних обґрунтувань (а.с.19-20).
08.01.2020 на підставі наказу №32к позивач звільнена з підприємства відповідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку із виходом на пенсію.
Відповідно до вимог ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому вигляді, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України, ч. 1 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З урахуванням викладеного, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача заборгованість за нарахованою, однак не виплаченою заробітною платою за період з 01.04.2018 по 08.01.2020 у сумі 98 850 грн.
Враховуючи, що позивач на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору та позовні вимоги задоволені у повному обсязі у сумі 98 850 грн., з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 988, 50 грн. (1 відсоток ціни позову, але не менш 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за вимогами майнового характеру за позовом фізичної особи).
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 141, 264, 265, 430 ЦПК України, ст. ст. 115, 116, 117, 233 КЗпП України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Проектування будівництва підприємств вугільної промисловості «Південіпрошахт» про стягнення заборгованості по заробітній платі, задовольнити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його складення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його складення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Суддя-