Справа № 204/6250/20
Провадження № 4-с/204/37/20

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19 жовтня 2020 року м. Дніпро
Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:
головуючого судді Приваліхіної А.І.,
за участю секретаря судового засідання Сокола Д.О.,
представника скаржника адвокатки Якубук М.В., державного виконавця Савенко О.О., стягувачки ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі скаргу боржника ОСОБА_2 на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко Оксани Олександрівни, стягувач ОСОБА_1 , -
25 вересня 2020 року представник ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 , звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Чечелівського відділу державної виконавчої служби Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко О.О., в якій прохає визнати неправомірним розрахунок заборгованості по аліментах від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 61579081, зобов`язати здійснити його перерахунок та стягнути понесені судові витрати (а. с. 1-3).
У судовому засіданні представниця скаржника скаргу підтримала та, з урахуванням відзиву на скаргу, прохала задовольнити скаргу у частині визнання неправомірним розрахунку заборгованості та стягнення судових витрат на правову допомогу. Додатково пояснила, що боржник вимушений був звернутися до суду із цією скаргою, оскільки напередодні, при зверненні до державного виконавця у телефонному режимі із пропозицією усунути допущене порушення, отримав від неї відмову. Крім того зазначила, що докази понесення судових витрат на правову допомогу надасть, відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України, протягом п`яти днів зо дня постановлення ухвали, оскільки не думала, що саме 19 жовтня 2020 року судом буде ухвалено судове рішення у даній справі.
Державний виконавець у судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні вимог скаржника, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на скаргу. Додатково пояснила, що вона дійсно зробила помилку при обчисленні суми заборгованості, проте зробила це не навмисно, а через необізнаність, що боржник перебуває на спрощеній системі оподаткування, а на її вимогу надати декларацію про доходи та майно боржник поштою направив на її адресу незаповнену декларацію. Після отримання цієї інформації щодо боржника вона здійснила перерахунок заборгованості, відповідно до якого станом на 19 жовтня 2020 року заборгованість по сплаті аліментів у боржника відсутня. Також прохала врахувати, що жодні заходи забезпечення у межах виконавчого провадження нею не здійснювалися. Щодо стягнення судових витрат на правничу допомогу зазначила, що ця скарга не є складною категорією справ, а тому розмір заявлених витрат значно завищений.
Стягувачка у судовому засіданні прохала відмовити у задоволенні вимог скаржника. Додатково пояснила, що не погоджується із поясненнями представниці скаржника щодо того, що в телефонному режимі державний виконавець відмовила здійснити боржнику перерахунок заборгованості, оскільки державний виконавець телефонувала їй з приводу цього питання та зазначила, що нею допущено помилку з розрахунку заборгованості та що вона має намір усунути цю помилку.
Дослідивши матеріали скарги, заслухавши прояснення учасників процесу, перевіривши фактичні обставини справи наданими до неї письмовими доказами, суд доходить висновку про можливість часткового задоволення скарги, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Нормами ст. 447 ЦПК України визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.
Відповідно до вимог ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частки від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.
Вимогами ч. 2 ст. 195 СК України встановлено, що заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.
Відповідно до вимог ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Нормами ст. 452 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.
Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Нормою ст. 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 цієї статті встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Суд при розгляді даної справи вважає за доцільне застосувати практику Європейського суду з прав людини на підставі вимог ст. 10 ЦПК України.
Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» ЄСПЛ зазначив, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
У своєму рішенні у справі від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» ЄСПЛ вказав, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Враховуючи той факт, що державним виконавцем Савенко О.О. самостійно зроблено новий розрахунок відповідно до положень ч. 2 ст. 195 Сімейного кодексу України, згідно з яким ОСОБА_2 , станом на 19 жовтня 2020 року, не має заборгованості зі сплати аліментів по даному виконавчому провадженню, підстав для задоволення вимоги скаржника щодо зобов`язання державного виконавця здійснити перерахунок заборгованості по аліментам, виходячи із середньої плати працівника у Дніпропетровській області, немає.
Відмовляючи скаржнику у задоволенні вимоги щодо стягнення на його користь із органу державної виконавчої служби витрат на правову допомогу, суд виходив із наступного. Як вбачається із матеріалів скарги, у тексті скарги зазначений опис робіт (надання послуг), пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги. Разом з тим, на підтвердження представлення інтересів скаржника до скарги надано лише ордер на надання правничої (правової) допомоги. Будь-яких інших доказів того, що скаржник дійсно оплатив такі послуги, до скарги не додано. У скарзі дійсно зазначено, що докази розміру витрат, сплачених у зв`язку з розглядом справи буде подано суду до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду. Однак суд не може погодитися з такими доводами скаржника з наступних підстав. Скаргу було вперше призначено до розгляду на 12 жовтня 2020 року, який в подальшому було відкладено з поважних причин для надання строку державному виконавцю для підготування своєї позиції щодо вимог скаржника. Представниця скаржника категорично заперечувала проти такого відкладення, наголошуючи на скороченому строку розгляду справ цієї категорії. Проте у судовому засіданні 19 жовтня 2020 току вона пояснила, що не встигла підготувати докази сплати послуг на правову допомогу з тих підстав, що не думала, що саме 19 жовтня 2020 року судом буде постановлено ухвалу у справі. З цих підстав суд ставить під сумнів реальність понесення таких витрат та доходить висновку про те, що, якщо б скаржник дійсно поніс зазначені у скарзі витрати на правову допомогу, у нього було достатньо часу для надання доказів на підтвердження цього факту, проте ані договору про надання правової допомоги, а ні інших підтверджень реальної сплати грошових коштів за послуги адвоката, скаржником так і не було надано. Отже, доказів на підтвердження того, що витрати на правничу допомогу були реальними, неминучими та розумними суду не надано. Тому вимога щодо стягнення з органу державної виконавчої служби на користь скаржника витрат на правничу допомогу задоволенню не підлягає.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258-261, 353, 447-451 ЦПК України, -
П О С Т А Н О В И В:
Визнати неправомірним розрахунок заборгованості по аліментах від 08 вересня 2020 року у виконавчому провадженні № 61579081, який здійснено державним виконавцем Чечелівського відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Савенко Оксаною Олександрівною.
В іншій частині скарги відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів зо дня її проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили протягом п`ятнадцяти днів зо дня її проголошення або протягом п`ятнадцяти днів зо дня отримання копії її повного тексту учасниками процесу, якщо не буде оскаржена у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна