Справа № 450/2691/19 Провадження № 2/450/443/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2020 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

розглянувши в м. Пустомити заяву відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову від 06.10.2020 року по цивільній справі за позовом ТзОВ «Стильбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сліпенький Л.Р. про розірвання договору купівлі-продажу, вилучення з Державного реєстру на нерухоме майно записів про право власності та зобов`язання повернути приміщення-

встановив:

заява надійшла до суду 06.10.2020 року, в якій відповідач просить накласти арешт на нерухоме майно, яке є предметом спору: а саме приміщення адмінкорпусу літ. А; 12-35; IV; VI, загальною площею 361,6 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та приміщення прохідної, літ. «О-2», загальною площею 54,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що на розгляді в Пустомитівському районному суді Львівської області знаходиться цивільна справа за позовом ТзОВ «СтильБуд» Гарцули Олени Михайлівни, третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сліпенький Л.Р. про розірвання договору купівлі-продажу, вилучення з Державного реєстру на нерухоме мано записів про право власності та зобов`язання повернути приміщення. Вважає, що з урахуванням того, що справа перебуває на розгляді у Пустомитівському районному суді Львівської області, спір по суті не вирішено, тому перебування спірного майна, власником якого є ОСОБА_1 , під арештом до закінчення розгляду вказаної справи №450/2691/19 буде відповідати матеріально-правовим інтересам як позивача так і відповідача, а також забезпечить баланс між інтересами відповідача та позивача на час існування спору.

Ухвалою суду від 02.10.2019 року відкрито провадження по справі.

Згідно ч. 1 ст. 153 ЦПК України, ч. 2 ст. 247 ЦПК України сторони у судове засідання не викликалися, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Виходячи з засад диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Окрім того, згідно положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що слід застосовувати і при розгляді заяви про забезпечення позову.

За змістом ст. 152 ЦПК України заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб, учасників процесу.

Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення Апеляційного суду м. Києва, та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Достатньо обгрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 серпня 2018 року у справі №922/4587/13.

Отже, підставою для забезпечення позову є те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак проаналізувавши клопотання ОСОБА_1 , судом встановлено, що відповідачка є власником вказаного майна щодо якого виник спір та вона не наводить суду жодного ризику неможливості виконання в подальшому рішення суду, а саме по собі пред`явлення позовних вимог до відповідача про розірвання договору купівлі-продажу, вилучення з Державного реєстру на нерухоме майно записів про право власності та зобов`язання повернути приміщення, не є підставою для застосування судом заходів забезпечення позову.

Тому враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні заяви про забезпечення позову, слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 153, 154, 247, 260, 261, 263 ЦПК України, суд,-

постановив :

в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову від 06.10.2020 року по цивільній справі за позовом ТзОВ «Стильбуд» до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Сліпенький Л.Р. про розірвання договору купівлі-продажу, вилучення з Державного реєстру на нерухоме мано записів про право власності та зобов`язання повернути приміщення,- відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили негайно після підписання її суддею.

Ухвала може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15 - денний строк з дня проголошення ухвали. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини ухвали суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

СуддяД. А. Кукса