Справа № 541/114/20
Провадження №2/541/416/2020
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
16 жовтня 2020 року м. Миргород
Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:
головуючої судді - Куцин В.М.,
секретаря судових засідань Євдокимової Н.Ю.,
з участю представника відповідача , адвоката Акрітова К.К.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю,
20 січня 2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом в якому просила визнати за нею за набувальною давністю право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи позов посилалася на те, що в 1994 році вона вперше уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2 і вселилися в будинок його батьків в АДРЕСА_2 , була зареєстрована в установленому законом порядку.
На жаль сімейне життя не склалося з самого початку виключно з вини відповідача, який вів такий образ життя, який ганьбив душу і розум, не бажав працювати, пиячив до одурманення кожного дня, вів себе нахабно і ганебно, приводив додому таких же, як сам покидьків, де вони перетворювалися на чудовиська.
13.07.1996 вона з чоловіком, відповідачем по справі, потрапила в ДТП. Внаслідок чого було тривале лікування. Після лікування в шпиталі у 1997 році вона повернулася в спірну квартиру, де була зареєстрована як дружина відповідача 25.08.99 року.
У 2000 році їй встановлена 3 група інвалідності.
25.05.2002 шлюб було розірвано Миргородським ЗАГСом, про що вона не знала.
09.11.2003 вони вдруге уклали шлюб, зареєстрований по актовому запису № 310 Миргородським ЗАГСОМ. Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька - ОСОБА_3 , яка проживає зараз і надалі буде проживати з нею, проти чого відповідач ніколи не заперечував. Свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 . З пологового будинку батьки відповідача забрали її жити до них, в будинок матері відповідача, в АДРЕСА_3 .
В 2009 році вона повернулася з дитиною в спірну квартиру, яка весь час, з 2004 року, стояла без догляду, в ній ніхто не проживав, використовувалася не за призначенням. На той час вона не знала, що мати відповідача, 06 квітня 1999 року подарувала ОСОБА_2 цю квартиру.
29 вересня 2009 року з відповідача стягнуті аліменти на утримання доньки, які відповідачем не сплачувалися.
11 травня 2010 року рішенням Миргородського міськрайонного суду шлюб розірвано, про що в органах ДРАЦС зроблено актовий запис за номером 55. Свідоцтво серії НОМЕР_3 .
В 2019 році у зв`язку з великою заборгованістю по аліментам Миргородським ВДВС була продана частина належного відповідачеві майна в рахунок погашення боргу по аліментам.
Таким чином з часу її прописки в квартирі - з 25.08.99 р. протягом 20 років і більше вона безперервно, відкрито, добросовісно користується спірною квартирою.
За всі ці роки відповідач жодного разу не поцікавилися тим, де вони з донькою живуть та на які доходи. Усі комунальні платежі, ремонт, витрати по квартирі, з часу вселення і до цього часу несе вона сама. Відповідача не цікавила доля квартири, тому вона вважала, що це її квартира, так як там проживає їхня спільна дочка.
24 грудня 2019 року близько 9 годин у той час, коли вона знаходилася на роботі, а донька в навчальному закладі, ОСОБА_2 з іншими особами, зірвавши вхідні двері, увірвалися в квартиру, змінили замок і самоуправно поселили в квартирі ОСОБА_4 .
З того часу, вона з донькою змушена ночувати на вулиці, або у випадкових знайомих. На даний час її забрали батьки у с. Гоголеве В.Багачанського району.
Враховуючи вищевикладене змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою судді від 24.01.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 17 березня 2020 року підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житло за набувальною давністю закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала, просила їх задовільнити, суду пояснила, що в квартирі АДРЕСА_4 зареєстрована з 1999 року. Дана квартира набута в період шлюбу. З 2003 року вона з донькою проживала в даній квартирі. Останні 11 років квартирою ніхто не цікавився, комунальні платежі та ремонт оплачувала вона. Відповідач обіцяв , що подарує квартиру доньці. В грудні 2019 року вона забрала свої речі з квартири, так як відповідач почав проживати в ній. Оскільки квартирою користується більше 20 років, провела там ремонт та заміну вікон, просила визнати за нею право власності на дану квартиру. На даний час вона придбала власне житло.
Представник відповідача, адвокат Акрітов К.К. суду пояснив, що спірна квартира по АДРЕСА_5 , належить відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору дарування. Вона не є спільною власністю подружжя, тому просив відмовити в задоволенні позову. Позивачу було відомо, що квартира є власністю відповідача, тому вона не може бути об`єктом набувальної давності.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що їй відомо зі слів позивача, що квартира АДРЕСА_1 , набута в період шлюбу. Позивач ОСОБА_1 проживає з дитиною в даній квартирі 13 років. Відповідач не з`являвся жодного разу. Дитину позивач виховує сама, батько дитини, відповідач по справі, не брав участі у її вихованні. ОСОБА_1 зробила ремонт у квартирі.
Свідок ОСОБА_6 суду повідомила, що вона знає ОСОБА_7 , ОСОБА_8 вона не знає. Їй відомо, що квартира сторонами набута в період шлюбу. Вона особисто бачила як в грудні 2019 року відповідач вселився в квартиру.
Заслухавши позивача , представника відповідача та свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відповідно до довідки ДКП «Миргородтехінвентаризація» від 23.01.2018 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване 21.04.2011 за ОСОБА_2 на підставі дублікату договору дарування серії ВММ 373280 від 06.04.1999, посвідченого приватним нотаріусом Миргородського міського нотаріального округу Панченко Л.В. (а.с. 21,67.)
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи від 26.11.2019 ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , з 25.08.1999 року. (а.с. 14).
09 листопада 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровано шлюб відповідно до свідоцтва про одруження від 09.11.2003 (а.с. 19).
Від даного шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 , з 25.08.1999 року. (а.с. 18,19).
Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В силу положень 2 ст. 41 Конституції України передбачає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до положень ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з ч.ч. 1, 2, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, за рішенням суду набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку.
З урахуванням зазначеного, для правильного вирішення спору, пов`язаного з правом власності в силу набувальної давності, слід належним чином встановлювати обставини, що мають значення для справи, та враховувати зокрема наступне:
- задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння;
- за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено;
- відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності.
Також, пунктом 9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Верховний Суд в постанові №465/6560/15-ц від 14.08.2019 року зазначав, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч.1 ст.344 ЦК, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх зазначених умов у сукупності.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст.344 ЦК, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнішній строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Судом встановлено, що на момент вселення(заволодіння) в квартиру позивачу ОСОБА_1 було достовірно відомо, що спірна квартира в тому числі належить відповідачу ОСОБА_2 , що не заперечує сама позивач, отже в неї відсутні підстави для набуття права власності за набувальною давністю, так як відсутня одна із умов набуття права власності з цих підстав , а саме добросовісність володіння. Користування квартирою зі згоди власника не може бути підставою для набуття права власності на цю квартиру.
Враховуючи вищевикладене, взадоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , за набувальною давністю необхідно відмовити.
Разом з тим, суд зауважує, що ОСОБА_1 має право на захист майнових прав щодо спірної квартири у випадку визнання її спільною сумісною власністю подружжя.
Відповідно до статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 2522 гривні 40 копійок (витрати на професійну правничу допомогу), які документально підтверджуються договором про надання правової допомоги, розрахунком судових витрат та розпискою про отримання коштів від ОСОБА_9 ) (а.с. 122-133).
Керуючись ст.ст. 5,10, 12, 13, 141,263, 264, 265, 266, 268, 273, 354 ЦПК України, суд
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на житлову квартиру АДРЕСА_1 , за набувальною давністю, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2522 (дві тисячі п`ятсот двадцять дві) грн. 40 коп. судових витрат.
Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. п. 15 п. 1 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Учасники справи :

ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженка села Устивиця Великобагачанського району Полтавської області, зареєстрована за адресою АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженець смт. Гоголеве Великобагачанського району, Полтавської області, зареєстрований за адресою АДРЕСА_6 , рнокпп НОМЕР_5 .

Повне судове рішення складено 16 жовтня 2020 року.

Суддя: В. М. Куцин