Дата документу 16.12.2020 Справа № 819/1264/2012
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №819/1264/12 Головуючий у 1 інстанції: Плечищева О.В.
Провадження № 22-ц/807/3664/20 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» грудня 2020 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року у справі за заявою ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року у розмірі 597245,02 грн. та державне мито в розмірі 1700 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області 09 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2012 року змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року, яка станом на 02 березня 2012 року становить 128 445,88 грн., з яких за тілом кредиту 14656,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 117 054,91 грн., за відсотками 1390,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 11 109,26 грн., 10 000 грн. пені. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» в справі №819/1268/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-201/259/2006.

В травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження

В обґрунтування вимог зазначив, що 21 січня 2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ним було укладено договір №15-01/20 про відступлення прав вимоги за кредитним договором, відповідно до умов якого ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язалось відступити (передати) йому право вимоги, яке належить товариству на підставі договору факторингу №3-09/18 від 17 вересня 2018 року, укладеного з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року з усіма змінами та доповненнями до нього, а він зобов`язався перерахувати на користь товариства 30 000 грн., що ним було зроблено.

Вважав, що на час звернення до суду до нього перейшло права вимоги та він є єдиним кредитором за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року.

На підставі зазначеного просив замінити стягувача ТОВ «Вердикт Капітал» на його правонаступника ОСОБА_1 у виконавчому листі (дублікаті), виданому Оріхівським районним судом Запорізької області у справі №819/1268/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № CL-201/259/2006.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року відмовлено у задоволенні заяви про заміну сторони виконавчого провадження.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на правомірність договору відступлення права вимоги, помилкове ототожнення вказаного договору з договором факторингу, помилковість висновку суду про недійсність договору, порушення строків розгляду заяви, просив скасувати ухвалу суду та прийняти нову про задоволення заяви.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що укладений між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_5 договір про відступлення права вимоги за своєю суттю є договором факторингу.

Колегія суддів не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2012 року позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором №CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року у розмірі 597245,02 грн. та державне мито в розмірі 1700 грн.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області 09 липня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 06 червня 2012 року змінено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року, яка станом на 02 березня 2012 року становить 128 445,88 грн., з яких за тілом кредиту 14656,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 117 054,91 грн., за відсотками 1390,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 11 109,26 грн., 10 000 грн. пені. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Оріхівського районного суду Запорізької області від 19 лютого 2019 року заяву ТОВ «Вердикт Капітал» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено. Замінено стягувача ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на його правонаступника ТОВ «Вердикт Капітал» в справі №819/1268/12 за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором №CL-201/259/2006.

27 січня 2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 укладено договір №15-0120 про відступлення прав вимоги за кредитним договором (далі - договір №15-0120), згідно з яким в порядку та умовах, визначених цим договором, ТОВ «Вердикт Капітал» зобов`язалось відступити (передати) ОСОБА_1 належне товариству право вимоги, яке належить йому на підставі договору факторингу №3-09/18 від 17 вересня 2018 року, укладеного з ТОВ «ОТП Факторинг Україна», за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року з усіма змінами і доповненнями до нього, який укладений між АКБ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 в обсязі, що визначається в цьому договорі, та ОСОБА_1 зобов`язався перерахувати на користь товариства грошову суму в розмірі 30 000 грн. (т. 2 а.с.4-8).

Згідно з п. 1.1 договору №15-0120 під правами вимоги розуміються всі права вимоги до боржника, що наявні у ТОВ «Вердикт Капітал» по кредитним договором на дату укладення даного договору, в тому числі право грошової вимоги заборгованості за кредитним договором, процентами, що належать до сплати за користування кредитними коштами, що передбачено кредитним договором, а також права, що забезпечують виконання зобов`язання боржника за кредитним договором.

27 січня 2020 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та ОСОБА_1 укладено акт приймання-передачі прав вимоги, згідно з яким передано права вимоги за кредитним договором № CL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року та договором застави №РCL-201/259/2006 від 01 червня 2006 року (т. 2, а.с.9).

Згідно з зазначеним актом права вимоги за кредитним договором відступаються в повному обсязі та на умовах, які існують на момент відступлення прав вимог, включаючи: права вимоги основної суми заборгованості за кредитним договором, права вимоги суми нарахованих процентів та штрафних санкцій за кредитним договором, строк платежів яких настав до дати укладення цього договору.

За приписами ч. 1 ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

Зазначене конституційне положення відображено і у п. 7 ч. 3 ст. 2 та ст. 18 ЦПК України, згідно з якими судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (п. 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2012 року № 18-рп/2012).

Невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (п. 3 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 25 квітня 2012 року № 11-рп/2012).

У рішенні у справі «Янголенко проти України» від 10 грудня 2009 року Європейський суд з прав людини зазначив, що провадження у суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадією загального провадження. Таким чином, виконавче провадження не має бути відокремлено від судового, і ці обидва провадження мають розглядатись як цілісний процес.

Таким чином, оскільки виконання рішення суду є невід`ємною стадією процесу правосуддя, то і заміна сторони на цій стадії може відбуватися не інакше, як на підставах та у порядку, визначеному ЦПК України та Законом України «Про виконавче провадження», який регулює умови і порядок виконання рішень судів, що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 442 ЦПК України у разі вибуття однієї зі сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником.

Відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.

За приписами ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником).

У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Отже, процесуальне правонаступництво, передбачене ст. 55 ЦПК України, - це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін (відступлення права вимоги) є різновидом правонаступництва та можливе на будь-якій стадії процесу.

У зв`язку з такою заміною кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус як сторони виконавчого провадження. Заміна такої особи належним кредитором проводиться відповідно до ч. 5 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 442 ЦПК України за заявою, зокрема, заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.

Таким чином, передання кредитором своїх прав іншій особі за договором відступлення права вимоги (договором цесії) є правонаступництвом, і такий правонаступник кредитора має право звертатись до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження з наданням йому статусу сторони виконавчого провадження.

Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 липня 2019 у справі № 905/1976/16.

Звертаючись із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, ОСОБА_1 посилався на те, що він набув права кредитора на підставі укладеного із ТОВ «Вердикт Капітал» договору №15-0120.

Підставою заміни учасника процесуальних правовідносин є факт набуття таким учасником відповідних прав, у даному випадку кредитора, у матеріальних правовідносинах.

Право грошової вимоги до боржника може бути відступлене також на підставі договору факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги), за яким згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України визначено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Висновок щодо розмежування договорів відступлення права вимоги (цесії) та договорів факторингу викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 у справі № 909/968/16, в якій Верховний Суд зазначив, що під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (ст. 515 ЦК України).

Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (ст. 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника. При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Розмір винагороди фактора може встановлюватись по-різному, наприклад, у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю.

Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (ч. 3 ст. 656 ЦК України).

Договір факторингу спрямований на фінансування однією стороною другої сторони шляхом надання в її розпорядження певної суми грошових коштів. Вказана послуга за договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому сама грошова вимога, передана клієнтом фактору, не може розглядатись як плата за надану останнім фінансову послугу.

Плата за договором факторингу може бути у формі різниці між реальною ціною вимоги і ціною, передбаченою в договорі, право вимоги за яким передається.

Згідно з ч. 1 ст. 1084 ЦК України якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.

Також розмежування розглядуваних договорів здійснюється за їх формою: правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредитору (ст. 513 ЦК України). Оскільки факторинг визначено пунктом 3 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кредитною операцією, вимоги до такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

При цьому Верховний Суд резюмував, що факторинг є правочином, який характеризується тим, що: а) йому притаманний специфічний суб`єктний склад (клієнт - фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності, фактор - банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати фінансові, в тому числі факторингові операції, та боржник - набувач послуг чи товарів за первинним договором); б) його предметом може бути лише право грошової вимоги (такої, строк платежу за якою настав, а також майбутньої грошової вимоги); в) метою укладення такого договору є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника; г) за таким договором відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату; д) його ціна визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги, і цей розмір може встановлюватись у твердій сумі; у формі відсотків від вартості вимоги, що відступається; у вигляді різниці між номінальною вартістю вимоги, зазначеної у договорі, та її ринковою (дійсною) вартістю тощо; е) вимоги до форми такого договору визначені у ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Разом з цим, як зазначено у вказаній постанові Великої Палати Верховного Суду, правочин, якому не притаманні перелічені ознаки, є не договором факторингу, а правочином з відступлення права вимоги. Порушення вимог до форми, змісту, суб`єктного складу договору факторингу відповідно до ст. 203 ЦК України зумовлює його недійсність.

Водночас, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Отже, вирішуючи питання про наявність підстав для заміни учасника справи (сторони виконавчого провадження) правонаступником за відсутності обставин, що свідчать про нікчемність договору, на підставі якого подано заяву про заміну учасника правовідносин, а також відомостей щодо оспорювання або визнання недійсним цього договору у встановленому порядку, суд має виходити з принципу правомірності цього правочину, дослідивши та надавши оцінку достатності та достовірності наданих в обґрунтування заяви про заміну сторони доказів для здійснення відповідної заміни.

В матеріалах справи відсутні докази того, що договір №15-0120 оспорюється або визнаний у встановленому порядку недійсним, і на відповідні обставини не посилаються учасники справи та заявник, у зв`язку з чим відмова судом першої інстанції у задоволенні заяви ОСОБА_1 про заміну сторони (кредитора) правонаступником з підстав того, що фізична особа не може бути належним правонаступником кредитодавця у спірних правовідносинах, є передчасними.

Зазначене питання не є предметом розгляду цієї справи у межах вирішення питання про наявність підстав для заміни стягувача у виконавчому провадженні.

Аналогічну правову позицію викладено об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 17 січня 2020 року у справі № 916/2286/16.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а суд першої інстанції помилково відмовив в заміні сторони виконавчого провадження, тому ухвала суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, а заява ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Оріхівського районного суду Запорізької області від 01 жовтня 2020 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу Запорізької області Проценко Дмитро Юрійович, стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», боржники: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , - задовольнити.

Замінити стягувача Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на його правонаступника Бичкова Віктора Юрійовича виконавчому листі №819/1268/12, виданому Оріхівським районним судом Запорізької області про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором № CL-201/259/2006, яка станом на 02 березня 2012 року становить 128 445,88 грн., із яких за тілом кредиту 14656,23 доларів США, що за курсом НБУ становить 117 054,91 грн., за відсотками 1390,97 доларів США, що за курсом НБУ становить 11 109,26 грн., 10 000 грн. пені.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2020 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: О.М. Кримська

І.В. Кочеткова