Єдиний унікальний номер 236/888/20
Номер провадження 22-ц/804/1975/20
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2020 року

м. Бахмут

справа № 236/888/20

провадження № 22-ц/804/1975/20

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Тимченко О.О.,

суддів: Корчистої О.І., Никифоряка Л.П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерного товариства «Українська залізниця»,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в приміщенні Донецького апеляційного суду в м. Бахмут цивільну справу № 236/888/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ,

на ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 квітня 2020 року (суддя Бєлоусов А.Є. ), постановлену в приміщенні Краснолиманського міського суду Донецької області,-

В С Т А Н О В И В:

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ

В березні 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі в обґрунтування якого послалась на те, що вона перебувала з відповідачем в трудових відносинах. 17 липня 2017 року була звільнена на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. У день звільнення відповідач не провів з нею повний розрахунок, як наслідок має перед нею не погашену заборгованість із заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року у розмірі 30 689, 82 грн.

Просила суд стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на її користь заборгованість по заробітній платі за березень 2017 року в сумі - 6998,71 грн., за квітень 2017 року в сумі - 2954,83 грн., за травень 2017 року в сумі - 7059,55 грн., за червень 2017 року в сумі - 4622,80 грн., за липень 2017 року в сумі -9053,93 грн., а всього - 30 689,82 грн.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ СУДОВОГО РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, та додані до позову матеріали повернуто позивачу.

Судове рішення мотивоване тим, що ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху через невідповідність її вимогам статті 175 ЦПК України. Зокрема, позовна заява не містила докази на підтвердження сум зазначеної в позові заборгованості, а саме: до позовної заяви не додані копії журналу виходу на підприємство працівників під час простою, копія наказу про встановлення простою на підприємстві з причин незалежних від працівників, копії табелів обліку робочого часу; не було заявлено клопотання щодо необхідності витребування зазначених доказів у інших осіб за правилами, встановленими статтею 84 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не було усунуто недоліків позовної заяви в строк передбачений статтею 185 ЦПК України, позовну заяву було повернуто позивачу.

КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

У апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду позивач - ОСОБА_1 посилається на порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати ухвалу та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА АПЕЛЯЦІЙНУ СКАРГУ

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвалюючи оскаржувану ухвалу та постановляючи ухвалу від 11 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху суд першої інстанції допустив та здійснив: недоведеність обставин, які маюсь значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення та не правильне застосування норм матеріального права; порушення норм процесуального права.

Вважає, що суд не мав право залишати позовну заяву без руху з підстав відсутності доказів, оскільки докази вона мала право надати в судове засідання після відкриття провадження та (або) заявити клопотання про їх витребування. Відмовляючи у відкритті провадження з підстав відсутності доказів, суд позбавив її можливості заявити в судовому засіданні клопотання про їх витребування. Крім того, до позовної заяви було додано клопотання про витребування доказів, яке суд проігнорував.

Крім того, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справ у суді першої інстанції», не допускається відмові у відкритті провадження у справі з мотивів недоведеності заявленої вимоги, відсутності доказів, пропуск строку позовної давності та інших передбачених законом підстав.

Постановлення судом першої інстанції необґрунтованої ухвали від 11 березня 2020 року про залишення позовної заяви без руху потягло за собою в подальшому постановлення ухвали від 01 квітня 2020 року про повернення позовної заяви.

УЗАГАЛЬНЕННЯ ДОВОДІВ ТА ЗАПЕРЕЧЕНЬ ІНШІХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Відзив на апеляційну скаргу відповідачем не надано.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ

10 березня 2020 року позивач - ОСОБА_1 звернулась до Краснолиманського міського суду Донецької області з позовом до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі. В обґрунтування вимог до позовної заяви надала копію трудової книжки, копію наказу про припинення трудового договору, копії розрахункових листків за березень-липень 2017 року, клопотання про витребування доказів.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, та додані до позову матеріали - залишено без руху та надано позивачу строк для усунення зазначених у цій ухвалі недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії такої ухвали.

Згідно копії паспорта, позивач зареєстрована та мешкає в м. Донецьк, тобто на тимчасово непідконтрольній Україні території, копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руку від 11 березня 2020 року було направлено на зазначену позивачем електрону пошту, а також розміщено відповідне оголошення на офіційному веб-порталі судової влади з посиланням на веб-адресу в Єдиному державному реєстрі судових рішень.

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 квітня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, та додані до позову матеріали повернуто позивачу.

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

МОТИВИ З ЯКИХ ВИХОДИВ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД, ТА ЗАСТОСОВАНІ НОРМИ ПРАВА

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно частини 1 статті 368 ЦПК України справа, розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до частини 3 статті 368 ЦПК України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів пункту 13 статті 7 ЦПК України.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою, другою та п`ятою стаття 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції виходив з того, що ухвалою судді Краснолиманського міського суду Донецької області від 11 березня 2020 року вказану позовну заяву залишено без руху через невідповідність її вимогам статті 175 ЦПК України. Зокрема, позовна заява не містила докази на підтвердження сум зазначеної в позові заборгованості, а саме: до позовної заяви не додані копії журналу виходу на підприємство працівників під час простою, копія наказу про встановлення простою на підприємстві з причин незалежних від працівників, копії табелів обліку робочого часу; не було заявлено клопотання щодо необхідності витребування зазначених доказів у інших осіб за правилами, встановленими статтею 84 ЦПК України. Враховуючи, що позивачем не було усунуто недоліків позовної заяви в строк передбачений статтею 185 ЦПК України, позовну заяву було повернуто позивачу.

Проте погодитись з таким висновком суд не можливо з наступних підстав.

Ухвалою суду першої інстанції від 11 березня 2020 року на позивача покладався обов`язок щодо надання певних доказів на підтвердження заявлених нею позовних вимог, та не зазначено наявності будь-яких інших порушень вимог ст.175, 177 ЦПК України.

Визнати обґрунтованими посилання суду як на підставу повернення позовної заяви не надання доказів на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує заявлені позовні вимоги, та доказів, які не можуть бути надані разом з позовною заявою не можна, оскільки за змістом частини 6 статті 95 ЦПК України суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати оригінал письмового доказу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набула чинності для України з 11.09.1997 року, Високі Договірні сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією права і свободи, визначенні в розділі І «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод».

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі.

У справі «Bellet у. France» Європейський суд з прав людини зазначив, що «стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права».

Як свідчить позиція Європейського суду з прав людини у багатьох справах, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

Відповідно до статті 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободу від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частин 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно частин 1, 2 статті 174 ЦПК України передбачено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.

Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.

Вимоги щодо змісту позовної заяви та документів, що додаються до позовної заяви, викладені в статтях 175 та 177 ЦПК України.

За положенням частин 1, 3 статті 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. Позовна заява повинна містити, зокрема, зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 до позовної заяви до суду першої інстанції на підтвердження заявлених вимог надано пакет документів (копію трудової книжки, копію наказу про припинення трудового договору, копії розрахункових листків за березень-липень 2017 року, клопотання про витребування доказів) який остання вважала достатнім для розгляду справи по суті (а.с.20).

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом статей 13 та 175 ЦПК України позивач на власний розсуд обґрунтовує свої вимоги з викладом відповідних обставин та зазначенням доказів, що підтверджують такі обставини. Невідповідність зазначених у позовній заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог, неточність формулювань позовних вимог, їх неузгодження із способами захисту порушеного права, недоведеність підстав позову за кожною вимогою не перешкоджає розгляду справи, оскільки може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною та її повернення.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людини при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень 185 ЦПК України суддя, отримавши позовну заяву, перевіряє дотримання позивачем вимог статтей 175 і 177 ЦПК України щодо форми та змісту позовної заяви.

Частиною 1 статті 189 ЦПК України визначено, що завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження по справі, судом фактично не з`ясовувалась відповідність позову вимогам ст. 175, 177 ЦПК України, а питання щодо обґрунтованості позову не може вирішуватися на стадії подання позовної заяви. Зазначені в ухвалі суду недоліки позовної заяви не є недоліками, які перешкоджають розгляду справи по суті та не усунення яких в розумінні статті 185 ЦПК України є підставою для повернення заяви.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення у справах: «Walchli v. France» від 26 липня 2007 року, «ТОВ «Фріда» проти України» від 8 грудня 2016 року).

У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.

Суд першої інстанції на зазначені обставини і вимоги закону уваги не звернув та всупереч вимогам частини 5 статті 12 ЦПК України, яка зобов`язує суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяти учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом, підійшов до вирішення цього питання формально та передчасно повернув позовну заяву.

Висновки суду першої інстанції про повернення позовної заяви з підстав того, що позивачем не усунуто недоліки, викладені в ухвалі суду від 01 квітня 2020 року, - не відповідають обставинам справи, оскільки невідповідність зазначених у заяві обставин чи доказів на підтвердження позовних вимог не перешкоджає розгляду справи, так як може бути підставою для відмови в задоволенні позову по суті, а не для визнання позовної заяви неподаною.

За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення норм процесуального закону, Конституції України, Європейської Конвенції основних прав і свобод людини та її прав просила постановити окрему ухвалу щодо дій вчинених суддею Бєлоусовим А.Є .

Статтею 385 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції у випадку і в порядку, встановлених статтею 262 цього Кодексу, може постановити окрему ухвалу.

Відповідно до частини 8, 10 статті 262 ЦПК України окрему ухвалу може бути постановлено судом першої інстанції, судами апеляційної чи касаційної інстанцій. Суд вищої інстанції може постановити окрему ухвалу в разі допущення судом нижчої інстанції порушення норм матеріального або процесуального права, незалежно від того, чи є такі порушення підставою для скасування або зміни судового рішення.

Окрема ухвала суду є процесуальним засобом судового впливу та реагування на виявлені під час судового розгляду порушення законності, постановлення окремої ухвали спрямовано на усунення причини та умови, що цьому сприяли.

Тобто, правовими підставами постановлення окремої ухвали є виявлені під час розгляду справи порушення матеріального або процесуального права, встановлення причин та умов, що сприяли вчиненню таких порушень.

Аналіз положень наведеної статті ЦПК України дає підстави для висновку, що окрема ухвала суду є процесуальним засобом необхідного належного реагування (судового впливу) на порушення законності, а також на причини та умови, що цьому сприяли, які виявлені ним саме під час судового розгляду.

Постановлення такої ухвали є правом, а не обов`язок суду вищої інстанції. При цьому скасування судового рішення не є безумовною підставою для постановлення окремої ухвали.

За наслідками апеляційного розгляду цієї справи колегія суддів апеляційного суду не вбачає передбачених статтею 262 ЦПК України підстав для постановлення окремої ухвали.

Враховуючи вищезазначене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Згідно з положеннями пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки суд першої інстанції, постановляючи оскаржуване судове рішення, яке перешкоджає подальшому провадженню у справі, порушив норми процесуального права, а тому ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

РОЗПОДІЛ СУДОВИХ ВИТРАТ

Відповідно до підпунктів «б» та «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відсутність підстав, наведених у статті 141 ЦПК України, судові витрати не розподіляються.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 379, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Краснолиманського міського суду Донецької області від 01 квітня 2020 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий О.О.Тимченко

Судді: О.І. Корчиста

Л.П. Никифоряк