Справа № 359/8651/19 Головуючий 1 інстанція- Чирка С.С.
Провадження № 22-ц/824/6188/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 травня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернуласядо суду із вказаним позовом,який мотивувала тим, що із 21 квітня 2001 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину - сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Подружнє життя із відповідачем не склалося і рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 берзня 2017 року шлюб між ними розірвано. Вказувала, що після розлучення сторони проживають окремо, син ОСОБА_3 знаходиться на її утриманні. Відповідач деякий час виконував обов`язок зі сплати аліментів, однак на даний час коштів на утримання дитини не надає. У зв`язку з наведеним, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 3000 грн. щомісяця, починаючи із дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. на місяць, починаючи із 12 вересня 2019 року до досягнення ним повноліття. Вирішено питання про судові витрати, допущено негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Не погоджуючись із рішенням, позивачка ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким її позов задоволити у повному обсязі. Скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги її пояснення щодо домовленості між нею і відповідачем про сплату ним аліментів у розмірі 3000 грн., яка була досягнута під час розгляду її позову про розірвання шлюбу у 2017 році. Висновки суду про те, що відповідач добровільно сплачує аліменти не підтверджені доказами, оскільки із наданих відповідачем документів вбачається, що він сплачує кошти лише періодично, в тому числі частково після подачі позову. Суд не мотивував з яких підстав він виходив, визначаючи аліменти у сумі 1500 грн., яка явно не відповідає її витратам на сина, в тому числі на гуртки та дозвілля. Судом не враховано, що відповідач має приховані доходи, а тому

- 2 -

його заробіток фактично більший ніж зазначено у довідці про доходи. Судом не врахована правова позиція Верховного Суду у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, де зазначено, що факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині утримання не фігурує в переліку обставин, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів.

Відповідач ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив позов частково, визначивши аліменти у розмірі 1500 грн., а доводи апеляційної скарги позивачки є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму (за п.3 ч.1 ст.176 ЦПК Україниціна позову у справах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців), і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі із 21 квітня 2001 року, від якого мають сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 березня 2017 року.

Також, судом встановлено, що після розлучення сторони проживають окремо, син ОСОБА_3 проживає з матір`ю і знаходиться на її утриманні. Відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що є передбачені законом підстави для стягнення аліментів на утримання сина сторін до

- 3 -

його повноліття.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону, зокрема ст.180 Сімейного Кодексу України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Проте, колегія суддів не може погодитися із визначеним судом розміром аліментів з наступних підстав.

Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обстаивни: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз змісту даної норми дає підстави для висновку що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані обставини, які є об`єктивними, тобто такими, що існують незалежно від волі сторін.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн., суд врахував ту обставину, що відповідач періодично надає матеріальну допомогу на утримання сина. Проте, дана обставина щодо добровільного надання допомоги не може бути віднесена до кола обставин, передбачених ст.182 СК України, які мають враховуватися при визначенні розміру аліментів, оскільки залежить виключно від особистого бажання (суб`єктивного волевиявлення) платника аліментів на їх сплату.

Отже, суд визначив розмір аліментів, в тому числі на майбутнє, залежно від можливої добровільної участі чи неучасті відповідача в утриманні сина, що суперечить закону, оскільки правова природа аліментів полягає у систематичному обов`язку платника по щомісячній сплаті аліментів і не може обумовлюватися його бажанням чи можливістю проводити таку оплату, про що зазначає відповідач у відзиві на апеляційну скаргу, обгрунтовуючи періодичність сплати нестабільністю свого доходу.

Відсутність стабільного доходу не повинна призводити до утиску прав неповнолітньої дитини на достатній рівень життя.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розміру стягуваних аліментів не відповідає обставинам справи та вимогам закону і

- 4 -

підлягає зміні.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, колегія суддів враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України, а також дохід відповідача, щомісячний заробіток якого згідно довідки становить 4871,08 грн. (а.с.50).

Окрім того, колегія враховує приписи ч.2 ст.182 СК України, згідно якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» станом на час ухвалення рішення прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років був встановлений у розмірі 1779 грн., для дитини від 6 до 18 років - у розмірі 2218 грн.

З урахуваннямнаведеного, колегія суддів визначає аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. на місяць на дитину до досягнення нею повноліття, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 3000 грн. з огляду на існування між сторонами такої домовленості, яка була досягнута під час розгляду судом позову про розірвання шлюбу у 2017 році, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

По-перше, відповідач заперечує проти наявності такої домовленості, про що в тому числі вказав у відзиві на апеляційну скаргу.

По-друге, дана обставина згідно закону не має правового значення при вирішенні судом спору щодо стягнення аліментів та їх розміру.

Окрім того, доводи скарги про визначення аліментів у сумі 3000 грн. не грунтуються на вимогах закону і матеріалах справи.

Відповідно до приписів ст.128 КЗпП України та ч.3 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 % заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 %.

Водночас згідно ч.1 ст.70 Закону України «Про виконавче провадження» розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Як вище вказувалося, у справі міститься довідка про доходи відповідача, згідно якої його сукупний щомісячний заробіток становить 4871,08 грн., а після утримання обов`язкових податків і зборів складає - 3921,22 грн.

За таких обставин визначення аліментів у розмірі 3000 грн. перевищує 70 % від заробітку 3921,22 грн., з якого мають здійснюватися відрахування, що у свою чергу буде порушувати наведені вимоги закону.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має приховані доходи, а тому його заробіток фактично більший ніж зазначено у довідці, колегія суддів відхиляє як бездоказові. Посилаючись на вказані обставини позивачка всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81

- 5 -

ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надала ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували, що відповідач має інші офіційні доходи, з яких сплачує податок, або що його місячний заробіток більший, ніж вказно у довідці, а також доказів про розмір таких доходів.

При цьому посилання позивачки на те, що відповідач в судовому засіданні визнав факт отримання прихованих доходів, не дають підстав для визначення розміру аліментів з урахуванням таких доходів, оскільки суд позбавлений можливості як обрахувати розмір таких доходів, так і взагалі встановити правомірність та законність їх отримання відповідачем.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що син сторін ОСОБА_3 відвідує гуртки та інше дозвілля, які потребують додаткових витрат, а тому розмір аліментів слід збільшити, необгрунтовані. В даному випадку позивачка має право в установленому законом порядку відповідно до приписів ст.185 СК України вирішити питання про участь батька у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Решта доводів апеляційної скарги враховані судом при зміні рішення.

Викладені відповідачем у відзиві на апеляційну скаргу доводи про те, що він періодично добровільно проводить сплату аліментів, що на його думку є підставою для стягнення аліментів саме у розмірі 1500 грн, який він визнав у судовому засіданні, колегія суддів відхиляє з викладених вище підстав, а саме - при визначенні судом розміру аліментів дана обставина не підлягає врахуванню, як така, що не передбачена ст.182 СК України.

Це ж стосується його посилань у відзиві на те, що нерегулярність надання ним утримання на сина пов`язана із відсутністю у нього сталого щомісячного доходу, оскільки дана обставина не має правого значення для визначення розміру аліментів, про що вірно вказала у скарзі позивачка, пославшись на правову позицію ОСОБА_6 у постанові від 25 вересня 2019 року у справі № 755/14148/18, так як парвова природа аліментів полягає у їх щомісячній виплаті для забезпечення сталих і постійних потреб дитини.

Посилання у відзиві на те, що відповідач після розлучення не ставив питання про розподіл майна подружжя, залишивши в тому числі спільний будинок позивачці також не мають правового значення при визначенні розміру аліментів.

У зв`язку із зміною судового рішення, відповідно до приписів ст.141, п.4 ч.1 ст.382 ЦПК Українисуд стягує із відповідача на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених вимог.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 21 січня 2020 року в частині визначення розміру аліментів змінити, стягнувши із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання

- 6 -

неповнолітнього сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з 12 вересня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 384 гривні 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: