СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-з/759/118/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2020 року суддя Святошинського районного суду м.Києва Миколаєць І.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання дії протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання дії протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 29.08.2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження справі. Постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження.

У червні 2020 року адвокат Старенький С.Є., який представляє інтереси ОСОБА_1 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєструвала ОСОБА_2 на праві приватної власності та в подальшому подарувала своїй донці ОСОБА_3 .

Заява обґрунтована наступними обставинами. Відповідно до інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майна здійснена державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 08.07.2019 року у приватного нотаріуса Іванченка В.Ю. оформила договір дарування на свою доньку ОСОБА_3 . Позивач вважає, що реєстрація права власності за ОСОБА_2 проведена з порушенням вимог чинного законодавства. ОСОБА_3 має намір відчужити належну їй частину будинку та розмістила оголошення щодо її продажу з фотокартками спірного будинку, кімнат та двору.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у заяві про забезпечення позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною третьою статті 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Зі змісту позовних вимог вбачається, що ОСОБА_1 оскаржує дії державного реєстратора та рішення щодо державної реєстрації права власності ОСОБА_2 на квартиру за адресою АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру прав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

За змістом ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Отже, скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є правовою підставою для скасування запису у Державному реєстрі прав.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Аналіз наведених вище положень закону дає підстави для висновку, що скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, та внесення про це відповідного запису призводить до відновлення становища, яке існувало до проведення державної реєстрації прав, яке скасовано.

У той же час, з матеріалів справи вбачається, що запис про право власності ОСОБА_4 на спірну квартиру був відсутній до внесення оскаржуваного запису про право власності ОСОБА_4 , а відтак, можливе задоволення позову не буде мати наслідком виникнення чи поновлення права власності на спірну квартиру у позивача.

Отже, забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке не є предметом спору і запис про право власності на яке за позивачем був відсутній до реєстрації права власності на нього за відповідачем, не є співмірним із заявленими позовними вимоги та ніяким чином не впливає на забезпечення прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

У відповідності до ч. 6 ст. 153 ЦПК України про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу.

За таких обставин у задоволенні заяви слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. 153 ЦПК України , суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 про визнання дії протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію, відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п"ятнадцяти днів з дня вручення йому ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Суддя І.Ю.Миколаєць