КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 759/15306/19 Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5877/2020 Доповідач: Гаращенко Д.Р.

29 травня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого судді Гаращенка Д.Р.

суддів Невідомої Т.О., Пікуль А.А.

розглянувши в порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 01.08.2009 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу у сторін народились діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 . Шлюбне життя у подружжя не склалося, відповідач пішов із сім`ї нічого не пояснюючи. Діти подружжя проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні, а відповідач у свою чергу жодної допомоги та матеріального забезпечення дітям не надає тривалий час, а також не приймає участі у їх вихованні та навчанні.

ОСОБА_2 просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь на утримання ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 аліменти у твердій грошовій сумі 4 000,00 грн. на кожну дитини щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , 25 лютого 2019 року, подав апеляційну скаргу, просив рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове, яким стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей у розмірі, що не перевищує 2 000,00 грн. на дитину починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. Просив зупинити виконання рішення суду від 12.11.2019.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначив, що рішення суду першої інстанції необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Апелянт зазначив, що розгляд справи відбувся без його участі, суд першої інстанції не повідомив про відкриття провадження у справі та про час та місце розгляду справи.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального права, оскільки при ухваленні рішення суд не застосував положення ст. 182 СК України, відповідно до якої При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Вважає, що розмір аліментів визначений судом у рішенні від 12.11.2019 є необґрунтованим та значно завищеним від необхідного.

Суд визначив розмір аліментів таким, що складає 80% місячного доходу ОСОБА_1 . Таке рішення суду фактично унеможливлює існування ОСОБА_1 значно ускладнює його матеріальне становище.

На обґрунтування своїх доводів надав довідку про доходи від 13.02.2020, відповідно до якої середній заробіток ОСОБА_1 за 2019 рік склав 9 962, 36 грн.

02.04.2020 ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норма матеріального та процесуального права, відповідає фактичним обставинам справи. Доводи апеляційної скарги є надуманими та необґрунтованими. Визначений судом розмір аліментів є необхідним для нормального розвитку та забезпечення двох неповнолітніх дітей, зважаючи на їхній вік, навчання, позашкільні заняття, та витрати на лікування. Проти клопотання про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи з метою підтвердження факту батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_3 заперечує, вважає, що дане клопотання не стосується справи предметом розгляду якої є стягнення аліментів. Просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.08.2009 сторони зареєстрували шлюб у ВРАЦС Святошинського РУЮ у м. Києві (а.с. 7).

У вказаному шлюбі у сторін народилися діти ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-11).

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 займається дзюдо в комплексній дитячо-юнацькій спортивній школі «Тріуфм», що підтверджується довідкою від 22.07.2019 №12-244 (а.с. 14).

Відповідно до копій документів (а.с. 15-50) вбачається, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить періодичне лікування в «Інституті отоларингології ім. проф. О.С. Коломійченка Національної Академії медичних наук України».

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов висновку, що стягнення аліментів на утримання кожної дитини у розмірі по 4000,00 грн. щомісячно і до досягнення ними повноліття, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня подання позову буде достатнім для їх утримання.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Таким чином, про належне повідомлення особи про час і місце розгляду справи у цьому випадку може свідчити лише розписка та належна фіксація її вручення.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими, до такого висновку прийшов Верховний Суд у справі № 295/5011/15-ц.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Ухвалюючи рішення в справі, суд першої інстанції зазначені вимоги законодавства до уваги не взяв.

Суд вважав за можливе розглянути справу без участі ОСОБА_1 , щодо якого були відсутні докази належного повідомлення про час та місце розгляду справи на 12.11.2019. Суд розгляд справи не відклав, причини його неявки в судове засідання не з`ясував, порушив конституційне право ОСОБА_1 на участь у судовому розгляді, не забезпечив йому можливості надати суду докази та навести доводи, чим порушив вимоги статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Такий висновок суду першої інстанції є формальним міркуванням, адже суд не звернув уваги на те, що конституційне право на участь у судовому розгляді, бути належним чином повідомленим про дату судового розгляду не може бути формальним, це є порушенням зазначених вимог законодавства та підставою для безумовного скасування судового рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до Закону України "Пpo Дepжавний бюджeт на 2019 рік", прожитковий мінімум на дитину віком дo 6 років з 01 січня 2019 пo 30 червня складає - 1626 грн., з 01 липня пo 30 листопада - 1699 грн., з 01 грудня - 1779 грн; для дітей вікoм вiд 6 дo 18 рокiв

з 01 січня 2019 пo 30 червня складає - 2027 грн., з 01 липня пo 30 листопада 2118 грн., з 01 грудня - 2218 грн.

Звертаючись до суду першої інстанції з позовом ОСОБА_2 просила суд стягнути аліменти в розмірі 4 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення повноліття, вказала, що діти повністю перебувають на її утриманні, батько участі у вихованні дітей не приймає.

Позивач вказала, що щомісячні витрати на утримання неповнолітніх дітей складаються з щомісячних внесків у фонд Київської гімназії № 287 в якій навчаються діти, в розмірі 100,00 грн. за обох дітей; внески у фонд класу 300,00 грн. щомісяця за обох дітей; вартість харчування в гімназії № 287 за кожну дитину щомісяця складає 420 грн; кошти сплачені у розмірі 2 000,00 грн. на ремонт школи. Також ОСОБА_3 відвідує гуртки танців та малювання, вартість заняття яких складає 400,00 грн. за відвідування кожного гуртка щомісяця; також дитина відвідує курси англійської мови, вартість навчання складає 960,00 грн. в місяць. Також для вивчення англійської мови, ОСОБА_2 купує спеціалізовану літературу, по якій ОСОБА_3 навчається в школі, вартість літератури складає 1 000, 00 грн. ОСОБА_4 відвідує гурток дзюдо, вартість якого 500,00 грн. в місяць; гурток з футболу в якому займається ОСОБА_4 коштує 150,00 грн. в місяць. Як вказано у позовній заяві, усі вищезазначені витрати по утриманні двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_2 сплачує самостійно. Проте, жодних доказів на підтвердження здійснених оплат позивач суду не надала.

Позивач надала суду копії чеків про оплату різних товарів (а.с.16-20), разом з тим з інформації, що мітиться на копіях фіскальних чеків не вказано особу, яка їх оплатила.

Також позивач у позовній заяві вказала, що вона є офіційно працевлаштована, разом з тим, суду не надано довідки про доходи ОСОБА_2 .

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем докази на обґрунтування позовних вимог не доводять заявленого розміру аліментів, який позивач просила суд стягнути з ОСОБА_1 .

Разом з тим колегія суддів, враховуючи інтереси ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зважаючи на потреби малолітніх дітей у розвитку та навчанні, а також гарантований законом захист дітей та право на утримання їх з боку батьків, вважає за необхідне визначити розмір аліментів, який буде достатнім для їхнього фізичного, духовного та морального розвитку.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 надав довідку про свої доходи (а.с. 86), відповідно до якої середньомісячний заробіток ОСОБА_1 складає 9 962,36 грн. Разом з тим, апелянт просив стягнути аліменти на утримання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у справедливому розмірі, що не перевищує 2 000,00 грн. на кожну дитину щомісячно починаючи з дня подання позову і до досягнення дітьми повноліття. У випадку стягнення аліментів у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно від середньомісячного заробітку ОСОБА_1 складатиме 40 % його доходу.

Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН "Про права дитини" від 20.11.89 року (ратифікована Україною 27.02.91 року), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Колегія суддів вважає, що сума по 2 000,00 грн. буде справедливим та достатнім розміром аліментів на утримання кожного з неповнолітніх дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, дана сума підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (частина 3, пункти 3, 4 частини 5статті 12 ЦПК України).

Колегія суддів звертає увагу, що позивач не обмежена правом звернутись до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Як роз`яснено у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Враховуючи обставини справи, надані сторонам докази, керуючись нормами матеріального права, дотримуючись процесуального закону, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарги ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення.

Щодо заяви ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення суду першої інстанції, колегія суддів звертає увагу на те, що Главою 1 розділу V ЦПК України регламентовано процедуру апеляційного перегляду судових рішень, а також повноваження суду апеляційної інстанції.

Зокрема, обов`язок апеляційного суду щодо зупинення дії оскаржуваного рішення передбачено лише в ч. 4 ст. 359 ЦПК України та можливе тільки у випадку поновлення строку на апеляційне оскарження.

У зв`язку з тим, що серед повноважень апеляційного суду не передбачено зупинення виконання рішення суду в інших випадках, у задоволенні заяви слід відмовити.

Такі повноваження закріплені в ч. 8 ст. 394 ЦПК України для суду касаційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 12 листопада 2019 року скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі по 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову 19.08.2019 і до досягнення дітьми повноліття.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді Т.О. Невідома

А.А. Пікуль