Справа № 202/3279/18
Провадження № 2/202/105/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2020 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді - Слюсар Л.П.,

за участю секретаря - Дмитрієва Р.С.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_4 звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, відповідно до якої просила визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 06 липня 2013 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Шлюб було зареєстровано Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 393. 30 серпня 2017 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Від цього шлюбу сторони у справі мають спільну дитину: дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає разом із батьком, хоча відповідне рішення про визначення її місця проживання саме з батьком відсутнє, що свідчить про протиправні дії останнього та порушує правапозивача як матері, відповідач постійно створює стресові ситуації у стосунках матері та дочки. Небажання та активне ухилення відповідача від сумісного з позивачем прийняття рішення стосовно встановлення місця проживання їхньої малолітньої дочки змусило ОСОБА_4 звернутись до суду з відповідною позовною заявою для захисту порушених прав та інтересів.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08 червня 2018 року, головуючим у справі визначено суддю Слюсар Л.П., ухвалою якої від 10 серпня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі з призначенням до розгляду у порядку загального позовного провадження.

15.11.2018 року в судовому засіданні від відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву в якому позовні вимоги не визнав, вважає їх необґрунтованими та не доведеними та ОСОБА_2 подав зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у м. Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини, яка була прийнята протокольною ухвалою суду. Зустрічний позов мотивований тим, що він є рідним батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після припинення шлюбних відносин колишня дружина постійно заважала йому повноцінно брати участь у вихованні дитини влаштовувала сварки, ховала дитину, перешкоджала спілкуванню з дитиною та зустрічам. Він завжди мав бажання спілкуватися з донькою, брати участь у її вихованні та розвитку як батько. З яких саме мотивів позивач умисно перешкоджала йому не відомо. Він дуже любить свою доньку та піклується нею. Жодних фактів, які б свідчили про його погане ставлення до неї або неналежне виховання не існує. Доньку він не викрадав, дитина сама висловила небажання повертатися після прогулянки до матері. З липня 2018 року донька проживала разом з ним за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_2 . Донька має гарні житлові умови, їй створені всі необхідні умови для повноцінного розвитку. Вказав, що він є порядною та відповідальною людиною, дбайливо та з любов`ю ставиться до своєї доньки, забезпечує їй належний рівень життя, опікується її інтересами, стежить за станом її здоров`я. Він має з донькою психологічний контакт та прив`язаність один до одного. Звернув увагу на те, що він не зловживає алкоголем або наркотичними засобами, не палить, не притягався до кримінальної відповідальності, має гарну характеристику. Після припинення шлюбних відносин з колишньою дружиною між ними склалися неприязнені стосунки, виникали сварки з приводу того, що вона чинила перешкоди у спілкуванні з донькою. За її адресою неодноразово викликалася поліція, в тому числі і за його ініціативою. Вказав, що законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Просив суд: визначити місце проживання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_2 .

26.11.2018 року до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву. Відповідно до заперечень, викладених у відзиві, відповідач ОСОБА_4 вказує, що категорично заперечує проти визначення місця проживання дитини з батьком. Вказала, що все що написане у зустрічній позовній заяві є відвертою брехнею, яка направлена виключно на те, щоб виставити її перед судом у негативному світлі, та не містить жодних доказів на їх підтвердження. Вважає, що дитині буде краще проживати саме з нею, тому просить її позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

У судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просила їх задовольнити, при цьому категорично заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог.

Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити, а також категорично заперечували проти задоволення основного позову.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутность представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , переглянувши відеозаписи, вивчивши письмові матеріали справи, суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06.07.2013 року, який рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30.08.2017 року розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 , виданого 26 грудня 2013 року Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції ( т.1 а.с.86).

Відповідно до судового наказу від 12.04.2018 №2-н/202/94/2018 Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська стягнено з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 28.03.2018 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Згідно з довідкою Індустріального відділу державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 26.09.2019 року за № В-15 23322 станом на 31.08.2019 року заборгованість зі сплати аліментів складає 17711,50 гривень ( т.2 а.с.48).

У своїх позовних вимогах ОСОБА_4 просить суд визначити місце проживання дитини з нею, зважаючи на те, що вона зможе дати їй все необхідне для належного виховання і розвитку, має можливості для створення належних умов для виховання дитини, донька з моменту розлучення постійно проживала з нею.

У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 просить визначити місце проживання доньки з ним, зважаючи на те, що у нього більше можливостей для виховання доньки, дитина має з ним емоційний контакт, у зв`язку з чим вважає, що їй буде краще з ним.

Як встановлено при розгляді справи, сторони по справі з моменту розлучення разом не проживають, при цьому з 2017 року малолітня ОСОБА_9 постійно проживала разом з матір`ю.

Згідно з актом обстеження умов проживання від 30 жовтня 2018 року, складеного Службою у справах дітей Індустріальної районної у м. Дніпрі ради малолітня ОСОБА_5 , проживає разом з матір`ю ОСОБА_4 в АДРЕСА_1 . Із акту вбачається, що умови проживання добрі. В наявності побутова техніка та всі необхідні меблі. Для дитини окрема кімната облаштована спальним місцем, посезонний одяг та взуття в повному обсязі, багато іграшок, є місто для проведення дозвілля.

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 23268807 ОСОБА_4 є власником будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування жилого будинку, серія та номер 1087, посвідченим 10.06.2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Ярмолюк М.М.

ОСОБА_4 позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується наданою характеристикою від 02.05.2018 року, та характеристикою з місця роботи ТОВ «Дніпрогума» на якому ОСОБА_4 працює менеджером з 2009 року, що підтверджується копією трудової книжки.

Відповідно до Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 01 листопада 2018 року, виданої ОСОБА_2 Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив №94 «Урожай», малолітня ОСОБА_5 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №11946052 від 31.10.2013 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі договору дарування квартири: ВТА №824580, посвідченого 28.12.2012 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Швецовою Н.В. зареєстрованим в реєстрі за №3461.

Крім того, представниками Служби у справах дітей було обстежено житлово-побутові умови проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до Акту про обстеження умов проживання від 30.10.2018 року, умови проживання відповідають санітарним вимогам, створено всі умови щодо утримання та виховання дитини.

Відповідач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, отримує державну соціальну допомогу по інвалідності в розмірі 1452,00 грн., позитивно характеризується за місцем проживання, що підтверджується відповідними характеристикою та довідкою від 01.11.2018 року (т.1, а.с.156,157).

За клопотанням служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради батьки дитини ОСОБА_2 та ОСОБА_4 разом з дитиною ОСОБА_10 були направлені до Комунального закладу «Дніпропетровський центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради для проведення діагностики психоемоційного стану дитини, з`ясування ставлення дитини до матері ОСОБА_4 та батька ОСОБА_2 , взаємовідносини між ними, з`ясування з ким із батьків дитині буде комфортно, морально і емоційно проживати в подальшому.

Згідно із Довідкою Комунального закладу «Дніпропетровський Центр соціально-психологічної допомоги» Дніпропетровської обласної ради від 06.11.2018 року №143 наданої службі у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, згідно з результатами психологічного діагностування ОСОБА_4 було виявлено, що вона має середній рівень тривожності, фрустрації, агресивності та ригідності. Агресивність може проявлятися як захисний механізм в стресовій ситуації чи в конфлікті. Акцентуації характеру у ОСОБА_4 не виявлено. Акцентуація характеру це надзвичайне підсилення окремих рис характеру, за якого наявні відхилення в психології й поведінці людини, що не виходить за межі нормальної поведінки, але межують з патологією.

Оцінку психічних станів ( тривожності, ригідності, фрустрації та агресивності) ОСОБА_2 та визначення стилю поведінки в конфліктній ситуації неможливо інтерпритирувати через недостовірності відповідей ОСОБА_2 .

Щодо акцентуації характеру, ОСОБА_2 було виявлено наступне висока ступінь вираженої параноїдальної, гіпотимної акцентуації, що проявляється як роздратованість, гнівливість, авторитарності, категоричність суджень, не помічає власної конфліктності, постійно підвищений настрій, висока енергійність, відкрита незгода сприйняття дійсності.

Відповідно до Висновку Виконавчого комітету Індустріальної районної в м. Дніпрі ради № 18/5-547 від 08.11.2018 року, Служба вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 разом з матір`ю ОСОБА_4 .

Вирішуючи вимоги кожної із сторін у справі суд враховує наступні вимоги закону.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Статтею 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч. 2 ст. 161 СК України).

Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно положень ст. 9 вказаної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, у даному випадку вирішення питання про визначення місця проживання дитини охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітніх дітей не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Як встановлено судом, між сторонами по справі склалися складні стосунки, що призвело до виникнення сварок та конфліктів, що також ставало приводом для звернення до органів поліції, що підтверджується відповідними письмовими доказами та показаннями свідків: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Свідок ОСОБА_7 , колега по роботі позивача вказала, що знайома з позивачем десять років. Проблеми в сімї почалися коли дитині виповнився рік. ОСОБА_2 бив ОСОБА_4 , вона приходила на роботу в синцях.

Свідок ОСОБА_8 , брат відповідача, розповів про те, що ОСОБА_4 після народження дитини вийшла на роботу, а ОСОБА_2 вимушений був доглядати за дитиною. ОСОБА_4 дорікала ОСОБА_2 за те, що він сидить дома та вчиняла сварки.

Таким чином, стосунки батьків значно вплинули на їх можливість домовитися щодо визначення місця проживання дитини, а також щодо участі кожного з них і вихованні дочки, що змусило їх звернутися до суду.

Так, в судовому засіданні встановлено, що на час звернення ОСОБА_4 до суду, малолітня ОСОБА_9 з 04.05.2018 року проживала з батьком ОСОБА_2 , який перешкоджав спілкуванню ОСОБА_4 з донькою. Так, 04.05.2018 року ОСОБА_2 взявши дитину для прогулянок не привів її назад до матері, а без відома матері відвіз 4-річну дитину в ОСОБА_11 (м. Святогірськ, Донецька область), а в подальшому до м. Києва. У віці 4,5 роки дитина разом з батьком здійснила хресний хід до ОСОБА_12 , що підтверджується доказами по справі: фототаблицями ( т.1 а. с.111-113).

Малолітня ОСОБА_5 , яка відвідувала Комунальний заклад освіти «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок» №181 Дніпропетровської міської ради перестала його відвідувати з 01.09.2018 року ( т.1, а.с.114).

В подальшому з 06 листопада 2018 року малолітня ОСОБА_9 проживає з матір`ю. Рішенням виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради від 22.05.2019 року за №179 визначено спосіб участі батька ОСОБА_2 у вихованні дитини ОСОБА_5 та спілкуванні з нею (т.2 а.с. 21-23).

Суд критично відноситься до твердження відповідача ОСОБА_2 , що ОСОБА_4 разом з малолітньою ОСОБА_9 виїхали до АР Крим, за місцем проживання її матері. Оскільки, жодних доказів, щодо зміни ОСОБА_4 місця проживання відповідачем суду не надано. Відповідачем не надано жодного доказу, що проживання малолітньої ОСОБА_9 разом з матір`ю загрожує дитині психологічною або фізичною небезпекою.

Суд, оцінюючи докази за своїм внутрішнім переконанням, доходить висновку про те, що визначати місце проживання дитини у даний час необхідно, виходячи з прив`язаності його до одного з батьків, враховуючи його вік та потреби у повсякденному житті.

Судом при вирішенні позовних вимог враховується можливість матері забезпечити належні умови проживання, виховання та розвиток дитини, оскільки вона має постійне місце проживання, постійне місце роботи, стабільний заробіток, не має шкідливих звичок та позитивно характеризується за місцем роботи. Будь-яких доказів, які б свідчили про те, що визначення місця проживання дитини разом з позивачем може зашкодити її інтересам, в ході розгляду справи не здобуто.

Крім того, малолітня дівчинка потребує перш за все жіночого догляду (регулярне та своєчасне харчування, дотримання правил гігієни, постійний нагляд), а тому суд вважає, що дитині буде краще проживати з мамою.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Зважаючи на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач ОСОБА_4 як на підстави для задоволення позову знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ОСОБА_13 на користь позивача ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 704, 80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 150, 155, 157, 159, 160, 161, 162 Сімейного Кодексу України , ст.ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, , -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_3 ), третя особа: Служба у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпрі ради (49081, м. Дніпро, пр.Слобожанський, буд.8), про визначення місця проживання малолітньої дитини задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 ( АДРЕСА_5 ,РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_4 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 16 березня 2020 року.

Суддя Л.П. Слюсар