Справа № 185/657/20
Провадження № 2/185/1723/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 квітня 2020 рокуПавлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Головіна В.О., за участю секретаря судового засідання Мерцалової Н.В., розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні у м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням
Позивач 27.01.2020 р. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у якому просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилою площею в будинку АДРЕСА_1 з 2001 року.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначає, з починаючі з 2001 року відповідач, якій є його сином, у будинку не проживає, не цікавиться ним, де він проживає на теперішній час позивачу не відомо.
Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , кожен окремо, у судовому засіданні, яке відбулося 11.03.2020 року пояснили, що відповідач дійсно з 2001 року не проживає у будинку АДРЕСА_1 . Де він перебуває їм не відомо.
Представник позивача адвокат Бірюкова С.А. надіслала на адресу суду заяву про подальший розгляд справи без її участі.
Відповідач двічі поспіль в судове не з`явився, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення свідків та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов слід задовольнити.
В судовому засіданні встановлено наступне.
Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Відповідно до п.1 ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 , являється власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.10), свідоцтвом про право на спадщину за законом від 01.04.1988 року (а.с.13).
Відповідач в даному будинку не проживає. Зазначені обставини підтверджені актом, якій складено мешканцями АДРЕСА_1 (а.с.8) та поясненнями свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач починаючі з 2001 року в будинку, якій належить позивачу не проживає та не користується ним.
Знятися з реєстрації в цьому будинку добровільно не бажає, тим самим перешкоджаючи власнику будинку у користуванні своєю власністю.
Відповідно до ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Тому витрати по сплаті судового збору в сумі 840.80 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача (а.с.1).
Керуючись ст.76, 81, 263, 264, 265 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилою площею в будинку АДРЕСА_1 з 2001 року.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір в сумі 840.80 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя:В. О. Головін