Справа № 524/490/20
Провадження №2/524/1237/20
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2020 року Автозаводський районний суд м. Кременчука в складі: головуючого судді Нестеренка С.Г., за участі: - секретаря судового засідання Бельченко Н.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
У січні 2020 року до суду звернулася ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами»про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Як стало відомо позивачу, після утримання коштів із заробітної плати, в провадженні Замостянського ВДВС м. Вінниця ГТУЮ в Вінницькій області перебуває виконавче провадження №59947199 з приводу примусового виконання виконавчого напису №8038 від 20.08.2019 р., здійсненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М.
27.01.2020 р. виконавче провадження №59947199 було прийнято до примусового виконання Автозаводським ВДВС у м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
Крім того, позивач вказала, що виконавчим написом з неї було стягнуто пеню в сумі 9238 грн. 10 коп. без зазначення періоду та ставки. З дня виникнення права вимоги минуло понад 3 роки, заборгованість за виконавчим написом не була безспірною, що не було перевірено нотаріусом.
Ухвалою судді від 24 лютого 2020 року позовну заяву було залишено без руху у зв`язку з наявністю недоліків в її оформленні у відповідності до ст. ст. 175, 177 ЦПК України (а.с. 54).
06 березня 2020 року позивачем надано заяву про усунення недоліків (а.с. 62).
11 березня 2020 рокуухвалою судді було відкрито провадження у справі, залучено по справі учасників справи, постановлено розглянути справу у порядку загального позовного провадження (а.с. 68).
07 квітня 2020 ухвалою суду визнано підготовку справи до розгляду закінченою, закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом сторін ( а.с. 125).
12 травня 2020 року директором ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» Велікдановим С.К. було надано відзив на позовну заяву. З відзиву постає, що відповідач не погодився з обґрунтуванням позову, зокрема, з пропущенням строків для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріального напису, адже вважає, що строк відраховується з 01.05.2018 р. з дати часткового погашення боргу. Крім того, вважає, що боржником не було спростовано суму заборгованості на день вчинення виконавчого напису. Вказав, що ОСОБА_1 направлялись письмові вимоги про усунення порушень зобов`язання та повідомлення про відступлення права вимоги, що підтверджується реєстром поштових відправлень. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
21 травня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої позивач не погодилась з аргументами відповідача, викладеними у відзиві. Зазначила, що жодних виплат починаючи з 2014 році не здійснювала та нікого на це не уповноважувала. Вказала, що відповідачем не надано доказів на підтвердження переривання строку позовної давності для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису. З розрахунком суми заборгованості не погодилась. Акцентувала увагу суду, що письмові вимоги про усунення порушень зобов`язання та повідомлення про відступлення права вимоги не отримувала, відповідачем не було надано до суду доказів щодо підтвердження отримання нею вказаних документів.
27 серпня 2020 року від відповідача надійшло клопотання про врегулювання спору за участі судді.
28 серпня 2020 року від позивача надійшла заява про незгоду з клопотанням відповідача про врегулювання спору за участі судді, просила розглянути справу по суті, позовні вимоги підтримала.
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не прибула, позов підтримали в повному обсязі, просила задовольнити посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві, про що надала письмову заяву (а.с.238).
Представник відповідача ТОВ «Фінансова Компанія Управління Активами» у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином - засобами рекомендованого поштового зв`язку, про причини своєї неявки суд не повідомляв.
Представник третьої особи Автозаводського відділу державної виконавчої служби в м. Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не прибув, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, просив розглянути справу за відсутності представника третьої особи, про що надав письмову заяву (а.с. 222).
Третя особа приватний нотаріус Київського міського Нотаріального округу Гуревічов О.М. та представники третіх осіб - ПАТ «Платінум Банк», ПрАТ «Ренесанс Життя» у судове засідання не прибули, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Аналогічна норма закріплена і у п. 3.1, 3.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5.
При цьому, перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису за кредитними договорами, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями, додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.
Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі і установити, та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
23.12.2019 року постановою головного державного виконавця Замостянського відділу державної виконавчої служби міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області Сідорова Д.О. було передано виконавчий документ - виконавчий напис №8038 до Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми).
27.01.2020 р. державним виконавцем Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) було ухвалено постанову про прийняття виконавчого провадження (ВП №59947199) (а.с. 78).
Як вбачається зі змісту вказаного виконавчого напису проводиться стягнення вимог ТОВ «Фінансова компанія управління активами» за період з 27.10.2014 р. по 17.07.2019 р. включно.
Виконавче провадження не є закінченим, сума боргу за виконавчим написом позивачем не сплачена.
З розрахунку заборгованості, наведеному у виконавчому написі, не вбачається коли саме виникла заборгованість, що позбавляє суд можливості перевірити виникнення права вимоги у зазначеного товариства-стягувача в межах позовної давності. Також виконавчим написом з позивача було стягнуто пеню у розмірі 9238 грн.10 коп. без зазначення періоду часу та ставки. Отже, нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не було перевірено правомірність вимог стягувача, у тому числі строк, за який була нарахована заборгованість і чи не перевищує цей строк три роки, зважаючи на заперечення позивача про часткове погашення заборгованості після 2014 року.
За змістом ст.88 Закону України «Про нотаріат», за виконавчим написом заборгованість може бути стягнуто у межах трьох років з дня виникнення права вимоги.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеній у постанові від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, строк давності для вчинення виконавчого напису нотаріуса, встановлений законом, не може бути змінений домовленістю сторін.
З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.
Крім того, ТОВ «Фінансова компанія управління активами» не надано жодних належних і допустимих доказів щодо набуття права вимоги до позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, а також щодо вручення позивачу претензії.
Про факт наявності заборгованості позивач дізналася лише після утримання коштів із заробітної плати.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з того, що позивач сплатила судовий збір у розмірі 840 грн.80 коп. при поданні позову, що позов підлягає задоволенню, а також, що відповідач не надав документів, які свідчать про наявність підстав для звільнення його від обов`язку повернення сплаченого позивачем судового збору. Тому, відповідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, при обчисленні розміру коштів, які підлягають стягненню у повернення сплаченого судового збору, застосовуючи пропорційність задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача у повернення сплаченого судового збору кошти у розмірі 840 грн. 80 коп.
Керуючись ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст.. 88 Закону України «Про нотаріат» ст.ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 142, 258, 264, 265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ТОВ «Фінансова компанія управління активами» на користь ОСОБА_1 кошти у повернення сплаченого судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Повне рішення виготовлено 23 грудня 2020 року.
Рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення набирає законної сили у випадку неподання апеляційної скарги або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя: