Справа № 296/1938/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" січня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира

в складі: головуючого судді Сингаївського О.П.,

за участі секретаря судового засідання Четвертухи О.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи - Міністерство соціальної політики України, Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаною заявою, в якій просить встановити факт його поранення під час виконання обов`язків військової служби 26.06.2014 в районі селища Мирне Слов`янського району Донецької області України. При цьому заявник стверджує, що саме в результаті збройної агресії та воєнного конфлікту, який розпочатий Російською Федерацією проти України, він отримав травму 26.06.2014 в районі селища Мирне Слов`янського району Донецької області України. Оскільки встановити факт отримання травми саме внаслідок військової агресії Російської Федерації можливо лише в судовому порядку, так як іншого порядку щодо його встановлення законом не передбачено, заявник звернувся до суду з відповідною заявою.

Ухвалою від 07 березня 2019 року у справі відкрито провадження.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі.

Від заінтересованої особи - директора Департаменту Міністерства соціальної політики України надійшло клопотання про розгляд справи без участі їх представника.

Заінтересована особа - Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні свого представника в судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, будь-яких заяв, клопотань до суду не направляли.

В зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, не здійснювалось.

З матеріалів справи вбачається, що 20.03.2014, відповідно до вимог Закону України «Про затвердження указу Президента України Про часткову мобілізацію» від 17.03.2014 №303/2014, ОСОБА_1 був призваний на військову службу в Збройні Сили України та проходив службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 . У період з 23.04.2014 по 04.07.2014 він безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької області України (а.с. 43).

26.06.2014 відбувся обстріл та штурм блокпосту № НОМЕР_2 , що знаходиться біля с.Мирне Слов`янського району Донецької області, який вівся із гранатометів та танків. Під час виконання завдань військової служби у районі виконання завдань за призначенням батальйонно тактичної групи, в результаті цього бою, прапорщик ОСОБА_1 отримав травму: «астенічний стан ситуаційно обумовлений; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку» (а.с. 44).

З 04.07.2014 заявник перебував на стаціонарному лікуванні у ВМКЦ Північного Регіону, а 05.07.2014 для подальшого лікування був переведений до ВМКЦ Західного Регіону, де продовжив

лікування в кардіологічному відділенні. Неодноразово проходив стаціонарне лікування у військовій частині НОМЕР_3 та Житомирській обласній клінічній лікарні. Згодом почав відчувати виражені головні болі з нудотою, блювотою. При обстеженні на КТ головного мозку від 29.07.2014 було виявлено ознаки судинної енцефалопатії вираженої переважно в межах передньої черепної ямки з ознаками лікворо-гіпертензивної кризи. Викликалася бригада швидкої допомоги. Стан погіршився при перебуванні в зоні бойових дій. Неодноразово лікувався амбулаторно та стаціонарно у військових та цивільних медичних закладах з тимчасовим покращенням.

Відповідно до свідоцтва про хворобу №87 «Наслідки перенесеної закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку (26.06.2014) у вигляді енцефалопатії ІІ ст. з лікворо- гіпертензивним синдромом, частими (2-3 рази на тиждень) лікворо-гіпертензивними кризами, розсіяною дрібно-вогнищевою симптоматикою, стійким цефалгічним, астено-невротичним синдромом при помірному порушенні фази центральної нервової системи», - травма, так, пов`язана з виконанням обов`язку військової служби (а.с. 48).

Крім того, у вказаному свідоцтві зазначено, що на підставі ст.ст. 75-б, 39-б графи ІІ Розкладу хвороб, заявника ОСОБА_1 , в результаті отриманої травми, визнано непридатним до військової служби в мирний час та обмежено придатним у воєнний час.

Довідкою до акту огляду МСЕК від 06.04.2016 серії 12ААА №514249 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності (а.с. 49).

15.04.2014 року Верховною радою України прийнято Закон «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», що визначив статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановив особливий правовий режим на цій території, визначив особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII затверджено Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, у якому, зокрема зазначено, що Верховна Рада України визнає Російську Федерацію державою - агресором та закликає міжнародних партнерів України визнати Російську Федерацію державою-агресором.

Верховна Рада України Постановою від 21.05.2015 № 337-VIII схвалила текст Заяви "Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків", в абзаці першому пункту 1 якої констатовано, що збройна агресія Російської Федерації проти України розпочалася 20.02.2014. У вказаній Заяві Українського парламенту констатовано, що і фактично, і юридично збройна агресія Російської Федерації проти України триватиме до повного відведення з території України всіх підрозділів Збройних Сил Російської Федерації , включно з підтримуваними нею найманцями, та повного відновлення територіальної цілісності України.

Президент України своїм Указом від 24.09.2015 № 555 ввів у дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 02.09.2015 "Про нову редакцію Воєнної доктрини України" та затвердив Воєнну доктрину України, якої визнано та зафіксовано факт збройної агресії Російської Федерації проти України.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частин першої та другої статті 124 Конституції України делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Частина четверта статті 10 ЦПК України і стаття 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд

обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Ради України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ЄСПЛ у справах «Ілаеску та інші проти Молдови та Росії», «Саргасян проти Азербайджану»).

Навіть за виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції.

У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника.

Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму. Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника.

Частиною четвертою статті 2 Закону України від 18.01.2018 «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» визначено, що відповідальність за матеріальну чи нематеріальну шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії Російської Федерації, покладається на Російську Федерацію відповідно до принципів і норм міжнародного права.

При цьому, відповідно до абзацу 6 преамбули вказаного Закону датою початку окупації частини території України, зокрема Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, є дата, визначена Законом України від 15.04.2014 «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», а саме: 20.02.2014.

Відповідно до частини третьої статті 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права.

Факт отримання ОСОБА_1 поранення під час виконання обов`язків військової служби 26.06.2014 підтверджено належними письмовими доказами.

У відповідності до статті 2 Конвенції «Про поліпшення долі поранених і хворих у діючих арміях» ця Конвенція застосовується в усіх випадках оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни. Конвенція також застосовується в усіх випадках часткової чи повної окупації території держави однієї з Високих Договірних Сторін, навіть якщо цій окупації не чиниться жодний збройний опір. Хоча одна з держав, які перебувають у конфлікті, може не бути учасницею цієї Конвенції, держави, які є її учасницями, залишаються зобов`язаними нею у своїх взаємовідносинах. Крім того, вони зобов`язані Конвенцією стосовно зазначеної держави, якщо остання приймає та застосовує її положення.

У відповідності до статті 13 Конвенції ця Конвенція застосовується до поранених і хворих, які належать, зокрема, до категорії особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною таких збройних сил.

Стаття 4 вказаної Конвенції також вказує, що нейтральні держави за аналогією застосовують

положення цієї Конвенції щодо поранених і хворих, а також медичного та духовного персоналу збройних сил конфлікту, прийнятих або інтернованих на території їхніх держав, а також знайдених померлих.

Оцінивши допустимість, достовірність доказів, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності суд приходить до висновку, що обставини, викладені заявником, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, встановлення юридичного факту, про який просить ОСОБА_1 , має для нього юридичне значення, а тому його заява підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.12,13,76,259,263,268,276,293, 294,315 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Встановити юридичний факт травмування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час виконання обов`язку військової служби 26.06.2014 в районі селища Мирне Слов`янського району Донецької області України внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м.Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Cуддя О. П. Сингаївський