Справа № 149/912/19
Провадження №2/149/21/20
Номер рядка звіту 61
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

04.12.2020 р. Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючої судді Робак М. В.,

при секретарі Поліщук Л. А.,

за участі позивача ОСОБА_1 , її представника - адвоката Поворознюка Б.М.

представника відповідача - адвоката Захарченка В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на спільне майно подружжя та стягнення із спадкоємця витрат на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом та просить суд визнати за нею право приватної власності на Ѕ частину житлового будинку з погосподарськими будівлями та спорудами, що належали ОСОБА_3 або стягнути із відповідача на її користь грошову компенсацію вартості здійснених нею внесків на поліпшення нерухомого майна; право приватної власності на Ѕ частину депозитного грошового вкладу в сумі 1000 доларів США та нарахованих по ньому банком процентів, які було внесено ОСОБА_3 до ПАТ «Державний Ощадний банк України», а також стягнути з відповідача на її користь 21403 гривні 48 коп. понесених нею витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 .

Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона разом з ОСОБА_3 з травня 1990 року розпочали спільне проживання в АДРЕСА_1 , у будинку його батьків. Проте ОСОБА_3 був одружений із ОСОБА_4 від якого мали спільну доньку. 25.03.2000 року шлюб між ними було розірвано. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла матір ОСОБА_3 , після смерті якої спадщину прийняв її син ОСОБА_3 . До складу спадщини увійшов будинок в АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання із ОСОБА_3 в 2010 році за спільні заощадження ними було зроблено капітальний ремонт будинку на який було витрачено більше 320 000 грн. Крім того, під час спільного проживання позивача із ОСОБА_5 у фактичних шлюбних відносинах ними було внесено до банку на ім`я ОСОБА_3 депозитний вклад в сумі 1000 дол. США. За життя ОСОБА_3 був інвалідом з дитинства третьої групи безстроково, хворів на різного роду хвороби. З 20.01.2016 р по 01.02.2016 р ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні. За станом здоров`я він потребував стороннього догляду. На лікування та догляд ОСОБА_3 позивач витратила 3698,40 грн. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, до дня його смерті позивач здійснювала за ним постійний догляд, а після смерті здійснила за власні кошти обряд поховання на загальну суму 5932,0 грн. Також позивач здійснила витрати на поминальний обід в сумі 7576,08 грн, а також 4197,0 грн на поминальний обід на сорок днів після смерті чоловіка. За життя ОСОБА_3 відповідач перестала підтримувати стосунки з батьком, за час його хвороби не надавала допомоги. Відповідач являється дочкою померлого та є спадкоємцем першої черги, яка 12.05.2016 року звернулась до нотаріуса та як наслідок було заведено спадкову справу. У зв`язку з викладеним, позивач, посилаючись на вимоги ст. 62,74 СК України та ст. 1232 ЦК України, просить задоволити позовні вимоги.

06.05.2019 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження та визначено відповідачу строк для надання відзиву на позов.

29.05.2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у відповідності до якого відповідач заперечує щодо позовних вимог. Відповідач заперечує факт припинення спілкування з батьком. Крім того зазначила, що спірне майно є особистою власністю її батька, оскільки будинок він прийняв у спадок після смерті його матері. Крім того, за життя ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю з виготовлення пам`ятників у належних йому на праві власності виробничих приміщеннях, які у 2010 році ним були продані, а отримані кошти є також його особистою власністю. Ремонтні роботи по облаштуванню будинку здійснювались за особисті кошти спадкодавця Проте, яка сума була витрачена та на які саме роботи відповідач не знає. Депозитний вклад також також є особистою власністю батька, оскільки кошти були заощадженні від продажу виробничих приміщень. Також зазначила, що після виходу батька з лікарні, він вів активний спосіб життя, а витрати на лікування здійснювались за його особисті кошти. Позивач про смерть ОСОБА_3 відповідача не повідомила, остання дізналась про це випадково, а тому приїхала з Києва вже безпосередньо на похорон. Відповідач не заперечує відшкодувати частину витрачених позивачем на поховання батька кошти у разі їх доведення.

05.06.2019 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив у відповідності до якої позивач зазначає, що продані ОСОБА_3 виробничі приміщення де він здійснював підприємницьку діяльність, були ним придбані 18.06.2003 року під час спільного проживання у фактичних шлюбних відносинах ОСОБА_3 та позивача, а тому є спільним майном подружжя. Крім того, продаж майна було здійснено за 20000 дол. США, а пізніше ним отримано ще 10000 дол США. Крім того, 20000 дол США ОСОБА_3 поклав на депозитний рахунок до «Ощадбанку», а у 2015 році позичив своєму племіннику ОСОБА_6 . Тому, кошти отриманні від відчудження майна не були використанні на ремонтні роботи по житловому будинку. Ці кошти, на думку позивача, є спільним майном подружжя. Будівля, яка зазначена у рішенні суду, на яке посилається відповідач, була збудована саме ОСОБА_7 під час користування раніше придбаним у ОСОБА_3 майном.

06.06.2019 року ухвалою суду закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, які нею зазначено в позові.

Представник позивача адвокат Поворознюк Б.М. позовні вимоги підтримав, просить задоволити. Зазначив, що позивач, починаючи з 1996 року розпочала спільно проживати з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у будинку його матері. Позивач працювала та отримувала заробітну плату, а в подальшому пенсію, ОСОБА_3 займався діяльністю по виготовленню пам`ятників, яку здійснював в цеху, придбаному ним в дев`яностих роках. В подальшому будівлі ним було продано за 300000 грн. , з яких 20000 доларів було позичено племіннику. За період їх спільного проживання за їхні збереження, а також за кредитні кошти було здійснено ремонтні роботи в будинку. Відповідач з батьком стосунків не підтримувала, допомоги не надавала. В період хвороби ОСОБА_3 до останнього не навідувалась, станом здоров`я не цікавилась, а лише приїхала на похорони батька,. Саме вона несла витрати на лікування та поховання ОСОБА_3 .

Відповідач та її представник адвокат Захарченко В.О. проти позовних вимог заперечують частково. Зазначили, що оскільки позивач була проти її спілкування з батьком, тому вони вимушені були спілкуватись по телефону, крім того, у неї маленька дитина, а тому вона не мала змоги часто приїжджати як до матері так і до батька. Вказала, що позивач почала жити з її батьком з 2005 року після смерті її бабусі, яка не бажала жити в одному будинку з позивачем. Про обсяги виконаних робіт в спірному будинку вона не знає, проте вказала, що кошти були її батька, який займався підприємницькою діяльністю по виготовленню пам`ятників. Позивач, крім мінімальної пенсії інших доходів не мала. Крім того, відповідач зазначила, що її батько також здійснював ремонт будинку позивача в якому тепер проживає її дочка від першого шлюбу.Склади де здійснювалась діяльність по виготовленню пам`ятників, батьком придбувались десь у 2003 році. Спірне майно є особистою власністю її батька, саме він матеріально утримував позивача. Батько був інвалідом дитинства, проте сторонньої допомоги не потребував. Про те, що хворів її ніхто не повідомив, а про його смерть дізналась від тітки, тому приїхала на похорон. Лікування проводилось за його особисті кошти, оскільки позивач, крім мінімальної пенсії, доходів не має. Частково повернути кошти витрачені позивачем на похорон не заперечує.

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він підтримував тісні дружні стосунки з померлим ОСОБА_3 . Останній проживав з позивачем однією сім`єю в будинку його матері. Тримали господарство. ОСОБА_3 займався підприємницькою діяльністю по виготовленню пам`ятників. Ремонт будинку розпочався у 2010 році по наполяганню позивача. В розмові зазначав, що кошти зібрані. Перед ремонтом будинку продав цех за 30000 доларів США, з яких 20000 доларів США вніс до банку, кажучи, що має намір позичити їх своєму племіннику. Позивач власного нерухомого майна не має. Ремонтні роботи по будинку робились як зовнішні так і внутрішні, в яких він також приймав участь. Зазначив, що ОСОБА_3 позичав у нього кошти на ремонт. За частиною будівельних матеріалів вони їздили разом. Відповідач з батьком відносин не підтримувала. За хворим ОСОБА_3 здійснювала догляд позивач, яка також провела його поховання.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він приймав участь у ремонті будинку ОСОБА_3 , який розпочався у липні 2010 року. Розрахунок здійснювали як позивач так і ОСОБА_3 .. Позивач готувала обіди робітникам. Кошторис по будівельним роботам складався ним по збереженим записам приблизно 1 рік тому. Від людей в селі чув, що « ОСОБА_10 » винен ОСОБА_3 кошти за придбане нерухоме майно.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він приймав участь у ремонті будинку в липні 2010 року , з ним розраховувся ОСОБА_3 . Обіди готувала позивач. За чиї кошти робився ремонт він не знає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що позивач отримувала пенсію та вела домашнє господарство, а ОСОБА_3 отримував пенсію та займався підприємницькою діяльністю. В будинку робився капітальний ремонт як ззовні так і всередині, мінявся дах, вікна, двері, підлога тощо. Ремонт робився за кошти отриманні від продажу нерухомого майна. ОСОБА_3 їй повідомляв, що внаслідок сварки дочка не виявляє бажання з ним спілкуватись. Догляд за ОСОБА_3 здійснювала позивач. Перед смертю ОСОБА_3 не потребував сторонньої допомоги. Похоронами ОСОБА_3 займалась лише позивач.Про вклади в банках їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_13 повідомила, що позивач являється її матір`ю, яка приблизно в 1994 році розпочала жити з ОСОБА_3 . На купівлю нерухомого майна у 2004 році позивач з померлим отримали кредит, який повертали за її кредитні кошти. ЇЇ мати під самостійно заробляла кошти так як торгувала на базарі, їздила з товаром за кордон, а також працювала в універмазі с. Уланів. Проживаючи спільно з ОСОБА_3 вона доглядала велике господарство. Свідок була в близьких відносинах з ОСОБА_3 , відносилась до нього як до батька. З відповідачем він не спілкувався через небажання останньої. Ремонт будинку здійснювався за кошти від продажу цеху, який придбувався разом з її матір`ю. За пів року перед смертю стан здоров`я ОСОБА_3 погіршився, догляд за ним здійснювала її мати.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що в 2010 році ОСОБА_3 за життя займався діяльністю по виготовленню пам`ятників. Просив її позичити гроші, про те їй невідомо для яких цілей. Вона гроші не позичила, оскільки у неї не було. Ремонт будинку розпочався влітку 2010 року. ОСОБА_3 з дочкою не спілкувався, однак дуже хотів її бачити. ОСОБА_3 часто хворів.

Свідок ОСОБА_15 повідомила, що позивач з ОСОБА_3 почали спільно проживати після смерті його матері у будинку останньої, який ним було прийнято у спадок. З цього часу у нього погіршились відносини з дочкою, проте вони продовжували спілкуватись. Ремонт ним здійснювався за кошти отриманні від підприємницької діяльності. На здійснення прибудови до цеху, будівельні матеріали брав у колишньої дружини. Зазначила, що позивач має власний будинок в с. Уланів де проживає її дочка. Будь-яких коштів ОСОБА_3 її сину не позичав, як зазначає позивач про позику у сумі 20000 доларів США. Стороннього догляду він не потребував. На лікування ОСОБА_3 витрачались його власні кошти, а також кошти її сина, який з померлим був в добрих відносинах, постійно навідував в лікарні.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що позивач та ОСОБА_3 почали спільно проживати після смерті його матері у її будинку. ОСОБА_3 займався виготовленням пам`ятників та був матеріально забезпеченим. На купівлю бази вона позичала ОСОБА_3 кошти. До підприємницької діяльності позивач не причетна. Відповідач з батьком підтримувала стосунки. Про проведений ремонт їй нічого не відомо. ОСОБА_3 сторонньої допомоги не потребував.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснила, що вона колишня дружина померлого ОСОБА_3 . Відповідач до батька навідувалась за життя його матері, а в подальшому позивач перешкоджала у їхньому спілкуванні. Коли її дочка приїжджала до села, то ОСОБА_3 до них не приходив. З позивачем ОСОБА_3 почав спільно жити після смерті його матері у будинку останньої. Будівельні матеріали для прибудову до цеху брав у неї.

Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини.

25.03.2000 року розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ( Т.1 а.с. 18)

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 29.01.2007 року встановлено факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті його матері ОСОБА_18 та визнано за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_2 (Т.1 а.с.19-25)

У відповідності до довідок виконавчого комітету Уланівської сільської ради від 13.02.2019 року та 29.03.2018 року, 13.02.2019 року, 03.04.2019 року позивач проживала з 1993 року разом з ОСОБА_3 по АДРЕСА_3 без реєстрації та вели спільне господарство, проводили ремонт в житловому будинку, обробляли земельну ділянку. Позивач здійснювала догляд та провела поховання ОСОБА_3 (Т.1 а.с.26, 27, 80)

У відповідності до довідки виконкому Уланівської сільської ради від 13.02.2019 року ОСОБА_3 користувався земельною ділянкою по АДРЕСА_1 загальною площею 0,95 га (Т.1 а.с. 29)

Позивач ОСОБА_1 16.02.2006 року відкрила картковий пенсійний рахунок в ВАТ КБ «Надра» (Т.1 а.с.31)

Позивач, перебуваючи на обліку в Хмільницькому ОУПФУ Вінницької області, за період з липня 2003 року по грудень 2008 року отримала пенсію в сумі 24217,87 грн (а.с. 30)

У відповідності до довідки Хмільницького районного територіального центру соціального обслуговування від 11.03.2019 року позивач у 2000 році отримала заробітну плату в сумі 1158,11 грн, а в 2001 році 1502,84 грн (Т.1 а.с. 32)

У відповідності до довідки МСЕК ОСОБА_3 мав першу групу інвалідності з дитинства (Т.1 а.с. 33)

ОСОБА_3 отримував пенсію по інвалідності (Т.1 а.с. 34, 148)

Витрати на ремонтно-будівельні роботи по будинку, що розташований в АДРЕСА_1 зазначені в кошторисі виконаних робіт (Т.1 а.с. 35-52)

16.02.2006 року позивачем відкрито картковий рахунок у ВАТ КБ «Надра»(Т.1 а.с. 53-58)

01.09.2015 року ОСОБА_3 внесено вклад в ПАТ «Державний Ощадний банк України» в сумі 1000 дол. США (Т.1 а.с. 59)

У відповідності до медичних довідок та виписок ОСОБА_3 перебував на лікуванні в терапевтичному відділенні (Т.1 а.с. 61-70)

У відповідності до накладних на похорон та поминальні обіди позивачем було здійснено витрати (Т. 1 а.с. 71-79)

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер спадкодавець ОСОБА_3 (Т.1 а.с.12)

Рішенням Хмільницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 1993 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т.1 а.с. 17)

У відповідності до спадкової справи, спадщину після смерті ОСОБА_3 , прийняла відповідач ОСОБА_2 (Т.1 а.с. 99-111)

У відповідності до договору купівлі продажу нерухомості від 18.06.2003 року між ОСОБА_3 та Уланівським споживчим товариством укладено договір про придбання складу, що в АДРЕСА_4 (Т.1 а.с.145)

Відповідно до свідоцтва про право власності на будівлі та споруди від 14.04.2009 року ОСОБА_3 являється власником господарських будівель по АДРЕСА_4 (Т.1 а.с.125)

У відповідності до попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна від 20.04.2010 року ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_7 придбав господарські будівлі , що розташовані в АДРЕСА_4 (а.с.126), до договору додано графік погашення заборгованості (Т.1 а.с. 127)

У відповідності до рішення Хмільницького міськрайонного суду від 03.11.2016 року визнано дійсним договір купівлі-продажу від 15.06.2010 року нерухомого майна в АДРЕСА_4 (Т.1 а.с. 120-121)

Згідно відповіді Хмільницького об`єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області ОСОБА_1 отримала допомогу на поховання ОСОБА_3 в сумі 2348,00 грн (Т.1 а.с. 141)

За інформацією Уланівського сільського голови Барабаш Юлія Михайлівна допомоги на поховання ОСОБА_3 від Уланівської сільської ради не отримувала. ОСОБА_3 був інвалідом праці та отримував пенсію по інвалідності (Т.1 а.с. 148)

З інформації в ПАТ «Державний Ощадний банк України» вбачається, на рахунку , відкритого ОСОБА_3 зберігається 1002,00 долара США (Т.2 а.с. 28)

Крім того, за клопотанням позивача, судом було досліджено матеріали цивільної справи 149/159/16 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу. Так, з матеріалів справи вбачається, що 15.06.2010 між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було укладено в простій письмовій формі договір купівлі-продажу будівлі з добудовою та тимчасовими спорудами, за адресою АДРЕСА_4 за ціною 300 000 грн., який ОСОБА_3 нотаріально не посвідчив. За результатами розгляду справи 03.11.2016 року Хмільницьким міськрайонним судом визнано зазначений договір дійсним.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на спільне майно подружжя, стягнення грошової компенсації, суд виходить з такого.

За вимогами статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Згідно статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Як станом на 1993 рік, коли позивач та спадкодавець розпочали спільне проживання так і станом на 2000 рік, коли спадкодавець розірвав шлюб з свідком ОСОБА_17 діяли норми Кодексу про шлюб та сім"ю, які не передбачали набуття майна у спільну сумісну власність шляхом спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Рішення Хмільницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року, яким встановлено факт проживання позивача зі спадкодавцем ОСОБА_3 однією сім"єю без реєстрації шлюбу з травня 1993 року не може бути такою підставою.

Як вбачається з матеріалів справи, 18.06.2003 році ОСОБА_3 придбано будівлю складу, що розташована в АДРЕСА_4 .

Згідно вимог ст.ст.12,17 Закону України "Про власність", який діяв на момент придбання нерухомого майна, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. Майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Оскільки позивачем ОСОБА_1 не надано належних та допустимих доказів про її участь працею чи коштами у набутті вказаної вище будівлі складу, що в АДРЕСА_4 , тому у суду відсутні підстави визнавати вказане майно спільною власністю позивача та ОСОБА_3 .

Також суд зазначає, що норми статті 74 СК України, якими регламентується визнання майна спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, які проживають без реєстрації шлюбу, розпочали свою дію у 2004 році.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що будівля складу, яка придбана спадкодавцем ОСОБА_3 у 2003 році є його особистою власністю.

У відповідності до вимог статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно вимог ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Верховний Суд України у постанові 6-1447цс17 від 08.11.2017 р зробив висновок, що аналіз положень статей 57 та 62 СК України дає підстави для висновку про те, що стаття 57 цього Кодексу визначає правила віднесення майна до об`єктів особистої приватної власності одного з подружжя, тоді як стаття 62 цього Кодексу встановлює спеціальні умови, з настанням яких визначені попередньою нормою об`єкти особистої приватної власності одного з подружжя можуть бути визнані за рішенням суду об`єктами спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених статтею 62 СК України правил збільшення вартості майна повинне відбуватись внаслідок спільних затрат подружжя, незалежно від інших чинників (зокрема, тенденцій загального подорожчання конкретного майна), при цьому суттєвою ознакою повинне бути істотне збільшення вартості майна як об`єкта, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з`ясуванню шляхом порівняння на час вирішення спору вартості об`єкта до та після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначену на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не можна вважати тим єдиним чинником, що безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об`єкта.

Визначаючи правовий статус спірного майна як спільної сумісної власності подружжя, суд має враховувати, що частка в такому майні визначається відповідно до розміру фактичного внеску кожної зі сторін, у тому числі за рахунок майна, набутого одним з подружжя до шлюбу, яке є його особистою приватною власністю, у придбання (набуття) майна. Якщо в придбання (будівництво) майна вкладено, крім спільних коштів, особисті приватні кошти однієї зі сторін, то частка в такому майні відповідно до розміру внеску є її власністю.

З досліджених доказів убачається, що 15.06.2010 року ОСОБА_3 було відчужено будівлю складу що в АДРЕСА_4 та влітку цього ж року здійснено капітальний ремонт будинку, отриманого останнім у спадщину після смерті матері. Позивач зазначає, що на ремонт будинку було витрачено її з ОСОБА_3 спільні заощадження, оскільки частину коштів, а саме 20 тисяч доларів США від продажу майна померлим внесено на депозит банку, маючи намір їх позичити своєму племіннику. Проте, матеріали справи не містять доказів внесення ОСОБА_3 коштів до банку, відсутній також і договір позики зазначеної суми племіннику померлого. Крім того, свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні не підтвердила факту позики її сину грошових коштів. Свідок ОСОБА_13 , яка є дочкою позивача, вказала, що ремонт будинку здійснювався саме за кошти отримані від продажу ОСОБА_3 будівлі цеху по АДРЕСА_4 . Покази свідка ОСОБА_8 не підтверджуються належними доказами, оскільки в матеріалах справи договір позики та банківського вкладу відсутні, а тому їх суд до уваги не приймає. Покази свідків, які приймали участь у ремонті будинку, не підтверджують факту внесення позивачем власних коштів на ремонт. Кредитний договір від 16.02.2006 року на ім"я позивача, не свідчить, що отримані кошти використані на ремонт будинку, оскільки отримані за довго (4 роки) до початку ремонтних робіт.

Беручи до уваги встановлені обставини, а також той факт, що ремонт будинку проводився відразу після продажу ОСОБА_3 особистого нерухомого майна та в короткі терміни, тому суд вважає, що кошти затрачені на ремонтні роботи були особистою власністю померлого. Позивачем не доведено внесення власних заощаджень на поліпшення будинку, як і не доведено збільшення вартості спірного будинку та істотність такого збільшення, а тому підстав для задоволення в цій частині позовних вимог не має.

Разом з тим, у відповідності до вимог статті 60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

01.09.2015 року ОСОБА_3 внесено вклад в ПАТ "Ощадбанк" в сумі 1000 доларів США. Згідно інформації банку на рахунку міститься 1002 долара США. Оскільки вказаний договір укладено під час спільного проживання спадкодавця з позивачем однією сім"єю, про що свідчить рішення Хмільницького міськрайонного суду від 21.06.2016 року, доказів, які б підтверджували, що вказані кошти є особистим майном померлого, а саме заощадженнями від продажу майна у 2010 році, які залишились після проведення у цьому ж році ремонтних робіт будинку, відповідачем не надано, враховуючи презумцію спільної сумісної власності, суд вважає, що банківський вклад в ПАТ "Ощадбанк" та нараховані відсотки є спільноюсумісною власністю подружжя та в зв"язку з чим у позивача у відповідності до вимог статті 70 СК України, виникло право приватної власності на 1/2 частини депозитного вкладу в сумі 1002 долів США.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 щодо відшкодування їй витрат на лікування та поховання ОСОБА_3 , суд виходить з такого.

Відповідач ОСОБА_2 у відповідності до ч. 2 ст. 1223, ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті батька ОСОБА_3 , яка у відповідності до ст. 1269 ЦК України спадщину прийняла шляхом звернення з відповідною заявою до нотаріуса.

Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до частини першої статті 1232 ЦК України спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця.

Відповідачем ОСОБА_2 не заперечується, що вона не приймала участі у лікуванні батька, а також те, що організацією поховання займалась позивач.

В зв"язку з чим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 3698,40 грн., оскільки матеріли справи не містять жодних доказів, що таке лікування здійснювалось за особисті кошти померлого, про що зазначає відповідач.

Норма ст. 1232 ЦК України містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.

У відповідності до статті 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» від 10 липня 2003 року під похованням померлого слід розуміти комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству.

В ухвалі від 19 березня 2019 року при розгляді цивільної справи № 554/1793/15 Верховний Суд дійшов висновку про те, що вимоги про стягнення витрат на поховання спадкодавця в частині оплати проведення поминальних обідів, які проводяться після поховання, слід відмовляти, оскільки такі витрати понесені після звершення процедури «поховання померлого», як то передбачено положеннями ЗУ «Про поховання та похоронну справу», та не є витратами на поховання спадкодавця в розумінні положень ст. 1232 ЦК України.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , з урахуванням отриманої позивачем допомоги на поховання ОСОБА_3 в сумі 2348, 0 грн. , витрати на поховання в сумі 3584,0 грн.

Понесені судові витрати, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, слід розподілити пропорційно задоволеним вимогам позивача та з відповідача слід стягнути 72,80 грн судового збору.

Керуючись ст.ст. 258,264,265,273,34 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право приватної власності на 1/2 частину дипозитного грошового вкладу та нарахованих по ньому банком процентів в сумі 1002 доларів США, які були внесені ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" на підставі договору №26265001 на вклад "Довіра" на ім"я фізичної особи від 01.09.2015 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати понесені на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 в сумі7282,40 грн

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) 72,80 грн судового збору, що пропорційно задоволеним позовним вимогам.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного тексту рішення.

Дата складення повного тексту рішення - 11.12.2020

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Робак М. В.