Справа №265/6107/19
Провадження №2/265/269/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі

головуючого судді Шиян В. В.,

за участю секретаря Себко Г.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості,

за участю сторін:

представника відповідача - Крохмальової Л.П.

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 в якому зазначив, що 6 грудня 2005 року між банком та відповідачем був укладений кредитний договір № б/н, згідно з яким відповідач отримав кредит у розмірі 25000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,0 % в місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 15 серпня 2019 року має заборгованість в сумі 63899,34 гривень, яка складається з наступного: заборгованості за тілом кредитом -18801,19 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту 16 383,77 гривень, нарахована пеня за прострочене зобов`язання 24 570,14 гривень , 625,22 гривень - нараховані пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 3019,02 гривень штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 63899,00 гривень та судові витрати у розмірі 1921,00 гривня.

Ухвалою суду від 3 жовтня 2019 року провадження по справі було відкрито. Справу призначено до розгляду в порядку спрощеного провадження.

14 січня 2020 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до суду відзив на позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк». У своєму відзиві відповідачка не погоджується з позовними вимогами в повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень посилається на ті обставини, що до позовної заяви позивачем додана копія заяви ОСОБА_1 від 06 грудня 2005 року, з якої вбачається, що погоджено було між банком та ОСОБА_1 наступні умови кредитування: Тип карти-кредитна карта VISA, Валюта-гривня, Тип кредитного ліміту- фінансовий фіксований. Сума кредитного ліміту - 4000( чотири) тисячи гривень. Базова процентна ставка- 3(три) відсотки в місяць із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості. Номер виданої картки №964415. З цього вбачається, що строком повернення кредитних коштів є строк дії кредитної картки № НОМЕР_1 . Ані у позові, ані в інших, доданих до позову документах, не міститься інформація щодо строку дії виданої 06.12.2005 р. картки VISA № НОМЕР_1 . На теперішній час у неї не має зазначеної картки, тому що ще в 2008 році вона повністю сплатила борг за цією карткою, і у зв`язку із закінченням терміну її дії, працівниками банку картка була у неї вилучена та знищена. Як вбачається із наданого до позову розрахунку заборгованості, станом на 05.03.2008р. у неї була заборгованість за кредитом у розмірі 2144,15 гривень, яку вона сплатила 31.03.2008р. в сумі 2145 гривень, після чого, станом на 01.04.2008р. заборгованість у неї відсутня. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

27 березня 2020 року на адресу суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що ОСОБА_1 було підписано окрім заяви №б/н від 6 грудня 2005 року ще і заява від 5 травня 2011 року, про приєднання до нових Умов та правил надання банківських послуг, за якими було перевипущено декілька разів кредитні картки за згодою Відповідача зі строком дії останньої карки до 28 лютого 2019 року, а відтак строк позовної давності Позивачем не пропущений оскільки кредитний договір є чинним. Крім того кредитний договір від 6 грудня 2005 року між сторонами було укладено у письмовій формі в якій чітко вказані істотні умови, ОСОБА_1 надала згоду на отримання кредитної карки «Універсальна» та погодилась із умовами її обслуговування. Враховуючи вищенаведене, просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Представник позивача в судове засідання не зьявився, просив у позовній заяві розглянути справу без його присутності, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання не зьявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Крохмальова Л.П. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог. В обгрунтування своїх заперечень посилалася на ті обставини, що кредитний договір укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «КБ «Приватбанк» б/н від 6 грудня 2005 року є строковим із визначеним строком повернення коштів. Відповідно до заяви від 6 грудня 2005 року, строк повернення коштів визначений строком дії картки № НОМЕР_1 , який скінчився 30 червня 2007 року. Передбачені договором відсотки за користування кредитом та неустойка, припиняється після спливу визначеного цим договором строку, тоб то з дня закінчення строку дії кредитної картки. Посилання Банка, що 5 травня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про продовження строку дії договору від 6 грудня 2005 року також є не обґрунтованими, оскільки Банком було надано Умови та Правила користування кредитом які не містять підпису ОСОБА_1 а тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності. Таким чином з 5 травня 2011 року між Банком та ОСОБА_1 було укладено інший договір кредитування, а не додаткова угода про продовження строку дії договору від 6 грудня 2005 року. Просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухав представника відповідача , дослідивши докази, дійшов висновку про наступне.

Так, відповідно до п.5 ч.3 ст.2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є зокрема диспозитивність. Яка відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1, 3 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено та не заперечувалось Відповідачем, що 6 грудня 2005 року, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Позивач та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно якого Відповідач отримала кредитну картку на яку встановлено кредитний ліміт в розмірі 4000 гривень шляхом підписання «Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» із оформленням платіжної картки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду № НОМЕР_1 , базова процентна ставка 3,0% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки тоб то до 06/2007 року. (а.с.13, 135).

Таким чином строк дії кредитної картки збігає 30 червня 2007 року.

На підставі вказаної заяви Позивач зобов`язався надати Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом.

Позивач свої обов`язки за договором виконав та надав Відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку № НОМЕР_1 у розмірі 4000 гривень, що не оспорюється відповідачем.

Як вбачається з розрахунку наданого позивачем ( а.с.14 оборот), розрахунок заборгованості розпочинається з 27 липня 2007 року, тоб то після закінчення строку дії кредитної картки.

Крім того, як вбачається із наданого розрахунку заборгованості, станом на 5 березня 2008 року, ОСОБА_1 має заборгованість за кредитом по кредитній картці № НОМЕР_1 у розмірі 2145,00 гривень, яка 1 квітня 2008 року була погашена в повному обсязі.

На підтвердження ознайомлення ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку», позивачем було надано « Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку». Станом на 06.12.2005р. назва банку на заяві, яка підписана ОСОБА_1 та представником банку зазначається як Закрите акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк». У наданому Витягу назва банку інша - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», міститься посилання на отриману банком ліцензію №22 від 29.07.2009р.( тобто через 4 роки пізніше, ніж укладався договор з ОСОБА_1 06.12.2005р.) В довідці про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду, зазначено приклади використання кредитних коштів в 2007 році ( а.с.14 оборот).

Таким чином суд вважає, що надана копія Умов та правил надання банківських послуг не може бути належним доказом того, що саме з цими Умовами та правилами була ознайомлена ОСОБА_1 06.12.2005р.

Позивачем було надано суду ще одну заяву про укладення кредитного договору б/н від 5 травня 2011 року, згідно якого Відповідач отримала кредитну картку на яку встановлено кредитний ліміт шляхом підписання іншої «Анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанку» яка підписана ОСОБА_1 та працівником банку, дата підписання 05.05.2011 року. У цій заяві вказано, що ця заява разом із Памяткою клієнта, умовами та Правилами надання банківських послут, а також Тарифами складають між нею та банком Договір про надання банківських послуг. На підставі цієї заяви була видана інша картка № НОМЕР_2 , дата відкриття картки - 11 серпня 2011 року, термін дії картки - листопад 2014 року.

Таким чином з 05.05.2011 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладений інший договір, а не додаткова угода про подовження строку дії договору від 06.12.2005р. Посилань на пролонгацію договору від 06.12.2005р. заява від 05.05.2011р. не містить.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Таким чином, згідно розрахунку АТ КБ «Приватбанк», станом на 30 червня 2007 року (час закінчення строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 виданої за кредитним договором №б/н від 6 грудня 2005 року) у відповідача відсутня заборгованість за кредитом ( а.с.88) .

Також суд звертає увагу, що згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», що міститься в матеріалах справи на а.с.135, кредитна карта № НОМЕР_1 була видана 21 червня 2005 року з терміном дії 06/07, що не відповідає умовам кредитного договору б/н від 6 грудня 2005 року за яким саме 6 грудня 2005 року надавалася кредитна карта № НОМЕР_1 ( а.с.13)

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк», яка ніким не підписана, та міститься в матеріалах справи а.с.143, кредитна карта № НОМЕР_1 була видана 21 червня 2005 року з терміном дії 06/15. ( а.с.143)

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» «Про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ОСОБА_1 , 6 грудня 2005 року на карту № НОМЕР_1 було встановлено кредитний ліміт 4000,0 гривень.

Потім після закінчення строку дії картки, на не встановленій картці, 28 жовтня 2005 року кредитний ліміт було знижено до 3000,00 гривень. В подальшому також відбувалося зниження або збільшення кредитного ліміту. ( а.с.142)

Згідно виписки за період з 1 січня 1999 року по 24 квітня 2020 року ( а.с.144- 156) 6 грудня 2005 року на карту № НОМЕР_1 було надано кредит на суму 4000,0 гривень. Рух по рахунку розпочався лише тільки 27.07.2007 року, хоча згідно довідки (а.с.135) строк дії карти закінчився 06/07. Відомостей про випуск іншої карти яка б перевипускалася замість картки № НОМЕР_1 суду надано не було.

В своїй письмовій відповіді на відзив позивач АТ КБ «Приват банк», посилається на ті обставини, що кредитна картка видана відповідачці ОСОБА_1 є поновлюваною кредитною лінією, тоб то це кредит, що надається банком клієнту в межах встановленовленого ліміту заборгованості, який використовується повністю або частинами і поновлюється в міру погашення раніше виданого кредиту . Клієнт використавши та погасивши заборгованість за кредитною лінією, може знову користуватися нею у межах строку дії картки.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідач у своїх запереченнях вказує на те, що матеріали справи не містять підтвердження, що нею підписані самі ті Умови та Правила на які посилається Позивач, як на доказ, оскільки вони містять посилання на отримання Ліцензії Національного Банку України № 22 від 19 липня 2009 року, що не можливо в часі станом на 2005 рік. ( а.с. 15-29) Також долучені до заперечень на відзив Умови та Правила не підписані самою відповідачкою ОСОБА_1 ( а.с. 125-130), що не може свідчити про ознайомлення позивачки саме з такими Умовами та Правилами .

Відповідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Суд, дослідивши додані до позовної заяви у якості доказу Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як невід`ємну частину кредитного договору не приймає їх як належний та достовірний доказ оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови і правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи договір про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти.

Як зазначено в довідці АТ КБ «Приватбанк», ( а.с.135) яка підписана представником Банку та має печатку, а тому суд розцінює її як належний доказ, строк дії карти № НОМЕР_1 до 06/07.

Доказів надання інших карток відповідачу ОСОБА_1 в період з 06/07 по 11 серпня 2011 року суду надано не було.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257, ст. 260 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки про стягнення неустойки 1 рік. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідачем заявлено клопотання про застосування строку позовної давності, оскільки згідно розрахунку прострочена заборгованість виникла після 01.07.2007 року, а позивач звернувся до суду із позовом 3 вересня 2019 року, тобто із пропущеним 3 річним строком позовної давності.

Доводи позивача, що позовна давність не пропущена, оскільки банком було пролонговано дію попереднього договору від 06.12.2005 року, на підтвердження чого надано анкету-заяву ОСОБА_1 від 05.05.2011 року (а.с.107), за якою відповідачу видано нову картку за № 903393 строком дії до 11/14, а після закінченням строку її дії іншу картку № НОМЕР_3 строком дії до 02/19, не можна визнати обгрунтованими. Оскільки згідно Анкети -заяви про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписаної відповідачем 5 травня 2011 року, не було встановлено що ця заява містить умови пролонгації попереднього кредитного договору від № б/н від 6 грудня 2005 року, строк дії якої закінчився 30 червня 2007 року, суд вважає, що існує факт переривання строку позовної давності звернення до суду, оскільки Анкета -заява про приєнання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, підписана відповідачем 5 травня 2011 року є самостійним кредитним договором.

Таким чином позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувшись до суду 3 серпня 2019 року з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 6 грудня 2005 року пропустив строк позовної давності. Обгрунтвоаного клопотання про повнолення строків позовної давності до суду не надав.

Згідно позовних вимог АТ КБ «Приватбанк», позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 18801,19 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту в розмірі16383,77 гривень, заборгованість за нарахованими відсотками в розмірі 0,00 гривень, пеню за прострочене зобов`язання в розмірі 24570,14 гривень, пеню за несвоєчасність сплату боргу на суму від 100 гривень в розмірі 625,22 гривні, штраф фіксована частина - 500 гривень, штраф процентна складова - 3019,02 гривні, а всього суму заборгованості в розмірі 63899,34 гривні.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

На підставі п.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої у постановах від 19.03.2014 року у справі №6-14цс14 та від 18.06.2014 року у справі №6-61цс14 «відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі, зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору».

Таким чином, станом на 30 червня 2007 року (час закінчення строку дії кредитної карти № НОМЕР_1 виданої за кредитним договором №б/н від 06.12.2005р.) у відповідача ОСОБА_1 взагалі відсутня заборгованість за кредитом. Розрахунок наданий позивачем взагалі не містить руху грошових коштів по кредитній карті № НОМЕР_1 , в період з 06.12.2005 року по 30.06.2007 рік. Згідно розрахунку заборгованості наданого позивачем ( а.с.5-7) та ( а.с.152-153) лише тільки 27 липня 2007 року ( після закінчення строку дівї картки) було проведено платіж в загальному розмірі 1943,0 гривні від плательщика ОСОБА_4 , (списання з карткового рахунку), що позбавляє суд можливості встановлення суми заборгованості.

Зазначена в розрахунку заборгованість виникла вже після 30 червня 2007 року, і ніяким чином позивачем не обґрунтовується.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

З вищедосліджених доказів встановлено, що строк дії кредитного договору №б/н від 06.12.2005 року сплив 30.06.2007 року. Після спливу строку дії кредитного договору, між сторонами було підписано новий кредитний договір від 05.05.2011 року, який не є предметом позовних вимог.

Отже, виходячи із встановлених обставин, суд дійшов висновку про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду за захистом із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н вівд 06.12.2005 року, у зв`язку із чим слід відмовити у задоволенні позову в цій частині у зв`язку із спливом строку позовної давності на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

За вимогами про стягнення заборгованості в розмірі 63899,34 гривні яка виникла за період з 06.12.2005 по 15 серпня 2019 року слід відмовити у зв`язку із недоведеністю позивачем, що ця заборгованість виникла саме за договором № б/н від 06.12.2005 року.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а в разі відмови в позові покладається на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1,2,5,7, 141, 274,278,279 ЦПК України, 256, 265, 267 ЦК України суд,-

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми заборгованості - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.15.5 Перехідних положень ЦПК України від 15 грудня 2017 року, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2020 року.

Суддя: