Провадження № 22-ц/4808/1403/20
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Мелінишин Г.П., Пнівчук О.В.,

за участю секретаря Мельник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Андрія Ігоровича на ухвалу Івано-Франківського міського суду, постановлену суддею Антоняком Т.М. 3 листопада 2020 року в м. Івано-Франківську у справі за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Андрія Ігоровича, заінтересована особа - Прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Адвокат Остапенко А.І. звернувся в суд в інтересах ОСОБА_2 із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Просив встановити, що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , дата народження та РНОКПП якого не відомі, є різними фізичними особами, а також, що заборона відчуження та арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не накладалися.

Заяву мотивовано тим, що після смерті сина заявниці ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_1 . Заявниця вказану спадщину прийняла, оскільки станом на час її відкриття була зареєстрована та постійно проживала з ним за однією адресою. Однак після звернення 11.08.2020 року до приватного нотаріуса Івано-Франківського нотаріального округу Кіцули О.М. для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом їй було повідомлено, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт нерухомого майна особи на ім`я ОСОБА_3 без зазначення дати його народження та ідентифікаційного коду. В якості підстави арешту вказано постанову старшого слідчого прокуратури м. Сімферополя Пуховського С.В. від 22.07.2005 року.

Таким чином, зважаючи на те, що від встановлення даного юридичного факту залежить можливість реалізації заявницею права на спадкування після смерті сина та виникнення в неї права власності на спадкове майно після видачі нотаріусом відповідного свідоцтва, просив заяву задовольнити.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2020 року відмовлено у відкритті провадження за даною заявою.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_4 - адвокат Остапенко А.І. подав апеляційну скаргу. Вважає її незаконною та необґрунтованою.

На його думку висновки суду першої інстанції про те, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, є помилковими.

Посилається на те, що в даному випадку на майно спадкодавця арешт не накладався, що свідчить про те, що право власності заявниці та спадкодавця у кримінальному провадженні не порушувалось, у зв`язку з чим питання про зняття арешту заявниці перед судом першої інстанції також не порушувалось.

Отже вимога ОСОБА_4 не стосується повернення тимчасово вилученого майна і не має вирішуватись в порядку, встановленому КПК України.

Зазначає також, що діючий КПК України не передбачає процедури, за якої спадкоємець особи, на майно якої в рамках кримінального провадження арешт не накладався, може звернутись до суду із заявою про встановлення відповідного факту в межах кримінального судочинства. Крім того суд першої інстанції не роз`яснив заявниці до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Просить скасувати ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2020 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя подала відзив на апеляційну скаргу, в якому посилається на те, що рішення про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_3 прокуратура АР Крим та міста Сімферополя не приймала, арешт накладений 22 липня 2005 року прокуратурою міста Сімферополь, тобто до визнання території АР Крим тимчасово окупованою. Усі матеріали кримінальних справ, кримінальних та наглядових проваджень, а також інших документів залишились на території півострова. Вважає, що хоча в апеляційній скарзі і зазначаються обставини, які вказують на порушення майнових прав апелянта, проте жодним чином не пов`язують виникнення таких через дії прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя.

В судове засідання апеляційного суду сторони не з`явилися.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Остапенко А.І. надіслав на електрону адресу Івано-Франківського апеляційного суду заяву про розгляд справи у відсутності апелянта та її представника.

Представник прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя причини неявки суду не повідомив, повідомлявся про час та місце розгляду справи належним чином.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відмови у відкритті провадження у справі.

Згідно частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 звернулась до суду в порядку окремого провадження із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме що ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , дата народження та РНОКПП якого не відомі, є різними фізичними особами, а також, що заборона відчуження та арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , не накладалися.

Судом встановлено, що заявниця ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у Вартенберзі Федеративної Республіки Німеччина, про що свідчать копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 25.04.1977 року, копії формуляру С від 11.06.2018 року та апостиля від 26.06.2018 року (а.с. 9, 15-18).

Згідно копії Договору купівлі-продажу квартири від 21.04.2017 року, копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №85572572 від 21.04.2017 року ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 19).

Встановлено також, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №217728269 від 24.07.2020 року постановою ст. слідчого прокуратури м. Сімферополя Пуховським С.В. від 22.07.2005 року накладено арешт на все майно ОСОБА_3 без зазначення ідентифікаційного коду (а.с. 21).

12.08.2020 року листом №59/02-14 приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Кіцула О.М. повідомив заявника про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті її сина у зв`язку з накладенням арешту на нерухоме майно, яке належить спадкодавцю ОСОБА_3 , на підставі постанови ст. слідчого прокуратури м. Сімферополя Пуховським С.В. від 22.07.2005 року. При цьому зазначено, що будь-яка інша інформація, яка б давала можливість ідентифікувати особу щодо якої накладено арешт, а саме рік народження чи ідентифікаційний код, в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня (а.с. 23).

Згідно копій відповідей на запити заявника Головного управління Національної поліції в Донецькій області від 08.08.2020 року, Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області від 09.09.2020 року, Національної поліції України від 25.09.2020 року, Міністерства внутрішніх справ України від 04.09.2020 року станом на час надання відповідей інформація щодо притягнення до кримінальної відповідальності, засудження або перебування в розшуку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутня (а.с. 31-34).

Відповідно до копій відповідей на запити заявника Прокуратури Автономної Республіки Крим від 31.08.2020 року №04/6-161 вих 20, Прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя від 08.10.2020 року №09/1-19 вих 20 відповідно до даних ЄРДР прокуратурою АРК процесуальне керівництво у кримінальних провадженнях стосовно ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 не здійснюється. Наказом в.о. Генерального прокурора України №33ш від 12.06.2014 року прокуратуру АРК передислоковано до м. Києва. У період з 20.02.2014 року по теперішній час із тимчасово окупованої території півострова Крим до прокуратури автономії кримінальні провадження щодо ОСОБА_3 не надходили. Наказом Генерального прокурора №414 від 08.09.2020 року визначено 11.09.2020 року днем початку роботи обласних прокуратур, у тому числі прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя. У період з 20.02.2014 року по теперішній час із тимчасово окупованої території півострова Крим до прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя матеріали кримінального провадження (кримінальної справи) стосовно підозрюваного ОСОБА_3 не надходили (а.с. 29-30).

Відмовляючи у відкритті провадження за заявою представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Андрія Ігоровича, заінтересована особа - Прокуратура Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції виходив з того, що чинним кримінально-процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження, якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні. Відтак вимога заявника, яка стосується повернення тимчасово вилученого майна, має вирішуватися за правилами, встановленими КПК України.

Апеляційний суд погоджується із такими висновками з огляду на наступне.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що судами не встановлюється тотожність особи.

Такого ж висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.10.2020 року у справі №641/1386/18 (провадження №61-19317св19).

У постанові Верховного Суду від 05.06.2019 року у справі №504/3944/17 зроблено правовий висновок про те, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду по захист свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності в загальному порядку, якщо такий спір є спором цивільним. Якщо право власності особи порушене у кримінальному провадженні, така особа, навіть за умови, що вона не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому в КПК.

Згідно із ч. 1 ст. 174 КПК підозрюваний, обвинувачений, їхній захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Зазначені вимоги збігаються з положеннями ч. 4 ст. 21 КПК (згідно з якою здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права та свободи людини, гарантовані Конституцією та міжнародними договорами України) та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.50, яка передбачає право особи на ефективний засіб правового захисту на національному рівні від порушень прав і свобод, гарантованих цією конвенцією.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника або володільця майна, який не є учасником кримінального провадження.

Якщо обмеження прав позивача щодо нерухомого майна відбулися в порядку кримінального судочинства, оцінку правомірності процесуального документа, ухваленого в порядку кримінального судочинства, не може бути надано в порядку іншого судочинства, оскільки КПК передбачено порядок оскарження рішень, дій та бездіяльності органу досудового розслідування.

Аналогічна правова позиція викладена в постановах Великої палати ВС від 12.12.2018 року в справі №640/17552/16-ц та від 23.05.2018 в справі №569/4374/16-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3 без зазначення ідентифікаційного коду було накладено постановою ст. слідчого прокуратури м. Сімферополя Пуховським С.В. від 22.07.2005 року (а.с. 21).

Даних про завершення вказаного кримінального процесу матеріали справи не містять, як і не містять даних про те, що обмеження прав заявника щодо нерухомого майна відбулися не в порядку кримінального судочинства.

Таким чином апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що вимоги заявника слід вирішувати за правилами, встановленим КПК України.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростовують та не містять підстав для скасування судового рішення, а тому оскаржувану ухвалу слід залишити без змін.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Остапенка Андрія Ігоровича залишити без задоволення.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 3 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: Г.П. Мелінишин

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.