ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2020 року м. Чернівці

справа № 726/1298/16-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Владичан А. І.

суддів: Половінкіної Н.Ю., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2019 року, (головуючий у 1-й інстанції Байцар Л.В.),

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 20 листопада 2007 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CVHМAЕ00000031, відповідно до умов якого банк надав останньому кредит у розмірі 9054,47 доларів США на строк до 19 листопада 2012 року, а відповідач зобов`язувався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Позичальник зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 18 липня 2016 року виникла заборгованість у розмірі 8928,04 доларів США, що еквівалентно 221415 грн 39 коп., з яких: 7336,96 доларів США - заборгованість за тілом кредиту, 1405,32 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 185,76 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом.

________________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/277/20

Просив стягнути з відповідач заборгованість за кредитним договором у розмірі 8928,04 доларів США, що складає 221415,39 гривень та судові витрати в розмірі 3321,23 гривні.

Заочним рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2016 року позов банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № CVHМAЕ00000031 від 20 листопада 2007 року у розмірі 221415,39 гривень, та стягнуто судові витрати.

01 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Садгірського районного суду м. Чернівці із заявою про перегляд заочного рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 09 листопада 2016 року.

Ухвалою Садгірського районного суду м. Чернівці від 29.10.2018 року дану справу призначено до розгляду.

В уточненій позовній заяві АТ КБ «ПриватБанк» просив сягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 8920,68 доларів США, та стягнути судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2019 року в задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішення представник акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Бацей Т.М., подала апеляційну скаргу, в якій вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норми матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі, вирішити питання судових витрат.

Свої доводи мотивує тим, що згідно договору застави рухомого майна в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_1 надав заставу автомобіль марки Renault Kangoo 1999 року випуску, яке було вилучене у боржника і реалізовано 07.05.2010 року у сумі 29202 гривень, після корегуючих проводок, зараховані на рахунки відповідача в рахунок погашення заборгованості починаючи з травня 2010 року. Проте коштів від реалізації залогового автомобіля не вистачило на погашення заборгованості у повному обсязі, у зв`язку з чим банк вимушений був звернутися з позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того що стосується ціни продажу автомобіля, то ставлячи під сумнів суму продажу, саме відповідач повинен довести те, на що він посилається у своїх запереченнях, а також зазначити мотиви повного або часткового відхилення вимог позивача з посиланням на законодавство. При цьому відповідач ставлячи під сумнів розрахунок заборгованості не надає свій контрозрахунок, не заявляє клопотання про проведення судово-економічної експертизи, не надає доказів того, що він виконав свої зобов`язання за договором в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначає, що суд першої інстанції правомірно зазначив, що позивач зобов`язаний довести суму заборгованості відповідача за кредитним договором оскільки матеріали справ містять лише розрахунок заборгованості та, відповідно, виконання умов довіреності від 04.03.2009 року щодо продажу банком за ціну не нижче оцінки незалежного експерта.

В матеріалах справи відсутні первинні бухгалтерські документи, які б підтвердили продаж автомобіля саме за ціною 29202 гривні. Наданий позивачем витяг із службової записки від 27.04.2015 року взагалі є неналежним та недопустимим доказом, оскільки з її змісту не зрозуміло ким складена, на ім`я кого та взагалі ким підписана. Копія витягу завірена у порушення вимог ч.4,5 ст.95 ЦПК України.

Просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга на рішення суду підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що заперечення відповідача щодо безпідставності позовних вимог обґрунтованими, оскільки позивачем не доведено виникнення у відповідача обов`язку щодо сплати на його користь суми заборгованості за цим договором.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що згідно кредитного договору № CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір, відповідно якого банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 9054,47 долар США на термін до 19.11.2012 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 7.1 Кредитного договору Банк зобов`язується надати «Позичальникові» кредитні кошти на строк з 20.11.2007 року по 19.11.2012 року включно, у вигляді непоновлюваної лінії (далі «Кредит» у розмірі 9054,47 дол. США. на наступні цілі : 6825,00 дол. США на купівлю автомобіля (споживчі цілі), а також у розмірі 6,77 дол США для сплати за реєстрацію Предмету застави в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна шляхом перерахування відповідно до п.1.2. на сплату страхових платежів за договором страхування ТЗ №CVHMAE00062025 від 20.11.2007р, договором особистого страхування № CVHMLK00062026 від 20.11.2007 року на строк до 19.11.2008 року у сумі 336,33 дол. США, а також винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 204,75 дол. США та у розмірі 1681,62 дол. США на сплату страхових платежів у випадку та згідно порядку передбачених п.п. 2.1.3.,2.2.7. даного договору, зі сплатою та користування Кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, щомісячної винагороди у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 даного Договору та винагороди за проведення додаткового мотінорингу, згідно п.6.2 даного Договору.

Згідно заяви про видачу готівки від 20 листопада 2007 року ОСОБА_1 отримав 6812 доларів США.

Договором застави рухомого майна, в забезпечення виконання заставодавцем зобов`язань за Кредитном договором, Заставодавець надав в заставу автомобіль марки «Renault Kangoo» 1999 року випуску НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 .

У відповідності до біржового договору (угоди) купівлі-продажу транспортного засобу реєстраційний номер № 748637 продавець з ОСОБА_2 продав ОСОБА_1 автомобіль марки Renault Kangoo 1999 року випуску за 10 (десять) гривень (ціна договірна).(а.с.138-139).

Згідно заяви про повний розрахунок від 20.11.2007 року ОСОБА_1 виплатив грошову суму у розмірі 6825 дол. США - борг по оплаті вартості автомобіля марки Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 державний номер НОМЕР_2 . Згідно договору купівлі- продажу від 20.11.2007 року.

Як вбачається з листа територіального сервісного центру № 7341 від 31.01.2019 року за гр. ОСОБА_1 був зареєстрований вказаний транспортний засіб.

На підставі довіреності від 04.03.2009 року ОСОБА_1 уповноважив працівників банку ОСОБА_3 або ОСОБА_4 продати за ціну не нижче оцінки незалежного експерта належний йому на підставі Свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 виданого ВРЕВ для обслуговування м.Чернівці при ВДАІ УМВС України в Чернівецькій області 16.11.2007 року автомобіль марки Renault модель Kangoo НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 .

Листом територіального сервісного центру № 31/24/11-269 від 17.04.2019 року транспортний засіб Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 було знято з обліку для реалізації 21.05.1999 року згідно доручення ВМС № 384479 виданого 04.03.2009 року.

Судом встановлено, що згідно меморіального ордеру № 1 від 05.05.2015 року щодо часткового погашення суми заборгованості за кредитним договором на суму 861, 96 дол. США, погашення відсотків, та на суму 340,56 дол. США., погашення комісії. Згідно меморіальних ордерів № 142037336 від 03.07.2019 року на суму 8166,34 дол. США., корегуюча проводка, № 142422942 від 03.07.2019 року на суму 2354,75 дол. США погашення пені та від 03.07.2019 року № 142422942 на суму 5811,59 доларів США виправна проводка по помилково нарахованій пені.

Судом встановлено, що згідно витягу із службової записки банку № НМ0.0.0.0./1-3551 від 27.04.2015 року про перерахунок по договору, ОСОБА_1 оформив кредит на авто по договору CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року, застава - автомобіль Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . Дане авто було вилучене у боржника і реалізовано 07.05.2010 року покупцю ОСОБА_5 згідно встановленої у банку процедури реф. угоди Z0951РВ1000006. Кошти від продажу автомобіля Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . на рахунок боржника ОСОБА_1 не поступили. У результаті розгляду даного питання було встановлено, що помилково кошти від реалізації авто Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_1 д.н.з. НОМЕР_2 . у сумі 29202,00 грн (3557,21 дол. США по діючому курсу) були зараховані 11.05.2010 на рахунок ОСОБА_1 (його брата), у якого також кредит на аналогічне авто Renault Kangoo 1999 року випуску НОМЕР_6 д.н.з. НОМЕР_5 . Через це виникла помилка у зміні статусу.

Враховуючи вищезазначене колегією суддів встановлено, що банком здійснено виправні (корегуючі) проводки по заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № CVHMAE00000031 від 20.11.2007 року, що підтверджено меморіальними ордерами від 03.07.2019 року, і згідно розрахунку заборгованості, сума заборгованості по отриманому кредиту, становить 8726,72 доларів США, яка складається з тіла кредиту на суму 7336,96 доларів США, 1069,84 доларів США заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 319,92 доларів США заборгованості по комісії за користування кредитом та 193,96 доларів США заборгованості по пені.

Таким чином, спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за кредитним договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

Законодавством визначено строк (позовна давність), у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК).

Так, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені)

застосовується позовна давність в один рік (стаття 258 ЦК України).

Отже аналіз норм статті 256,частини другої статті 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Згідно з розрахунком кредитної заборгованості пеня за прострочення сплати кредиту становить 193,96 доларів США.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого

забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України у редакції Закону, чинного на момент ухвалення рішення, визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України у редакції Закону, чинного на момент ухвалення рішення, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно ч. 4 статті 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України у редакції, чинній на момент ухвалення рішення, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Отже, підставність та обґрунтованість розрахунку кредитної заборгованості є обставиною, що має значення для справи, обов`язковість установлення якої судом під час вирішення спору є обов`язком суду. Крім того, доведення обґрунтованості розрахунку заборгованості чи спростування правильності такого розрахунку покладається на сторони в силу зазначених вище вимог процесуального закону.

На підставі вищевикладеного колегія суддів вважає що банком надано належні докази на підтвердження заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, які підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також Законом України «Про захист прав споживачів»

Положення п.п. 22, 23 ст. 1, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язку з положеннями ч. 4 ст. 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Отже, вимога позивача про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по комісії за користування кредитом суперечить вимогам законодавства та задоволенню не підлягають.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за кредитним договором у зв`язку із безпідставність заявлених вимог слід скасувати, і позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково, а саме стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVHMAE00000031 від 20 листопада 2007 року, у розмірі 8600,76 доларі США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7336,96 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1069,84 доларів США, заборгованості по пені в сумі 193,96 доларів США.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з урахуванням вимог процесуального закону з ОСОБА_1 слід сягнути на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 8004 грн 99 коп. витрат зі сплати судового збору.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 12 грудня 2019 року скасувати.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № CVHMAE00000031 від 20 листопада 2007 року, у розмірі 8600,76 доларі США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 7336,96 доларів США, заборгованості по відсоткам за користування кредитом в сумі 1069,84 доларів США, заборгованості по пені в сумі 193,96 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір на суму 8004,99 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 07 квітня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: Н.Ю. Половінкіна

І.Б. Перепелюк