Справа № 175/1972/20
Провадження № 2/175/480/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2020 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Озерянської Ж.М.

з участю секретаря Іщенко Д.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське цивільну справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

В червні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору страхування недійсним, в якому просив постановити рішення, яким визнати недійсним поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927 від 18 березня 2019 року.

Представник позивача Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» за довіреністю Опанасенко Б.Ю. надав суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача; надав суду відповідь на відзив (а.с.70-71).

Адвокат відповідача Ткаченка С.О. за ордером про надання правової допомоги ОСОБА_2 надав суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі відповідача (а.с.102), вказав, що позовні вимоги не визнають та просять відмовити в їх задоволенні прийнявши до уваги правові обґрунтування викладені в відзиві (а.с.54-59).

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з відзивом на позов та відповіддю на відзив, наданими сторонами доказами, суд прийшов до наступного.

Статтею 979 ЦК України зазначено, що за договором страхування, одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Встановлено, що 18 березня 2019 року між Приватним акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія» та ОСОБА_1 був укладений Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927 (а.с.8). Даним полісом, був забезпечений транспортний засіб «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) у розмірі 100 000 грн., а за шкоду заподіяну життю і здоров`ю постраждалих осіб встановлено ліміт у розмірі 200 000 грн. Строк дії полісу з 30 березня 2019 року по 19 червня 2019 року.

17 травня 2019 року о 13-25 год. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 та автомобілем «Infiniti EX-37» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , що підтверджується повідомленням страхувальника щодо події (ОСЦПВ) від 17 травня 2019 року (а.с.10-12).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що під час перевірки наданих відповідачем ОСОБА_1 пояснень щодо обставин настання ДТП, ПрАТ «УТСК» отримало відповідь з Волинської митниці Державної фіскальної служби України, згідно якої автомобіль «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 був останній раз переміщений на територію України через митний кордон 28 вересня 2017 року. Позивач вважає, що на дату вчинення ДТП 17 травня 2019 року автомобіль знаходився на території України незаконно, з перевищенням строку транзитного переміщення та порушення терміну належної реєстрації, а відповідач керував даним транспортним засобом, не маючи на те законних підстав, так як керував автомобілем з простроченим терміном перебування цього автомобіля у митному режимі «транзит» на території України. ПрАТ «УТСК» зазначає, що відповідач не відноситься до осіб, відповідальність яких застрахована за полісом №АО/0025927 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому з урахуванням усіх перелічених обставин просить визнати недійсним страховий поліс.

У ч. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» зазначено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третіх осіб.

Встановлено, що на час скоєння дорожньо-транспортної пригоди діяв Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927, за умовами якого страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором, про що також вказано і в ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 10.4 ст. 10 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», під час в`їзду на територію України власник транспортного засобу, який зареєстрований в іншій країні, зобов`язаний мати на весь термін перебування такого транспортного засобу на території України сертифікат міжнародного автомобільного страхування «Зелена картка» або внутрішній договір страхування цивільно-правової відповідальності.

Також, ст. 17 вищевказаного Закону передбачено, що укладення внутрішніх договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на строк менший, ніж один рік, але не менш як на 15 днів допускається виключно щодо транспортних засобів: незареєстрованих - на час до їх реєстрації, тимчасово зареєстрованих - на час до їх постійної реєстрації, зареєстрованих на території іноземних держав - на час їх перебування на території України.

Таким чином, відповідно до норм ст. 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», водій ОСОБА_1 який на час ДТП правомірно володів забезпеченим транспортним засобом, вважається особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована.

Згідно ч. 1 ст. 380 МК України, тимчасове ввезення громадянами-нерезидентами на митну територію України транспортних засобів особистого користування дозволяється на строк до одного року. Цей строк може бути продовжено органами доходів і зборів з урахуванням дії обставин непереборної сили та особистих обставин громадян, які ввезли такі транспортні засоби, за умови документального підтвердження цих обставин, але не більш як на 60 днів. Обов`язковою умовою допуску зазначених транспортних засобів до тимчасового ввезення на митну територію України є реєстрація цих транспортних засобів в уповноважених органах іноземних держав, що підтверджується відповідним документом.

Відповідно до ч. 1 ст. 381 Митного кодексу України, громадянам дозволяється поміщувати у митний режим транзиту транспортні засоби особистого користування з метою прохідного транзиту через митну територію України за умови їх письмового декларування в порядку, передбаченому для громадян, та внесення на рахунок органу доходів і зборів, що здійснив пропуск таких транспортних засобів на митну територію України, грошової застави в розмірі митних платежів, що підлягають сплаті при ввезенні таких транспортних засобів на митну територію України з метою вільного обігу. Зазначені вимоги не поширюються на транспортні засоби, постійно зареєстровані у відповідних реєстраційних органах іноземної держави, що підтверджується відповідним документом, та переміщуються громадянами-нерезидентами.

Відповідно до п. 4 ст. 380 МК України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їх особистих потреб. Такі транспортні засоби не можуть використовуватися для підприємницької діяльності в Україні, бути розукомплектовані чи передані у володіння, користування або розпорядження іншим особам. У той же час, у ст. 7 Додатку С Конвенції про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року, до якої Україна приєдналася 24 березня 2004 року зазначено, що транспортні засоби приватного використання можуть використовуватися третіми особами, які мають належний дозвіл користувача права на тимчасове ввезення.

Звідси випливає, що положення яке міститься в ч. 4 ст. 38 МК України суперечить положенням Конвенції про тимчасове ввезення від 26 червня 1990 року, і відповідно до положень ст. 9 Конституції України та ст. 10 ЦК України мають застосовуються правила міжнародного договору. Окрім цього, Конституційний суду України у своєму рішенні від 31 березня 2015 року у справі №1-рп/2015 зазначив, що користування або розпорядження транспортними засобами особистого користування, які поміщені в митний режим тимчасового ввезення на митну територію України, не є адміністративним правопорушенням, передбаченим у ч. 2 ст. 469 МК України.

Як встановлено судом, страхувальником за даним полісом, яким застраховано відповідальність в частині заподіяння шкоди майну внаслідок експлуатації автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 є особа, відмінна від тієї, яка здійснила ввезення даного автомобіля на територію України. Однак, позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували незаконне володіння транспортним засобом ОСОБА_1 , а лист Державної фіскальної служби України Волинська митниця ДФС №ФОП-2214/20/03-70-07 від 06 серпня 2019 року (а.с.9), про те що переміщення в Україну транспортного засобу «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 було здійснено 28.09.2017 року є неналежним доказом на обґрунтування незаконності володіння та неправомірного користування зазначеним автомобілем ОСОБА_1 , оскільки факт керування автомобілем третьою особою в певний момент часу не спростовує обставин ввезення автомобіля громадянином Польші для особистих потреб.

Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Виходячи з положень статті 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Тобто, уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. При цьому, на думку суду, при укладанні ПрАТ «УТСК» з ОСОБА_1 страхового полісу, страховик здійснював розумну обачність, уклавши його, а тому саме на страховика покладаються певні обов`язки з виконання даного полісу при настанні страхового випадку.

За змістом ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується, тобто набувач вважається добросовісним поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до п 2.2 Правил дорожнього руху України, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, за наявності у водія транспортного засобу реєстраційного документа на цей транспортний засіб, законність володіння таким транспортним засобом презюмується. Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року в справі № 910/14693/17. При цьому, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. 81-82 ЦПК України, на підтвердження відсутності реєстраційних документів у водія забезпеченого транспортного засобу - автомобіля «Opel Vectra» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент ДТП, чи доказів відсутності посвідчення водія у фізичної особи ОСОБА_1 . А посилання страховика на положення ст. 381 МК України, щодо порушення строків транзитного переміщення у митному режимі «транзит» на території України є необґрунтованим, так як ПрАТ «УТСК» належними та допустимими доказами не довів, що водій, який керував відповідним транспортним засобом, робив це без належного дозволу.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Разом з тим, порушення митних правил ввезення автомобілів на територію України може бути предметом адміністративної відповідальності особи, яка ввезла такий транспортний засіб. Зазначені обставини не є підставою звільнення від цивільної відповідальності учасників страхових відносин відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування». Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 08 квітня 2019 року в справі № 910/14693/17.

За таких обставин, укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з умовами щодо відповідного страхового платежу, що повинен здійснити страхувальник, який є особою, відмінною від тієї, яка тимчасово ввезла автомобіль на територію України з метою використання в особистих цілях, страховик повинен був усвідомлювати ризик тих наслідків, які можуть випливати з укладення такого договору щодо обов`язковості виконання зобов`язання сторонами.

При здійсненні страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів для транспортних засобів, які зареєстровані поза межами України, виділена окрема 6-та зона страхування, а тому ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» здійснюючи даний вид страхування повинно було в першу чергу звернути увагу на місце реєстрації транспортного засобу та застосувати відповідний коефіцієнт розрахунку.

З огляду на вищевикладене, суд прийшов до висновку, що поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АО/0025927 від 18 березня 2019 року в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» було укладено правомірно.

Статтею 76, 81 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, системний аналіз положень чинного законодавства України, приходить до висновку, що позовні вимоги ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» є необґрунтованими, такими, що не підтверджуються доказами, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог.

Частиною 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 204, 526, 610, 627, 629 ЦК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 12, 13, 76, 81, 82, 89, 130, 133, 141, 223, 263-266 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1 про визнання договору страхування недійсним відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Озерянська Ж.М.