П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/16589/19

Номер провадження 22-ц/804/1918/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Пономарьової О.М., Попової С.А.

сторони:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року, у складі судді Музики О.М., повний текст рішення виготовлений 18 березня 2020 року

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

08 листопада 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 125657,82 грн за кредитним договором № б/н від 18 листопада 2010 року та судові витрати у розмірі 1921 грн.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до умов укладеного договору від 18 листопада 2010 року № б/н ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 16000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між нею та Банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Копії Умов та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою додаються до позовної заяви. Підписання цього договору є прямою та безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. Банк взяті на себе зобов`язання щодо надання кредиту виконав у повному обсязі. Відповідачка умови договору належним чином не виконала, у зв`язку із чим у неї утворилася заборгованість перед банком, яка станом на 30 вересня 2019 року становить 949652,97 грн. Банк на свій розсуд вимагає стягнення з відповідачки частини заборгованості в сумі 125657,82 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15602,80 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом з 18 листопада 2010 року по 07 лютого 2017 року - 110055,02 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року у задоволенні позову АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПРИВАТБАНК» суд першої інстанції виходив з того, що доказом зарахування коштів на кредитний картковий рахунок може бути документ за операцією із застосуванням платіжної картки, визначений внутрішнім документом, зокрема АТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 18 листопада 2010 року. Позивачем до справи долучена заява-анкета, в якій міститься підпис ОСОБА_1 , однак жодних відомостей щодо оформлення кредитної картки відповідачем така не містить.

Також суд виходив з того, що у заяві-анкеті відсутня відмітка щодо послуги, яку бажала оформити на своє ім`я ОСОБА_1 із запропонованих банком після ознайомлення з Умовами та Правилами: «Карта «Універсальна», «Пенсійна карта», « Карта Gold», « Зарплатна карта», «Ідентифікація з паспортом», «Зберкнижка «Депозит», а відповідно не містить інформації, що остання погодилася укласти кредитний договір.

Суд виходив з того, що матеріали справи не містять заяви ОСОБА_1 на отримання саме коштів, а також документів за операцією із застосуванням платіжної картки щодо зарахування кредитних коштів, визначених внутрішніми документами АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а додана банком до позову заява не є належним доказом у розумінні статті 77 ЦПК України, оскільки така заява не містить волевиявлення відповідача щодо отримання будь-якої із запропонованих банком послуг «Карта «Універсальна», «Пенсійна карта», « Карта Gold», « Зарплатна карта», «Ідентифікація з паспортом», «Зберкнижка «Депозит», а також не містить відомостей щодо бажаного кредитного ліміту, тобто не підтверджує факт укладення кредитного договору та зарахування кредитних коштів на рахунок позичальника, з якого могли виникнути як право банку на нарахування відсотків, так і вимоги про повернення кредиту, а так само обов`язок позичальника з повернення кредиту.

Суд прийшов до висновку, що розрахунок заборгованості не є доказом існування між сторонами кредитних правовідносин, наявності заборгованості та її розміру, оскільки даний розрахунок заборгованості сам по собі не може бути належним та допустимим доказом укладення кредитного договору та наявності заборгованості за цим договором, оскільки будь-яких доказів перерахування кредитних коштів на картку чи на рахунок відповідача позивачем не надано.

Суд прийшов до висновку, що банком належним чином не підтверджено доказами факту зарахування кредитних коштів та їх подальше використання відповідачем.

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення відсотків та, відповідно, пені і штрафу, суд виходив з недоведеності банком вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України.

Ухвалюючи рішення судом застосована правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

22 квітня 2020 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало через суд першої інстанції апеляційну скаргу на заочне рішення суду, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та задовольнити позовні вимоги Банку в повному обсязі.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 травня 2020 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 28 травня 2020 року справу за позовом АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що кредит був отриманий відповідачкою у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку, використання якої регулюється Законами України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», «Про банки та банківську діяльність», «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» та іншими нормативно-правовими актами.

Судом не враховано, що позивачем надані належні та допустимі докази по справі, в тому числі, розрахунок заборгованості, у якому вказані суми відсотків, пені та інші суми відповідно до кредитного договору та відповідачем ці докази не спростовані.

Вказує, що заявою відповідача підтверджується факт того, що вона була проінформована про умови кредитування в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», які були надані для ознайомлення в письмовій формі. Враховуючи положення ч.2 ст.638 ЦК України, відповідач, акцептуючи пропозицію Банку, підписом у заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг визнає та погоджується на запропоновані Банком умови користування послугами Банку. Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів.

Зазначає, що чинним законодавством передбачено, що доказування лежить на сторонах судового процесу та позивач у підтвердження своїх позовних вимог надав копію анкети-заяви, в якій відповідач висловила згоду на укладання договору, засвідчив особистим підписом. Відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладеність договору, оскільки суть договору приєднання полягає у тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатись до таких умов, висловивши певним чином згоду на них. Відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитним коштами та здійснюючи погашення заборгованості висловила свою згоду з формою договору та його умовами. Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами, відповідач не надала. Відповідач зобов`язалась самостійно знайомитись зі всіма змінами на сайті Банку.

Вважає, що судом при ухваленні рішення порушено статті 257-264, 1054-1056 ЦК України, оскільки позивач звернувся із позовом у межах строку позовної давності та по справі були надані усі належні докази по справі.

Відзив на апеляційну скаргу відповідач до суду не подала.

Процедура розгляду справи апеляційним судом

Враховуючи положення ч. 13 ст. 7, ч. 4 ст. 274, ч. 1 ст. 368 ЦПК України, розгляд даної справи в силу ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом першої інстанції встановлено, що анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПРИВАТБАНКУ», яку підписала ОСОБА_1 18 листопада 2010 року, містить розділ про те, що особа, ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами ПриватБанка, виявляє бажання оформити на своє ім`я послугу з нижче перелічених: «Карта «Універсальна», «Пенсійна карта», « Карта Gold », « Зарплатна карта », «Ідентифікація з паспортом», «Зберкнижка «Депозит».

Разом з тим, указана анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанку», яку підписала ОСОБА_1 , не містить відмітки, яку послугу бажала оформити на своє ім`я остання та не указаний бажаний кредитний ліміт.

Судом також встановлено, що в анкеті-заяві зазначено, що відповідач ознайомлена та згодна з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, а також надала згоду на те, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Згідно з розрахунком, наданим позивачем, у зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за вказаним договором виникла заборгованість перед банком, яка станом на 30 вересня 2019 року становить 949 652,97 грн та складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 15602,8 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом - 930 629,88 грн, заборгованості за пенею та комісією - 3420,29 грн.

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам закону відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення договору, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

За вимогами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності з вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Стаття 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 листопада 2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору (а.с.57 -81).

Разом з тим, наданий до матеріалів справи витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», містить чотири підвиди карт, а саме: «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна COLD», за якими визначений різний розмір відсотків за користування кредитом та різні умови кредитування (а.с.57).

Кожен підвид кредитної картки передбачає різні пільговий період, базову процентну ставку на місяць, обов`язковий щомісячний платіж, пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів.

Надана позивачем до матеріалів справи анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, оформлена на ім`я ОСОБА_1 від 18 листопада 2010 року не містить будь-яких даних про суму, як бажаного, так і отриманого кредиту, чи кредитного ліміту, даних про видачу кредитної картки, її виду та строку дії, даних про ознайомлення та отримання нею Пам`ятки клієнта (а.с.57).

Вказана анкета-заява взагалі не містить ніяких даних щодо обрання відповідачкою банківських послуг, крім особистих даних та підпису відповідача.

Не містять матеріали справи підтверджень, що саме цей витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження№ 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді справи, яка переглядається.

Колегія суддів вважає, що у даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 листопада 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (08 листопада 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів обслуговування витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив стягнути заборгованість за кредитом (сума, яку фактично отримала в борг позичальник) та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами за період з 18 листопада 2010 року по 07 лютого 2017 року.

Разом з тим, позивач не надав до матеріалів справи будь-які інші належні та допустимі докази, які підтверджують надання у розпорядження відповідачці кредитних коштів, а саме кредитного ліміту в розмірі 16000 грн, узгодження між сторонами розміру відсоткової ставки за користування кредитними коштами, а саме 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, про які заявлені Банком у позові, а також доказів використання відповідачкою кредитного ліміту у розмірі 15602,80 грн, які Банк просив стягнути з неї.

Посилання Банку в апеляційній скарзі на наявність розрахунку заборгованості, виписку по рахунку, довідку про видачу відповідачці кредитних карток та на довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ім`я ОСОБА_1 є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок ( а.с.53 -55), довідка про видачу відповідачці кредитних карток, довідка про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки за договором (а.с.119, 120) є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б суду перевірити розмір наданого у розпорядження та використаного відповідачкою кредитного ліміту, видачу кредитних карток, на який строк, правильність нарахування відсотків позивачем.

Згідно пунктам 1, 5 Розділу VП постанови Правління Національного банку України № 705 від 05 листопада 2014 року «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів та інші документи, що застосовуються в платіжних системах для платіжних операцій з використанням електронних платіжних засобів, можуть бути в паперовій та/або електронній формі. Вимоги до засобів формування документів за операціями із застосуванням електронних платіжних засобів і їх оброблення визначаються платіжною системою з урахуванням вимог, установлених нормативно-правовими актами Національного банку.

Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань.

Однак позивач безпідставно посилається в апеляційній скарзі на виписку по рахунку, яка додана до апеляційної скарги (а.с.116 - 118), оскільки в ній відображені дані про рух коштів за період з 30 квітня 2015 року по 31 серпня 2019 року та службові операції Банку, і не містяться відомостей щодо перерахування на рахунок відповідачки кредитних коштів у розмірі 16000 грн, а також не містить відомостей користування останньою кредитними коштами.

Отже, як під час розгляду справи судом першої інстанції, так і під час розгляду судом апеляційної інстанції позивачем не доведено надання ОСОБА_1 кредитних коштів зі сплатою на залишок заборгованості 30 % на рік, а за витратами здійсненими з 01 вересня 2014 року -32,40 % на рік і 42,00 % на рік за витратами, здійсненими з 01 квітня 2015 року.

Оскільки, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не надано доказів на підтвердження видачі відповідачці кредитної картки «Універсальна» та розміру наданого ОСОБА_1 кредиту, узгодженої процентної ставки за користування кредитом, тому, з врахуванням наведеного вище, встановити саме на яких умовах відповідачці надавались кредитні кошти, в якому розмірі та, відповідно, перевірити розмір нарахованої суми боргу за процентами не є можливим.

Надходячи такого висновку колегія суддів приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 703/3063/18.

Наданий до матеріалів позову розрахунок заборгованості, який і не оспорений відповідачкою, але він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, в ньому відображено стан здійснених позивачем нарахувань в певні періоди часу та є внутрішнім документом Банку.

А тому цей розрахунок кредитної заборгованості не є безспірним доказом наявності у відповідачки боргу за процентами, у визначеному позивачем розмірі.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача. За таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не позбавляє позивача його процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованої суми заборгованості за кредитом у розмірі 15602,80 грн, по процентам за користування кредитом з 18 листопада 2010 року по 07 лютого 2017 року, який визначений позивачем у розмірі 110055,02 грн, не підтверджені належними доказами, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог Банку та апеляційної скарги Банку.

Доводи апеляційної скарги, що судом першої інстанції не враховано висновки Верховного Суду зроблені у постановах 21 березня 2018 року по справі № 441/569/17, від 07 березня 2018 року по справі № 755/18246/15, від 06 лютого 2018 року по справі № 755/2720/16, є необґрунтованими, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини.

Таким чином, колегія суддів, враховуючи встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи, що мають істотне значення для її вирішення, дослідивши надані позивачем дяк суду першої інстанції, так і апеляційному суду докази у їх сукупності, дійшла висновку про недоведеність і необґрунтованість заявлених позовних про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитом та по процентам за користування кредитом, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, яким обґрунтовував свої вимоги, що є його процесуальним обов`язком.

Щодо судового збору

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернення до суду з даним позовом Банком сплачено судовий збір в розмірі 1921 грн та при подачі апеляційної скарги - 2881,50 грн (а.с.89, 109).

Оскільки позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню, законних підстав для відшкодування судового збору не мається.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції, згідно статті 375 ЦПК України, залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Заочне рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 16 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 09 червня 2020 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

О.М.Пономарьова

С.А.Попова