КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 76119040/19-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Мальцев Д.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» про відшкодування шкоди, моральної шкоди, зобов`язання вчинити дії,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року,

встановив:

у травні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив: стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб суму основного боргу на відшкодування збитків 41 049 грн. 05 коп., суму майнової відповідальності у розмірі 3% річних з урахуванням індексу інфляції на суму 6 761 грн. 59 коп. за період з 21.04.2015 до дня фактичного виконання рішення суду та на суму 34 287 грн. 46 коп. за період з 18.05.2015 до дня фактичного виконання рішення у справі, суму упущеної вигоди у розмірі 13% річних на суму 58 046 грн. 66 коп. за період з 01.11.2017 до дня фактичного виконання рішення у справі, моральну шкоду в розмірі 2 000 000 грн., зобов`язати відповідача через уповноважену особу в неплатоспроможному банку ПАТ «КБ «Надра» акцептувати кредиторські вимоги на суму 4 259 грн. 91 коп. на користь ОСОБА_1 в четверту чергу.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення ОСОБА_1 та представника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Музичук Л.В., яка просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказував, що 26 листопада 2013 року між ним та ПАТ «КБ «Надра» був укладений договір про надання пакету послуг «ПУ Перший» №2958239, в межах якого було відкрито низку банківських рахунків. 27 листопада 2014 року в межах вказаного договору було укладено договір строкового банківського вкладу, відповідно до якого він передав, а банк прийняв на вкладний рахунок 7 500,00 доларів США. Станом на 06 лютого 2015 року на поточних рахунках позивача залишок коштів складав 1 317, 82 дол. США, з яких на поточному рахунку - 841,65 до. США, на поточному накопичувальному - 476,17 дол. США, за договором вкладу - 7 500 дол. США та відсотки - 12,91 дол. США.

06 лютого 2015 року в ПАТ «КБ «Надра» була запроваджена тимчасова адміністрація, а 21 квітня 2015 року виплачені кошти за відповідним вкладом у межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, у розмірі 23 720 грн. 45 коп. 18 травня 2015 року позивачу було виплачено залишок за договором вкладу у розмірі 135 230 грн. 60 коп., що є гривневим еквівалентом вираженої в доларах США суми зазначеного вкладу та відсотків. Розраховуючи гривневий еквівалент суми відшкодування, Фонд керувався курсом Національного банку України (далі - НБУ) 17,999763 грн. за 1 долар США, який діяв до 14 години 06 лютого 2015 року, в той час як мав бути врахований законодавчо врегульований курс 23,130580 грн. за 1 долар США. Оскільки еквівалент в національній валюті було визначено неправильно, залишок кредиторської заборгованості становить з 21 квітня 2015 року - 6 761 грн. 59 коп., а з 18 травня 2015 року - 34 287 грн. 46 коп., а всього 41 049 грн. 05 коп. Залишок основного боргу з перевищенням гарантованої суми - 4 259 грн. 91коп. має бути акцептований у четверту чергу кредиторів банку. В зв`язку з цим позивач просив стягнути вказану суму, суму упущеної вигоди - 58 046 грн. 66 коп., майнову відповідальність у вигляді 3 % річних з урахуванням індексу інфляції.

Оскільки вказаним діями йому було завдано моральної шкоди, позивач просив відшкодувати йому в рахунок компенсації 2 000 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення суми та відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що в Законі України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» відсутні застереження відносно врахування можливих змін коливання курсу, а тому визначення суми вкладу на початок доби 06.02.2015 відповідало вимогам закону. Також не підлягають задоволенню вимоги позивача про зобов`язання відповідача акцептувати на його користь кредиторські вимоги в четверту чергу, оскільки він вважає вказану суму частиною залишку прямого збитку, завданого йому внаслідок невірного застосування курсу.

Вимоги щодо відшкодування моральної шкоди було залишено без задоволення, оскільки позивачем не доведено порушення його прав відповідачем.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм процесуального права.

Суд першої інстанції в рішенні посилався на положення Законів України «Про захист прав споживачів», «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», стст.1058, 1060, 1074 ЦК України.

Як видно з матеріалів справи, між позивачем та ПАТ «КБ «Надра» 26 листопада 2013 року був укладений договір про надання пакету послуг «ПУ Перший» №2958239, в межах якого було відкрито низку банківських рахунків: поточний картковий в доларах США, поточний накопичувальний в доларах США. 27 листопада 2014 року в межах вищевказаного договору було укладено договір строкового банківського вкладу №2075012 на суму 7 500 дол. США. Станом на 06.02.2015 (день запровадження тимчасової адміністрації) на рахунках залишок коштів складав - 1 317, 82 дол. США, з яких 841, 65 дол. США на поточному накопичувальному, 841,65 дол. США - на поточному картковому, та за договором вкладу - 7 500 дол. США вкладу та 12,91 дол. США процентів. 21.04.2015 позивачу було виплачено 23 720 грн. 45 коп. за поточним картковим рахунком та накопичувальним рахунком, а 18 травня 2015 - 135 230 грн. 60 коп. за договором вкладу. Вказані суми були визначені за курсом 17,999763 грн. за дол. США, що на думку позивача невірно, а мали становити 19 467грн. 85 коп., 11 014 грн. 09 коп., та 173 777 грн. 97 коп. У зв`язку з цим позивач просив стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб основний борг на відшкодування завданих збитків, 3% річних з урахуванням індексу інфляції, суму непрямого збитку (упущену вигоду), моральну шкоду, та зобов`язати відповідача акцептувати кредиторські вимоги в четверту чергу.

Відповідно до постанови Правління НБУ від 05.02.2015 № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 05.02.2015 № 26 «Про запровадження тимчасової адміністрації у Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Надра» та з 06.02.2015 запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра».

В ст. 19 ЦПК України закріплено, що під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень стст. 4, 19 ЦПК України у порядку цивільного судочинства загальні суди вирішують справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, зокрема спори, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також із інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства

В даній справі позивач оскаржує дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який здійснив виплату йому коштів за договором строкового банківського вкладу (депозиту) не в повному обсязі.

Суть спірних правовідносин обмежується встановленням реальної правової природи відносин, які виникли між позивачем, банком та Фондом і визначення яких залежить від з`ясування прав позивача, статусу Фонду, мети його створення, завдань, поставлених перед ним, повноважень та обов`язків Фонду і його уповноважених осіб, функцій, які на нього покладаються.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон № 4452-VI) Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об`єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. Основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. Для цього Фонд наділено відповідними функціями, серед яких, зокрема: ведення реєстру учасників Фонду; здійснення заходів щодо організації виплат відшкодувань за вкладами в разі прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку; здійснення заходів щодо інформування громадськості про функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, захисту прав та охоронюваних законом інтересів вкладників, підвищення рівня фінансової грамотності населення відповідно до цього Закону (статті 4 Закону № 4452-VI).

В ч. 1 статті 54 Закону № 4452-VIзакріплено, що рішення, які приймаютьсявідповідно до цього Закону НБУ, Фондом, працівниками Фонду, що виконують функції, передбачені цим Законом, у тому числі у процесі здійснення тимчасової адміністрації, ліквідації банку, виконання плану врегулювання, можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до нормативно-правового регулювання статусу Фонду та його місця в системі гарантування вкладів фізичних осіб Фонд є суб`єктом публічного права, створений з метою реалізації публічних інтересів держави у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку, здійснює нормативне регулювання, тобто наділений владними управлінськими функціями та є суб`єктом владних повноважень у розумінні КАС України.

Згідно положень статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір; публічно-правовий спір - це спір, у якому: хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку з наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи. Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

В ч. 1 статті 19 КАС України закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

В постанові Великої палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року (справа №334/452/18) зроблено правовий висновок, що правовідносини між Фондом і вкладниками, які претендують на відшкодування за рахунок коштів Фонду, щодо формування реєстрів вкладників, які мають право на таке відшкодування, складаються без участі банку-боржника. Учасниками цих правовідносин є виключно вкладники та Фонд, і саме в цих учасників виникають відповідні права та обов`язки. Банк, який ліквідується, жодним чином не впливає на той факт, чи буде особу включено до переліку тих осіб, які мають право на відшкодування за рахунок коштів Фонду. Це питання відповідно до норм Закону № 4452-VI вирішує виключно Фонд.

Згідно із чч. 1 та 2 ст. 26 Закону № 4452-VI Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Вкладник набуває право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру такого відшкодування після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Спір щодо права фізичної особи на відшкодування за вкладом за рахунок коштів Фонду у сумі, що не перевищує 200 тис. грн. (якщо адміністративна рада Фонду згідно з п. 17 ч. 1 ст. 9 Закону № 4452-VI не прийняла рішення про збільшення граничної суми такого відшкодування), є публічно-правовим і пов`язаний з виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування. Тому такий спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства. Такі висновки Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювала у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 813/921/16 (провадження № 11-126апп18), від 23 травня 2018 року у справі № 820/3770/16 (провадження № 11-409апп18), від 23 січня 2019 року у справі № 285/489/18-ц (провадження № 14-470цс18).

Спір про включення вимог до реєстру акцептованих вимог кредиторів і стягнення за договором банківського вкладу коштів, що перевищують граничну суму відшкодування, є приватноправовим і залежно від суб`єктного складу має розглядатися за правилами цивільного чи господарського судочинства. Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 06 червня 2018 року у справі № 727/8505/15-ц (провадження № 14-180цс18) та від 19 червня 2019 року у справі № 752/17889/17-ц (провадження № 14-239цс19).

В даній справі вимоги про зобов`язання Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через свою уповноважену особу в неплатоспроможному банку ПАТ «КБ «Надра» акцептувати на користь позивача суму у розмірі 4 259 грн. 91 коп. до четвертої черги кредиторських вимог, що перевищує граничну суму відшкодування, є похідними від вирішення основної вимоги щодо здійснення перерахунку виплаченої суми, а тому не може бути вирішені судом в межах даної справи.

Також у вищевказаній постанові Великої палати Верховного суду вказується, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди є похідними від основних вимог та за правилами ч. 5 ст. 21 КАС України підлягають розгляду адміністративним судом, оскільки заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Позовні вимоги, заявлені позивачем до ПАТ «КБ «Надра» в особі Фонду, які за своєю природою випливають зі спору щодо правильності нарахування та виплати Фондом коштів за відповідним вкладом в межах гарантованої суми відшкодування, є вимогами саме до Фонду, що підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а тому провадження у справі підлягає закриттю.

Згідно положень ч. 2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів изначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦПК України слід роз`яснити позивачу, що розгляд його вимог про стягнення коштів віднесено до юрисдикції адміністративних судів.

Крім того, позивач має право протягом десяти днів з дня отримання ним відповідної постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією

Керуючись ст.ст. 255, 256, 367, 368, 374, 377, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа: Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про відшкодування шкоди, моральної шкоди та зобов`язання вчинити дії закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2020 року.

Головуючий

Судді