КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 757/12816/19-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/4824/2020
Головуючий у суді першої інстанції: Григоренко І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

26 травня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - Семенюк Т.А.

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Макаровій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року заявник звернулась до суду з заявою про скасування обмеження у праві виїзду за межі України, посилаючись в обґрунтування заяви на те, що ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 5 квітня 2019 року задоволено подання Державного виконавця Іванюти І.М. та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документу, до виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , третя особа: ТОВ «Західбудінвест Компані Консалтинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Зазначила, що будь-яких умисних дій по ухиленню від виконання судового рішення заявник не вчиняє, має офіційний дохід та частково, у межах своїх можливостей, сплачує заборгованість. Заявник офіційно працевлаштована у ТОВ «Арена-Медіа Експерт» та ГО «Інформаційна безпека», виконання нею посадових обов`язків пов`язане з необхідністю поїздок у відрядження за межі України, відтак, застосування до неї, як боржника, тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон фактично позбавляє її можливості працювати та, відповідно, позбавляє її доходу, що не буде сприяти виконанню нею рішення суду, а навпаки, унеможливить його виконання.

Також зазначила, що роботодавець заявника повідомив про зменшення їй грошових виплат у зв`язку з невиконанням останньою своїх договірних відносин, а саме - неможливості здійснювати закордонні відрядження, що було однією з основних договірних умов між заявником та роботодавцем.

Обмеження заявника у праві виїзду за межі України порушує гарантоване Конституцією України та міжнародно-правовими нормами право на свободу пересування. Крім того, заявник не був належним чином поінформований про хід виконавчого провадження, оскільки не одержувала будь-яких листів державного виконавця.

У зв`язку з викладеним, просила скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, встановлене ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 5 квітня 2019 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить ухвалу скасувати, постановити нову про задоволення заяви, вважаючи, що судом порушено норми процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, 7 жовтня 2016 року Дарницьким районним судом міста Києва видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 4 073 677,19 доларів США - заборгованості за тілом кредиту, 1 773 327,50 доларів США заборгованості за відсотками; 4 952 714, 51 грн. - пені за прострочення зобов`язань за кредитом; 557 186,78 грн. - пені за прострочення сплати відсотків, а всього - 5 509 901,29 грн.

Постановою Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. від 23 листопада 2016 року відкрито виконавче провадження № 52946397 по виконанню виконавчого листа № 2-7572/12 та копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 5 квітня 2019 року задоволено подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Іванюти І.М. та тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України шляхом заборони перетинати державний кордон, без вилучення паспортного документу, до виконання зобов`язань, покладених виконавчим листом № 2-7572/12, виданим на виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Західбудінвест Компані Консалтинг» про стягнення заборгованості за кредитним договором .

Постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2019 року ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 5 квітня 2019 року залишено без змін.

Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 20 серпня 2019 року замінено сторону стягувача у виконавчому провадженні по виконанню рішення Дарницького районного суду міста Києва від 19 вересня 2014 року у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_2 , третя особа ТОВ «Західбуінвест Компані Консалтинг», про стягнення заборгованості за кредитним договором, з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «Фінансова компанія «Женева».

Як вбачається з матеріалів справи, до встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України сплачено заборгованість за виконавчим документом у сумі 22 226,01 грн.

Після встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, боржником сплачено в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом грошові кошти в розмірі: 2 152,50 грн., що підтверджується квитанцією від 17 липня 2019 року; 2592,50 грн., що підтверджується квитанцією від 31 жовтня 2019 року; 2592,50 грн., що підтверджується квитанцією від 17 жовтня 2019 року; 2601,87 грн., що підтверджується квитанцією від 1 жовтня 2019 року; 2449,50 грн., що підтверджується квитанцією від 17 вересня 2019 року; 2405,42 грн., що підтверджується квитанцією від 6 вересня 2019 року; 2645,96 грн., що підтверджується квитанцією від 19 серпня 2019 року; 2898,88 грн., що підтверджується квитанцією від 31 липня 2019 року.

Відповідно до частин 1-3 статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до статті 313 ЦК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Згідно пункту 5 частини 1 статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Відповідно до пункту 19 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, виникає право у державного, приватного виконавця звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 5, 6, 7 статті 441 ЦПК України визначено, що суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника. Суд розглядає заяву про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням сторін та інших заінтересованих осіб за обов`язкової участі державного (приватного) виконавця. За результатами розгляду заяви про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України постановляється ухвала, яка може бути оскаржена.

Відмовляючи у задоволенні заяви про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржником до встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, було сплачено заборгованість за виконавчим документом лише в сумі 22 226,01 грн., що в порівнянні з сумою заборгованості є незначною. Також суд першої інстанції виходив з того, що встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду спонукало боржника до виконання рішення суду.

Крім того, ОСОБА_2 ухилялась від виконання рішення суду, у зв`язку із чим до неї був застосований обмежувальний захід.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта, що на даний час ОСОБА_2 не ухиляється від виконання рішення суду, частково погасила заборгованість, а тимчасовий виїзд за межі України обумовлений характером її роботи, оскільки судом встановлено, що боржником після встановлення обмежень, сплачено в рахунок погашення заборгованості за виконавчим документом грошові кошти в розмірі 20339,13 грн., а необхідність виїзду за межі України у зв`язку з виконанням трудових обов`язків, не підтверджена будь-якими належними та допустимими доказами, оскільки накази про відрядження за кордон та запрошення ОСОБА_2 для участі у семінарах та інших заходів за межами України, які містяться в матеріалах справи, стосуються періоду її роботи до вирішення судом питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги щодо відсутності ознак ухилення боржника від виконання рішення суду, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, та вказане питання досліджувалось судами при вирішенні подання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Судом встановлено що ОСОБА_2 на теперішній час не виконала рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 вересня 2014 року та виконавче провадження не закінчено.

У справі «Soering vs UK» від 7 липня 1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і сталий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд.

Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення заяви ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України, встановленого судовим рішенням.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки ухвала суду постановлена з дотриманням норм чинного законодавства, колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий

Судді