КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 369/263/15-ц Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Номер провадження: 22-ц/824/1063/2020 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
ПОСТАНОВА

Іменем України

05 березня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Коцюрби О.П.

Суддів: Лівінського С.В., Сержанюка А.С.

при секретарі - Перебитюку А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк», позивач, товариство, банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 (далі - відповідачі) про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованості за Кредитним договором, яка станом на 13 жовтня 2014 року складає 158 413,06 гривень, з яких: 142 204,69 гривни. - борг за кредитом; 12 208,37 гривень - борг за відсотками; 4 000,00 гривень - комісія.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 158 413,06 гривень також просило звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 , шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № К-4863528, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 160 000,00 гривень з кінцевим терміном повернення до 05 лютого 2020 року зі сплатою 18,99 % річних, якщо позичальником виконуються всі умови цього договору належним чином, і 23,99 % річних у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених пунктами 5.8., 5.9., 5.10 цього договору. Відповідно до умов пункту 1.3.2. Кредитного договору, позичальник сплачує кредитору щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. цього договору.

Згідно з пунктом 3.4. Кредитного договору, позичальник повертає кредит і сплачує проценти шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 4 256,33 гривень 06 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступним за місяцем, в якому наданий кредит.

У пункті 9.1. Кредитного договору зазначено. що за порушення позичальником строків сплати платежів щодо повернення кредиту та (або) сплати процентів за користування кредитом, позичальник сплачує кредитору пеню з розрахунку 1% від несплаченого платежу за кожен день прострочення.

Позичальник умови Кредитного договору належним чином не виконував, про що повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно з умовами кредитного договору. Однак, зобов`язання не виконані.

Виконання позичальником зобов`язань за цим договором, забезпечено іпотекою відповідно до укладеного між АТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 іпотечного договору від 06 лютого 2013 року, згідно з яким, предметом іпотеки є чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 108,3 кв. м., жилою площею 60,1 кв. м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу квартири. У випадку звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду чи виконавчого напису нотаріуса, реалізація предмету іпотеки здійснюється шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 06 лютого 2013 року № К-4863528 у розмірі 158 413,06 гривень, що складається з: 142 204,69 гривни - борг за кредитом; 12 208,37 гривень - борг за відсотками; 4 000,00 гривень - борг за комісією.

В рахунок погашення даної заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» в сумі 158 413,06 гривень, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу, що складається з чотирьох жилих кімнат, загальною площею 108,3 кв. м., жилою площею 60,1 кв. м., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності (належним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 грудня 2015 року у задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилалася на його незаконність та необґрунтованість, на не вірно встановлені судом обставини справи, вказала на те, що Києво-Святошинський районний суд Київської області неправомірно відмовив у прийнятті доказів і як наслідок ухвалив неправильне рішення по суті позовних вимог.

Також, ОСОБА_1 зазначила, що сума стягнення не відповідає дійсній заборгованості за кредитним договором, так як за її підрахунками, вона винна відповідачу 83 329 гривень, виходячи з того, що всього було сплачено 76 671 гривну в рахунок погашення кредиту, отримано кредиту 160 000 гривень., різниця складає 83 329 гривень, а банк нарахував 142 204 гривни - тіло кредиту; відсотки - 12 208 гривень; комісію - 4000 гривень.

Отже, дійсна вартість предмета іпотеки, як вважає ОСОБА_1 , в десять разів перевищує наведену банком і прийняту судом першої інстанції, як дійсну суму заборгованості.

Крім того, як вказує в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , узгоджена сторонами вартість предмета іпотеки втричі перевищує суму заборгованості за договором позики, іпотечним майном є квартира, де відповідач проживає і зареєстрована в даному будинку разом із неповнолітніми дітьми, іншого житла не мають, умови договору позики частково виконала.

Апелянт, стверджує, що не можливо звертати стягнення на предмет іпотеки, оскільки поточна заборгованість нижча за його вартість, за її підрахунками в 25 разів, а за підрахунками позивача в 10 разів.

Просила скасувати заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року та прийняти у справі нову постанову про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року змінено, яким, третій абзац зазначеного рішення викладено в такій редакції: В рахунок погашення заборгованості на користь ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № К-4863528 від 06 лютого 2013 року в сумі 158 413,06 грн., яка складається 142 204,69 грн. - борг за кредитом; 12 208,37 грн. - борг за відсотками; 4 000,00 грн. - борг за комісією, звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. і зареєстровано в реєстрі за № 4923 від 02 листопада 2012 року, право власності на предмет іпотеки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № на підставі витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53663 від 17 січня 2013 року, що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною площею 108,3 кв. м., житловою площею 60,1 кв. м., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому 1 581 180,00 грн. В решті рішення залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 06 листопада 2019 року рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Скасовуючи рішення Апеляційного суду Київської області від 21 вересня 2019 року, Верховний Суд вказав на те, що Апеляційний суд не дав належної оцінки доводам апеляційної скарги щодо недоведеності розміру заборгованості, не перевірив її підтвердження допустимими доказами, що мало значення для правильного вирішення справи.

При новому розгляді справи, суду апеляційної інстанції необхідно встановити дійсний розмір заборгованості позичальника за кредитним договором, розглянути справу з додержанням вимог матеріального та процесуального права, дослідити та належним чином оцінити подані сторонами докази, дати правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити законне і справедливе судове рішення відповідно до встановлених обставин та вимог закону.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 06 лютого 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_2 укладений Кредитний договір № К-4863528, відповідно до пункту 1.1. якого кредитор надає позичальнику на умовах повернення, строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 160 000 грн. до 05 лютого 2020 року включно.

Пунктами 1.1.1.-1.1.3. Кредитного договору передбачена сплата позичальником 18,99% річних у разі, якщо позичальником виконуються всі умови цього договору належним чином; 23,99% річних у разі невиконання позичальником будь-якого із зобов`язань, визначених у пунктах 5.8.,5.9.,5.10 цього договору. Зазначений розмір процентної ставки вступає в дію, починаючи з моменту (дати) невиконання зазначених зобов`язань та діє до дня (включно) виконання зобов`язань, передбачених пунктами 5.8.,5.9.,5.10. цього договору.

Процентна ставка за кредитом є фіксованою що підтверджується п. 1.1.3 договору.

Кредит надається позичальнику на споживчі потреби, що не суперечать чинному законодавству України (пункт 1.2. Кредитного договору).

У підрунктах 1.3.1.,1.3.2. Кредитного договору передбачено, що позичальник сплачує кредитору одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 0,99 % від суми кредиту, щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % від суми кредиту, зазначеної в пункті 1.1. цього договору.

Відповідно до пункту 1.5. Кредитного договору забезпеченням позичальником виконання своїх зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом, комісій, можливих штрафних санкцій і пені, є іпотека - квартира АДРЕСА_1 , яка визначена в іпотечному договорі.

За приписами пункту 3.4. Кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту та сплату процентів, нарахованих відповідно до пункту 3.3. цього договору, шляхом здійснення фіксованих платежів у сумі 4 256,33 грн. у встановлений термін - 06 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем, в якому наданий кредит. У випадку, якщо день сплати платежу припадає на вихідний, святковий або календарний день, який у поточному місяці відсутній (29, 30 або 31 число), то позичальник зобов`язаний сплатити платіж на наступний після такого дня банківський день.

В пункті 8.1. Кредитного договору зазначено, що при виникненні будь-якої з наступних подій: а) порушення позичальником зобов`язань, передбачених цим договором, б) порушення справи про визнання позичальника недієздатним або обмежено дієздатним; в) встановлення кредитором невідповідності дійсності даних, що вказані у цьому договорі або інших документах, що надані позичальником для отримання/обслуговування кредиту за цим договором, кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором шляхом надсилання позичальнику відповідної письмової вимоги. Вимога про дострокове повернення повної суми заборгованості направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту її надіслання кредитором за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником згідно з пунктом 5.4. цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище шестидесятиденного строку, вважається дата, зазначена на квитанції, яка надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення повної суми заборгованості з повідомленням про вручення.

Пунктом 8.2. Кредитного договору передбачено, що у випадку невиконання позичальником зазначеної у пункті 8.1. цього договору письмової вимоги кредитора про дострокове повернення повної суми заборгованості у строк, визначений в пункті 8.1. договору, кредитор має право звернути стягнення на предмет іпотеки/застави будь-яким способом за власним вибором.

За порушення позичальником строків сплати кредиту та/або сплати процентів за користування кредитом, інших платежів, передбачених цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню із розрахунку 1 % від простроченої суми за кожен день прострочення (пункт 9.1 Кредитного договору).

Для забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 , 06 лютого 2013 року укладений іпотечний договір, відповідно до пункту 2.1. якого іпотекодавець ОСОБА_1 з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов`язання, що випливає з кредитного договору, передає, а іпотекодержатель ПАТ «Дельта Банк» приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених цим договором, належне їй на праві власності нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 . Предмет іпотеки належить іпотекодавцю на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М. М. і зареєстрованого в реєстрі 02 листопада 2012 року за № 4923. Право власності на предмет іпотеки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17 січня 2013 року № 53663.

З пунктів 2.3.1., 2.3. іпотечного договору вбачається, що ринкова вартість предмету іпотеки згідно з експертним висновком суб`єкта оціночної діяльності про вартість об`єкта оцінки, що виданий 06 грудня 2012 року, суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «Консалтингова компанія «Бі.Еф.Сі.», станом на 06 грудня 2013 року становить 675 408,00 грн., заставна вартість предмету іпотеки за погодженням сторін становить 675 408,00 грн.

Відповідно до пункту 4.1.6. іпотечного договору у разі порушення позичальником зобов`язання за кредитним договором чи іпотекодавцем зобов`язань за цим договором, а також інших обов`язків іпотекодавця та/або позичальника, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 7.4. іпотечного договору сторони домовилися, що ціною продажу предмета іпотеки є: ціна, яка визначена іпотекодержателем на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, якого обирає іпотекодержатель на свій розсуд без погодження з іпотекодавцем; сума, що зафіксована у цьому договорі як узгоджена сторонами заставна вартість предмета іпотеки (пункт 2.3. цього договору).

В пункті 7.5. іпотечного договору вказано, що за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи заборгованість за кредитом, несплачені проценти за кредитом, комісії, інші платежі, що передбачені цим договором і Кредитним договором, збитки, завдані простроченням виконання, штрафні санкції, передбачені умовами Кредитного договору та цим договором.

Про неналежне виконання умов Кредитного договору банк повідомив позичальника шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобов`язань згідно з умовами Кредитного договору.

За правилами ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання мають виконуватись у встановлений строк.

У ч. 1 ст. 612 ЦК України зазначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

В ст. 598 ЦК України вказано, що зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах встановлених договором або законом.

Виходячи з приписів ч 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1054 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги передбаченої ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

Для виконання вимог Кредитного договору та чинного законодавства України, банком, 13 листопада 2014 року позичальнику та іпотекодавцю надіслано досудові вимоги, датовані 11 листопада 2014 року вих. № 31.4-08/12262/14, № 31.4-08/12263/14, в яких зазначено, що поточна заборгованість позичальника за Кредитним договором станом на 13 жовтня 2014 року становить 17 531,00 грн., яку банк вимагав сплатити та попереджав, що у разі невиконання даної претензії, банк у примусовому порядку буде стягувати загальну суми заборгованості за Кредитним договором. У вимозі до іпотекодавця зазначалося, що у разі невиконання даної вимоги, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.

У пункті 8.1. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення позичальником зобов`язань, передбачених цим договором, банк має право вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості за цим договором шляхом надсилання позичальнику відповідної письмової вимоги. Вимога про дострокове повернення повної суми заборгованості направляється позичальникові у письмовому вигляді та підлягає виконанню у повному обсязі протягом 60 календарних днів з моменту її надіслання кредитором за адресою позичальника, зазначеною в реквізитах цього договору або адресою, повідомленою позичальником згідно з пунктом 5.4. цього договору. Сторони досягли згоди, що датою, з якої починається відлік зазначеного вище строку, є дата, зазначена на квитанції, що надається кредитору відділенням зв`язку при відправленні позичальнику листа з вимогою про дострокове повернення повної суми заборгованості з повідомленням про вручення.

Шестидесятиденний термін виконання вимоги банку закінчився 12 січня 2015 року. Доказів погашення поточної заборгованості за кредитним договором відповідачами не надано.

Після того, як кредитор направив боржнику вимогу про дострокове погашення кредиту, він змінив строки повернення кредиту, передбачені Кредитним договором. Кредитний договір припиняє свою дію з дати, до якої має відбутися дострокове погашення кредиту позичальником. Після припинення дії Кредитним договором у кредитора відсутні підстави для нарахування процентів.

З огляду на зазначені обставини та умови Кредитного договору, за вимогою банку строк дії договору змінений і у позичальника виник обов`язок повернення загальної суми боргу за Кредитним договором.

Банком до стягнення заявлена заборгованість, яка нарахована станом на 13 жовтня 2014 року, тобто у межах дії Кредитного договору, що складається з боргу за кредитом, відсотками та комісією.

Задовольняючи позовні вимоги банку у повному обсязі, суд першої інстанції не дав належної правової оцінки нарахуванню банком і стягненню з позичальника комісії.

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданому банком суду, за період дії Кредитного договору в рахунок комісії банком зараховано 16 000,00 грн.

Пунктами 1.3.1.,1.3.2. Кредитного договору встановлено, що позичальник сплачує кредитору одноразово комісію за надання кредиту в розмірі 0,99 % від суми кредиту та щомісячно комісію за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % від суми кредиту, зазначеної в п. 1.1. цього договору.

Положеннями абзацу 2 ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

За змістом ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема, про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Отже, несправедливими є положення договору про споживчий кредит щодо встановлення плати за обслуговування кредиту, що є підставою для визнання такого положення недійсним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного Банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою правління Національного Банку України від 10 травня 2007 року № 168, у редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Встановлення у Кредитному договорі одноразової комісії за надання кредиту в розмірі 0,99 % від суми кредиту, що складає 1584,00 грн., та щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 0,5 % від суми кредиту, що складає 800,00 грн. разом з платою за користування кредитною лінією не супроводжувалося визначенням змісту послуг, які надаються позичальнику за зазначену плату.

Києво-Святошинський районний суд Київської області не надав належної правової оцінки відповідності положень Кредитного договору щодо встановлення комісії вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» і Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, що вплинуло на правильність визначення розміру заборгованості за Кредитним договором.

Також, до заяви про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року, ОСОБА_3 було додано копії окремих первинних фінансових документів, які наявні в матеріалах справи і які не були враховані в розрахунку, наданому банком, а саме - квитанція № 20734639 від 05 березня 2013 року, квитанція № 56971675 від 07 серпня 2015 року.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність у заочному рішенні Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року посилань на докази розміру заборгованості позичальника за Кредитним договором, є обґрунтованими.

Згідно ст. 60 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, (ЦПК України 2004 року) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, що відображається в рішенні із зазначенням мотивів їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

У ст. 214 ЦПК України 2004 року передбачено, що під час ухвалення рішення суд встановлює, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Зазначені норми цивільного процесуального права Києво-Святошинським районним судом Київської області під час ухвалення оскаржуваного рішення не були виконані, оскільки, вказуючи у рішенні розмір заборгованості позичальника перед банком, яку суд вважає встановленою, та в рахунок погашення якої суд допускає звернення стягнення на предмет іпотеки - квартиру іпотекодержателя, суд не зазначив докази, які підтверджують таку заборгованість, залишивши поза увагою доводи відповідача щодо ненадання банком допустимих доказів на підтвердження розміру заборгованості позичальника за Кредитним договором з урахуванням внесених ним платежів за даним договором.

Аналізуючи вище викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором у розмірі 144 537,43 гривень, що складається із: 132 329,06 гривень - сума заборгованості за кредитом, 12 208,37 гривень - сума заборгованості за відсотками.

Колегією суддів не приймаються до уваги доводи апелянта щодо того, що дійсна заборгованість перед позивачем за Кредитним договором складає 83 329 гривень, так як вони не підтверджуються належними доказами.

Відповідно до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

В ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови, іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно ч. 2 ст. 43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг, тощо та аналізу норм ст.ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», колегія приходить до висновку, що у розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на предмет іпотеки в зазначеному вище розмірі, колегія суддів виходить з того, що законодавством не передбачено такої підстави для відмови в задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки як не співмірність заборгованості за основним зобов`язанням з вартістю майна, переданого в іпотеку в рахунок забезпечення належного його виконання.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року скасуванню, з прийняттям у справі постанови про часткове задоволення позовних вимог ПАТ «Дельта Банк».

За правилами ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 лютого 2015 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» заборгованість за Кредитним договором № К-4863528 від 06 лютого 2013 року в загальному розмірі 144 537 (сто сорок чотири тисячі п`ятсот тридцять сім) гривень 43 копійки, що складається із: 132 329 гривень 06 копійок - сума заборгованості за кредитом; 12 208 гривень 37 копійки - сума заборгованості за відсотками.

В рахунок погашення заборгованості, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» за Кредитним договором № К-4863528 від 06 лютого 2013 року в сумі 144 537 (сто сорок дев`ять тисяч дев`ятсот дев`ять) гривень 43 копійки, що складається із: 132 329 гривень 06 копійок - сума заборгованості за кредитом; 12 208 гривень 37 копійки - сума заборгованості за відсотками, звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстровано в реєстрі за № 4923 від 02 листопада 2012 року, право власності на предмет іпотеки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно під № на підставі Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 53663 від 17 січня 2013 року, що складається з чотирьох житлових кімнат загальною площею 108,3 кв.м., житловою площею 60,1 кв.м., шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому 1 581180 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» по 792 гривні 06 копійок понесених витрат по сплаті судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: С.В. Лівінський

А.С. Сержанюк