Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Кривенко О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи тим, що 30.04.2017 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок цього ДТП ОСОБА_4 від отриманих травм помер на місці пригоди. За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди, 30.04.2017 року було порушено кримінальне провадження № 0000238, яке постановою від 03.07.2017 року було закрите, у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 являються батьками загиблого в ДТП. Позивачі зазначають, що у зв`язку із смертю їх єдиного сина, вони зазнали сильних душевних страждань, через тривале відчуття депресії та розпачу, значно погіршився стан їх здоров`я, оскільки батьки втратили молодого, сильного, доброго сина, який був їх опорою в житті, підтримував їх. А тому, позивачі зазначають, що діями відповідача їм була спричинена моральна шкода, яку кожен з них оцінює в розмірі по 1 000 000 грн. та просять стягнути дані кошти з відповідача.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали, надали до суду відповідь на відзив.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позову, надали до суду відзив на позовну заяву.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає до часткового задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що 30.04.2017 року, о 04 год. 15 хв. в м. Біла Церква по вул. Заярській, поблизу буд. 1-А сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4 . Внаслідок ДТП від отриманих травм ОСОБА_4 загинув на місці події.

Встановлено, що в зв`язку з вказаними подіями було порушено кримінальне провадження №0000238 та 03.07.2017р. вказане кримінальне провадження було закрите, у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Наведені обставини підтверджуються постановою про закриття кримінального провадження від 03.07.2017 року та копією матеріалів кримінального провадження №0000238 (а.с. 21, 103-250 Том 1).

Позивач ОСОБА_2 підтримуючи позов, суду пояснила, що тяжко переживає втрату її єдиного сина, який був її опорою в житті, підтримував морально. Позивачі проживають окремо. Позивач проживала разом з сином, а тепер вона залишилася сама, втратила сенс життя, втратила нормальний спокійний сон, внаслідок чого погіршився стан її здоров`я, змінилося життя. Після смерті сина ОСОБА_2 позбавлена матеріальної та моральної підтримки з боку померлого сина. Після смерті сина, позивач рік перебувала в неадекватному, тривожному стані. Відповідач після ДТП один раз телефонував, в травні 2017 року передав позивачу 7 000 грн. на похорони і більше контактів не було. Протягом більш ніж двох років позивачі переживають душевні хвилювання через втрату сина, вважають, що відповідач винний, бо керуючи автомобілем, перевищив швидкість. Не оскаржували постанову про закриття кримінального провадження та інші постанови слідчого, висновки експертиз, бо не вірили в позитивний результат.

Позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що смерть сина спричинила моральну шкоду. Позивач не пояснив чому оцінює таку шкоду саме в 1000000 грн. Позивач бажає, щоб відповідач платив все своє життя, хоч по копійці, але платив.

Відповідач ОСОБА_3 заперечуючи позов пояснив, що він, також, є потерпілим в тій дорожній пригоді. Відповідач багато років за кермом, не перебував в жодній аварії, та в квітні 2017 року ДТП сталася саме по вині ОСОБА_4 , який в п`яному стані ходив по проїжджій частині в темну пору доби, він, неначе, кидався під машини. Відповідач зазначив, що позивачами не надано будь-якого розрахунку та обґрунтування моральної шкоди. Невідомо чому позивачі визначили саме таку суму і з яких розрахунків виходили визначаючи даний розмір шкоди, не має жодного обґрунтування вказаної суми. Експертиза моральної шкоди також не проводилася. Вказана в позовній заяві сума моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості. При визначені суми моральної шкоди не враховано того, що вина відповідача в скоєному ДТП відсутня. Син позивачів сам винен в скоєному ДТП, оскільки фактично ходив всю ніч по проїзній частині дороги в стані сильного алкогольного сп`яніння. Вказані обставини встановлені матеріалами кримінальної справи (висновками експертизи та показами свідків). Тому, не може бути однаковою сума моральної шкоди у випадку коли є вина відповідача і коли не має вини відповідача. Крім того, позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів погіршення їхнього стану здоров`я після смерті сина. Батько позивача проживав окремо від сина і з ним фактично не спілкувався. Крім того, невідомо які відносини були у сина з матір`ю. Вказані обставини також впливають на розмір моральної шкоди. Відповідач вважає, що в діях загиблого сина позивачів є умисел потерпілого. Відповідач повідомив, що відразу після ДТП, він прийшов до позивачів, пояснив все, залишив кошти. Позивачі добре знають, як зв`язатися з відповідачем, але протягом 2-ох років позивачі не спілкувалися з відповідачем, нічого не повідомили та пішли в суд, не звернувшись, навіть, для досудового врегулювання спору.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суду пояснила, що вона в травні їхала на відпочинок з відповідачем і його донькою, в автомобілі їх було 4 осіб, збиралися відпочити в Одесі. На вулиці було темно, вона не знає звідки потерпілий взявся, оскільки бачила лише силует, який рухався на авто. Вона не знає яка була швидкість авто, але їй таксист який в ту ніч працював в тому району, сказав, що «доходився». Таксист бачив п`яних чоловіків, які ходили в невстановленому місці, були п`яні.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , суду пояснив, що він був свідком дорожньо-транспортної пригоди, перебував в автомобілі відповідача, сидів на передньому сидінні, їхали в м. Біла Церква по дорозі зі сторони мосту в район «Заріччя» зі швидкістю приблизно 40 км/год. Зненацька з`явилася людина, яка вибігла від дерев, відбувся удар. Все відбулося швидко й раптово, не зрозуміли з ким зіткнулися. Пасажири автомобіля й відповідач вийшли з авто, на дорозі лежало тіло людини. Автомобіль не був пошкоджений, лише, тріснуло лобове скло. Відразу викликали швидку допомогу й поліцію.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 , суду пояснив, що три роки тому він працював таксистом, в ніч коли сталася ДТП він чергував, возив клієнтів декілька разів на масив Таращанський. Бачив як два хлопці, які були сильно п`яні йшли по дорозі, щось кричали. Рухалися вони в сторону Таращанського масиву. Свідок бачив тих хлопців за ніч 4 рази. Самого ДТП свідок не бачив, а був присутнім, коли вже приїхали поліція, швидка допомога, потерпілий лежав на дорозі. В обличчя потерпілого впізнати не зміг би, бо бачив його в темну пору доби.

При вирішенні спору, суд виходить з наступного.

За ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.

В ст.23 ЦК України вказано на те, що моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Визначаючи розмір відшкодування за спричинену позивачам моральну шкоду, який на думку суду, буде відповідати характеру обставин та дій відповідача, глибині фізичних та душевних страждань позивачів, вимогам розумності і справедливості, суд виходить з наступного.

Порядок визначення шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано главою 82 Цивільного кодексу України.

Згідно ч.2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Крім того, відповідні роз`яснення надані у постанові Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995р. за №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної /немайнової /шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Згідно із роз`ясненнями, наданими в п. 4 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 1166, 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки. - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, в даному випадку джерелом підвищеної небезпеки є автомобіль «Mitsubishi Pajero», реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником та за кермом якого перебував саме відповідач, що сторонами не заперечується.

Відповідач ОСОБА_3 , заперечуючи позовні вимоги, зазначив, що позивачами не надано жодних належних та допустимих доказів погіршення їхнього стану здоров`я після смерті сина та зазначає, що в діях загиблого сина позивачів є умисел потерпілого, оскільки ОСОБА_4 навмисно ходив вночі по дорозі, що становило йому загрозу.

Так, згідно ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно ч. 1 ст. 1193 ЦК України шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується.

Умисел потерпілого відноситься до юридичного факту, за наявності кого особа, яка завдала шкоди, безумовно звільняється від обов`язку її відшкодувати. Діяти умисно означає передбачати і бажати настання шкоди або свідомо її допускати. Умисел визначають як психічне відношення особи до своїх протиправних дій та їх наслідків, яке виявляється в передбаченні негативних наслідків протиправної поведінки і бажанні або свідомому допущені його настання.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди).

Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Положення статті 1193 ЦК про зменшення розміру відшкодування з урахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках завдання шкоди майну, а також фізичній особі, однак у кожному разі підставою для цього може бути груба необережність потерпілого (перебування у нетверезому стані, нехтування правилами безпеки руху тощо), а не проста необачність. Саме по собі перебування у нетверезому стані не є прикладом грубої необережності, якщо при цьому не було порушено Правила дорожнього руху.

Водночас відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Згідно ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою про закриття кримінального провадження від 03.07.2017 р. встановлено, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 30.04.2017 року близько 04 год.15 хв. сталася внаслідок грубого порушення пішоходом ОСОБА_4 правил дорожнього руху, тому склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в діях водія ОСОБА_3 відсутній.

Отже, в даному випадку, суд критично оцінює твердження позивачів, що ОСОБА_4 під час вказаної події допустив просту необачність. При цьому, суд бере до уваги, що позивачами не оскаржено постанову про закриття кримінального провадження від 03.07.2017 р. де чітко вказано, що подія, яка мала місце 30.04.2017 року сталася внаслідок грубого порушення пішоходом ОСОБА_4 правил дорожнього руху та встановлено, що ОСОБА_4 перебував в стані сильного алкогольного сп`яніння. Позивачі в підтвердження погіршення стану свого здоров`я, окрім пояснень, не надали жодного доказу.

Також, суд критично оцінює позицію сторони відповідача щодо відсутності підстав для відшкодування позивачам моральної шкоди через наявність умислу потерпілого в настанні ДТП. За матеріалами вказаного кримінального провадження не було встановлено, що мав місце умисел потерпілого, тобто, що ОСОБА_4 передбачав і бажав настання смерті, або свідомо допускав наслідки своїх дій.

Вирішуючи питання відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що внаслідок зазначеної ДТП в якій загинув ОСОБА_4 , позивачам було спричинено моральну шкоду, оскільки позивачі втратили близьку рідну людину, однак, з урахуванням встановлених обставин по справі, досліджених доказів, та виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості, суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в 2 000 000 грн. є необґрунтованим та завищеним, а тому підлягає відшкодуванню позивачам моральна шкода в сумі по 50 000 грн., на кожного з батьків.

Також згідно ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача в дохід держави розмір судових витрат по справі (судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог) в сумі 1000 грн.

Керуючись ст. 22,23,1167,1200 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди», ст. ст. ст.12, 81, 141, 247, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_3 ) 50 000 грн. (п`ятдесят тисяч гривень ) в рахунок відшкодування моральної шкоди , заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_4 ) 50 000рн. (п`ятдесят тисяч гривень ) в рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2 ) в дохід держави судові витрати по справі в сумі 1000 грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 20.10.2020 року.

СуддяО. Я. Ярмола