Гребінківський районний суд Полтавської області
___________________________________________________________________________________
Справа № 528/75/20
Провадження № 2/528/123/20
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 квітня 2020 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області в складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря Коваленко О.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін за наявними у справі матеріалами в приміщенні Гребінківського районного суду Полтавської області

цивільну справу № 528/75/20

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про зменшення розміру стягуваних аліментів,

У С Т А Н О В И В :

позивач ОСОБА_1 , звертаючись з позовом до суду зазначив, що відповідно до рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.10.2011, справа № 2-702/2011, він повинен сплачувати на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_3 аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 23.09.2015 позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_4 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у нього народився син ОСОБА_5 . З народженням другої дитини у шлюбі, яка також потребує належного матеріального забезпечення, подальша сплата ним аліментів у повному обсязі є неможливою, тому просить зменшити розмір аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1/4 до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

06.02.2020 ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області прийнято до розгляду та відкрито провадження у цій справі, постановлено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та встановлено сторонам строк на реалізацію процесуального права подачі заяв по суті позовних вимог (а.с. 19-21).

16.03.2020 відповідач ОСОБА_2 подала до суду відзив, в якому зазначено, що вона не визнає позов в повному обсязі та вважає, що в позові ОСОБА_1 має бути відмовлено, так як позивачем при поданні позовної заяви, окрім доводів викладених в ній, не надано жодного доказу про зміну його матеріального стану або погіршення стану здоров`я, які б унеможливлювали сплату аліментів в раніше встановленому розмірі. Окрім того, згідно з поданим позивачем розрахунком заборгованості зі сплати аліментів по ВП № 59695106 вбачається, що ОСОБА_1 взагалі не виконує своїх батьківських обов`язків щодо утримання свого сина ОСОБА_3 , а тому в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 просить відмовити в повному обсязі.

У відповіді на відзив, поданій до суду 17.03.2020, представник позивача - адвокат Рябека Р.М. вказує, що відзив не спростовує доводи та аргументи, наведені в позові. Зазначає, що саме зміна сімейного стану позивача - його одруження та народження другої дитини, є підставою для звернення останнього до суду з вимогами про зменшення розміру стягуваних аліментів, що відповідає приписам ч. 1 ст. 192 СК України. Крім цього, зміна матеріального стану позивача чи погіршення його стану та здоров`я взагалі не наводяться як підстави для зменшення розміру позовних вимог. Позовні вимоги обґрунтовані обставинами, що визначені у п. 3 ч. 3 ст. 182 СК України, тобто наявність у платника аліментів інших дітей. Вказуються процесуальні порушення при поданні відзиву.

02.04.2020 судом постановлено ухвалу без руху через несплату позивачем судового збору.

03.04.2020 недоліки позовної заяви усунуто шляхом сплати судового збору у розмірі 840,80 грн.

06.04.2020 продовжено судовий розгляд справи, призначено дату судового розгляду - 13.04.2020.

Інші заяв або клопотань від сторін не надійшло.

Враховуючи те, що при відкритті провадження судом було ухвалено проводити судовий розгляд цієї справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, а сторони в установленому законом порядку не подали клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, то в силу положень ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами. У такому випадку судове засідання не проводиться. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного тексту судового рішення (ч. 5 ст. 268 ЦПК України). Судовий розгляд справи призначено на 13.04.2020.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, враховуючи заперечення відповідача викладені у відзиві на позовну заяву та підтверджені доданими до нього доказами, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За правилами ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Судом встановлено, що сторони мають спільного малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідоцтво про народження видане 09.07.2009 Слободо-Петрівською сільською радою Гребінківського району Полтавській області /а.с. 35/.

Згідно із рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.10.2011, справа № 2-702/2011 стягнуто зі ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.10.2011 до досягнення дитиною повноліття /а.с. 8/.

Рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 у справі № 2-702/2011 було оскаржено відповідачем ОСОБА_1 до апеляційного суду Полтавської області, який своєю ухвалою від 16.12.2011 відхилив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та залишив без змін рішення Пирятинського районного суду Полтавської області від 19.10.2011 /а.с. 9-10/.

26.12.2011 Пирятинським районним судом Полтавської області видано виконавчий лист про стягнення зі ОСОБА_1 аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 10.10.2011 до досягнення дитиною повноліття /а.с. 11/.

Згідно із розрахунком заборгованості зі сплати аліментів ВП № 59695106 станом на грудень 2019 року заборгованість зі сплати аліментів становить 49 500 грн 00 коп /а.с. 12/.

23.09.2015 між громадянами ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, про що відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Гребінківського районного управління юстиції у Полтавській області 23.09.2015 видано свідоцтво про шлюб та складено відповідний актовий запис № 97, після реєстрації шлюбу ОСОБА_4 змінила прізвище на ОСОБА_4 /а.с. 4/.

Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про народження видане 16.02.2016 Слободо-Петрівською сільською радою Гребінківського району Полтавської області /а.с. 5/.

Згідно із довідкою № 22/1 від 10.01.2020, виданою виконавчим комітетом Гребінківської міської ради Полтавської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає по АДРЕСА_1 , та має такий склад сім`ї: батько - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; дружина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , падчірка - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 7).

Відповідно до запису №2 в трудовій книжці ОСОБА_10 03.10.2019 було звільнено з ТОВ «СТЕЛС 1» з посади охоронника за власним бажанням на підставі наказу № 167-к від 03.10.2019 (а.с. 24).

ОСОБА_2 є матір`ю трьох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджено свідоцтвами про народження /а.с. 35, 36, 37/.

Згідно з ч.ч. 2,8,9 статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

20 листопада 1959 року Генеральна Асамблея ООН проголосила Декларацію прав дитини, у якій з-поміж десяти принципів визначалося:

«Дитині повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному відношенні … в умовах свободи та гідності; … з цією метою … головним міркуванням має бути якнайкраще забезпечення інтересів дитини" (принцип 2).

У принципі 6 Декларації проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

За таких обставин зазначена Декларація стала першим міжнародно-правовим документом, який проголосив і ствердив принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Принцип «найкращі інтереси дитини» знайшов відображення у низці статей Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) (статті 9, 18, 20, 21, 37 та 40).

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до ч.2 статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України).

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України).

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (до ст. 180 СК України).

За приписами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Також аналогічні рекомендації з цих підстав викладені у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Згідно з п. 23 Пленум Верховного Суду України у постанові №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначив, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

При цьому, з аналізу статті 192 СК України й наданих Пленумом Верховного Суду України роз`яснень вбачається, що зміна розміру аліментів є правом, а не обов`язком суду, тобто суд, виходячи з конкретних обставин справи, може задовольнити позов про зміну розміру аліментів (повністю або частково) або відмовити в задоволенні позову.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 "Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів", стаття 183 "Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини", стаття 184 "Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі").

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року N 6-143цс13.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

У розумінні статті 81 ЦПК України та наведеної вище норми СК України мається на увазі необхідність саме ініціатору позову доводити обставини змін в його особистому житті, зокрема у матеріальному становищі, сімейного стану, здоров`я або ж вказати на інші випадки, що виникли після винесення судового рішення або досягнення домовленості між батьками про способи виконання своїх обов`язків щодо дітей, що можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач є працездатною особою. Доказів того, що стан його здоров`я та матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є незадовільним та нестабільним, суду не надано, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.

Суд звертає увагу, що як сам позивач ОСОБА_1 , так і його адвокат Рябека Р.М. , не посилаються на неможливість сплачувати присуджені судом аліменти через стан здоров`я.

Обставиною, що послугувала зверненню до суду, є зміна сімейного стану позивача - одруження та народження другої дитини.

Отже, звертаючись з позовом до суду, стороною позивача фактично не вказано обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів та зміни способу стягнення.

Крім цього, суду не надано доказів про погіршення матеріального стану позивача та стягувача (першої дружини).

Посилання сторони позивача, як на підставу для зменшення розміру стягуваних аліментів, на те, що він створив сім`ю, суд до уваги не бере, доказів про те, що його матеріальний стан погіршився, суду надано не було.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне її утримання.

Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7 та ч. 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно зі ст. ст.7,155 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

На виконання вимог статей 12, 81 ЦПК України позивач не довів суду, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходів) до досягнення ОСОБА_3 повноліття, що могло б бути підставою для зменшення розміру аліментів, визначеного рішенням суду або ж зміни способу їх стягнення.

На підставі викладеного, оцінюючи наявні в матеріалах справи докази, враховуючи, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили, що в нього значно змінилось матеріальне становище та за своїм матеріальним станом у зв`язку зі зміною сімейного стану - одруження та народження дитини, він не здатен сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_3 в розмірі, визначеному рішенням суду, приймаючи до уваги обов`язок обох батьків утримувати до повноліття своїх дітей, повноцінно забезпечувати їх інтереси, виходячи із принципу забезпечення якнайкращих інтересів дитини, судом встановлено, що підстави для зменшення розміру аліментів відсутні, а також, беручи до уваги, що у відповідності норм ст. 183 СК України право визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини належить одержувачу аліментів, то суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача є необгрутованими.

При розгляді цих спірних правовідносин судом враховано правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 664/252/19-ц.

За загальним правилом судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).

Позивач при зверненні до суду вказав про покладення на нього судових витрат у цій справі. Уданому випадку у задоволенні позову відмовлено, що є самосійною підставою в силу п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України для відмови у розподілі судових витрат.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 2, 10, 49,76, 77-81, 89,141, 209, 265, 272, 274-279, 354, 430, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,

УХВАЛИВ:

у задоволенні позову - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подачі апеляційної скарги до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Гребінка, вул. Я. Мудрого, 4, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою: https://court.gov.ua/fair/sud1605.

Складення повного тексту рішення - 13.04.2020

Суддя В. Шевченко