Справа № 2-83/11 Головуючий у 1 інстанції: Ясінський Ю.Є.
Провадження № 22-ц/811/2233/18 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020 року м.Львів

Справа № 2-83/11

Провадження № 22ц/811/2233/18

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів: Савуляка Р.В., Шандри М.М.

секретар Іванова О.О.

з участю ОСОБА_1

розглянув апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області, ухвалене у м. Сколе 7 вересня 2018 року у складі судді Ясінського Ю.Є., у справі за позовом ОСОБА_3 до Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області, ОСОБА_2 , з участю третьої особи: Головного управління Держгеокадастру у Львівської області, про визнання незаконним рішення та визнання недійсним державного акту,-

встановив:

24 березня 2010 року позивач звернулась з позовом, у якому просить визнати недійсними рішення Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області № 371 від 10 жовтня 2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №564594, виданий ОСОБА_2 10 червня 2009 року. В обґрунтування позову посилається на те, що у 2008 році вона успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_4 . Успадкований нею житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0,0761 га, а тому, із врахуванням вимог статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України вона набула право на приватизацію. Вказує, що Верхньосиньовидненською селищною радою було винесено рішення на приватизацію земельної ділянки. При виготовленні технічної документації по оформленню Державних актів на право власності на земельні ділянки, виконавець ОСОБА_5 повідомив їй про те, що її земельна ділянка накладається на земельну ділянку відповідача ОСОБА_2 . Згодом вона дізналась, що ОСОБА_2 незаконно приватизувала, крім своєї земельної ділянки, ще й землі загального користування (дорогу) та частину її земельної ділянки. Між її земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача пролягала дорога (прохід), якою вона постійно користувалась, а також користувався ОСОБА_6 . 10 червня 2009 року ОСОБА_2 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ № 564594, у якому зазначено, що їхні земельні ділянки межують, що не відповідає дійсності. Підставою видачі даного державного акта є рішення Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №371 від 10 жовтня 2008 року. В абрисі та кадастровому плані земельної ділянки, які долучені до технічної документації по оформленню державного акта на її земельну ділянку, зазначено, що земельна ділянка із сторони відповідача межує із землями загального користування (дорога). Тому залишається невідомим, як її земельна ділянка межує з дорогою, а земельна ділянка відповідача з її ділянкою. Згідно оспорюваного державного акта вона є суміжним землекористувачем з ОСОБА_2 , а тому акт встановлення і узгодження меж земельної ділянки мав складатись у її присутності та має бути підписаний нею. Стверджує, що підпису вона не ставила та меж земельної ділянки з ОСОБА_2 не погоджувала. Також не погоджували меж земельної ділянки й суміжні землекористувачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які не підписували акт встановлення та погодження меж. Вважає, що селищна рада незаконно передала землі загального користування у приватну власність, рішення прийняте всупереч вимог чинного законодавства тому є незаконним, а державний акт є недійсним.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 7 вересня 2018 року позов задоволено частково.

У оригіналі наявного в матеріалах справи рішення зазначено, що судом визнано недійсним та скасовано рішення ХУІІІ сесії 5 демократичного скликання Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №371 від 10 жовтня 2008 року «Про передачу земельних ділянок у приватну власність» ОСОБА_2 площею 0,0293 га на АДРЕСА_1 для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0368 га, яка розташована у цьому населеному пункті; визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0293 га в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд Серії ЯЕ №564594 від 10 червня 2009 року, виданого на підставі рішення ХУІІІ сесії 5 демократичного скликання Верхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №371 від 10 жовтня 2008 року ОСОБА_2 .

В решті позову відмовлено.

Проведено розподіл судових витрат.

Технічним записом судового засідання стверджується, що резолютивна частина оскаржуваного рішення, проголошена в судовому засіданні, відрізняється від наявного в матеріалах справи оригіналу рішення. Зокрема, різняться відомості про те, сесією якого скликання прийнято оскаржуване позивачем рішення.

Рішення оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_1 . Вважає рішення незаконним та необґрунтованим, таким що порушує законні права та інтереси відповідача, винесеним з порушенням норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.Вказує, що судом оголошено, що скасовано рішення Верхньосиньовидненської селищної ради восьмої сесії 5 демократичного скликання та державний акт, виданий на підставі рішення сімнадцятої сесії цієї ради. У рішенні суду у письмовому виді зазначено, що скасовано рішення вісімнадцятої сесії. Цим рішенням суду скасовано рішення та державний акт як відносно земельної ділянки для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, розміщеної біля земельної ділянки позивача, так і відносно земельної ділянки сільськогосподарського призначення, яка не межує із земельною ділянкою позивача, що жодним чином не впливає на права та інтереси позивача. Земельною комісією проведено обстеження земельних ділянок та встановлено, що позивач порушила межі земельних ділянок, про що складено відповідний акт. Просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_1 , перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі статей 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до частини 6 статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до частини 1 статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад.

Згідно із пунктом 34 частини 1 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин належить до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад і такі питання вирішуються на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради відповідно.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскаржуване рішення оформлене шляхом службового підроблення посадовою особою відповідача, що стало наслідком отримання ОСОБА_2 державного акту на право власності на земельну ділянку. ОСОБА_2 під час виготовлення оскаржуваного державного акта на право власності на земельну ділянку приватизувала частину земель загального користування - дорогу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції з урахуванням наступного.

Встановлено, що рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 12 травня 2008 року визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , її право власності на вказаний будинок зареєстровано (т.1 а.с.76,77).

Із довідки Верхньосиньовиднеської селищної ради Сколівського району Львівської області № 3976 від 4 листопада 2008 року вбачається, що земельні ділянки ОСОБА_2 знаходиться в межах населеного пункту. Земельна ділянка для обслуговування житлового будинку має кадастровий номер 46 245 553 0003:001:0109, земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства має кадастровий номер 46 245 55300:036001:0110. Земельними ділянками вона користується з 1990 року. Згідно земельно-кадастрової книги господарство зареєстроване у 1992 році (т.1 а.с.24,78).

Із належно оформленої копії рішення Верхньосиньовиднеської селищної ради Сколівського району Львівської області ХУШ сесії п`ятого демократичного скликання № 371 від 10 жовтня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0293 га для обслуговування житлового будинку у АДРЕСА_2 та земельну ділянку площею 0,0368 га для ведення особистого селянського господарства (т.2 а.с.131).

На підставі вказаного рішення ОСОБА_2 10 червня 2009 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,0293 га (т.1 а.с.64).

У матеріалах справи наявні також 2 не посвідчені належно копії рішення вказаної селищної ради з № 371 від 10 жовтня 2008 року, які відрізняються від належним чином завіреної копії рішення з таким самим номером і датою прийняття як по змісту, так і по способу виготовлення (т.1 а.с.67,69). Зокрема, рішення про виділення ОСОБА_2 земельних ділянок площею 0,0293 і 0,0368 (т.1 а.с.67) відповідає завіреній копії в частині відображення площ земельних ділянок, але не відповідає по змісту у вступній частині; рішення, що знаходиться на аркуші справи 69 у 1 томі, не відповідає належно завіреній копії по змісту і по площах земельних ділянок.

Належним слід вважати текст рішення, копія якого завірена у встановленому порядку.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині, де зазначено, що рішенням Верхньосиньовидненської селищної ради №371 від 10 жовтня 2008 року передано у власність ОСОБА_2 земельні ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,03 га із земель житлової та громадської забудови та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства у с. Межиброди за рахунок земель сільськогосподарського призначення, але відповідачу передано земельні ділянки відповідною площею 0,0293 га та 0,0368 га не відповідає обставинам справи.

ОСОБА_3 набула право власності за заповітом на будинок АДРЕСА_1 на підставі рішення суду від 12 травня 2009 року, своє право власності на будинок позивач зареєструвала (т.1 а.с.20).

Рішенням Верхньосиньовиднеської селищної ради Сколівського району Львівської області ХУШ сесії п`ятого демократичного скликання № 60 від 25 травня 2010 року ОСОБА_3 надано дозвіл на затвердження технічної документації із землеустрою та передачу у власність земельної ділянки площею 0,0671 для обслуговування успадкованого будинку (т.1 а.с.41).

На підставі зазначеного рішення Верхньосиньовиднеської селищної ради Сколівського району Львівської області ОСОБА_3 видано державний акт про право власності на земельну ділянку (т.1 а.с.65), який вона одержала і не ставить під сумнів. Відтак, належить зробити висновок, що позивач погодилася із ним.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_2 , під час виготовлення оскаржуваного державного акту на право власності на земельну ділянку приватизувала частину земель загального користування - дорогу.

Колегія суддів зазначає, що для виготовлення державного акту і приватизації земельної ділянки законодавством передбачена спеціальна процедура і особа сама для себе не виготовляє державний акт та не складає технічної документації. Будь-які належні, допустимі та достатні докази на підтвердження того, що відповідач приватизувала земельну ділянку, яка перебувала у загальному користуванні і була проходом, а також того, що такий прохід існував,- відсутні. Суд першої інстанції посилався на план території земельної ділянки без вказівки на який саме план. В матеріалах справи наявні різні плани земельної ділянки (т.1 а.с.12,13,66,79,80,85,86) але жоден із них належно не посвідчений, а тому не може спростовувати як доказ інші обставини справи. План території земельної ділянки на аркуші справи 66 містить виправлення, які не оговорені, зазначений план не засвідчений належним чином, не містить підписів. Розміри, зазначені на плані, не відповідають розмірам земельної ділянки на державному акті позивача.

Є встановленим, що на час приватизації ОСОБА_2 спірних земельних ділянок ОСОБА_3 не мала у власності успадкованого нею будинку і тому з нею не було необхідності проводити узгодження меж земельних ділянок сторін.

Згідно комісійного акту обстеження суміжних земельних ділянок від 25 вересня 2012 року до участі в обстеженні залучені дві групи фахівців-геодезистів із обладнанням. На основі геодезичних вимірів та порівняння їх з абрисами та іншими документами, зокрема, встановлено, що частина межі між суміжними ділянками порушена ОСОБА_3 , якою збільшено площу її земельної ділянки та зменшено площу земельної ділянки ОСОБА_2 шляхом встановлення огорожі. Комісією встановлено, що земельні ділянки сторін не накладаються і рекомендовано позивачу перенести свою огорожу (т.2 а.с.51).

Колегія суддів не погоджується з мотивами суду першої інстанції, що оскаржуване рішення селищної ради оформлене шляхом службового підроблення посадовою особою відповідача з посиланням на доведеність вини землевпорядника ОСОБА_8 у вчиненні злочину та звільнення від кримінальної відповідальності з урахуванням вимог частини шостої статті 82 ЦПК України. Відповідно до цієї правової норми вирок суду або ухвала про звільнення особи від кримінальної відповідальності, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питання, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У даній справі землевпорядник Данилків О.І. не є стороною у справі. Тому підстави для звільнення від доказування відсутні.

З урахуванням встановленого колегія суддів прийшла до висновку, що позивачем не доведено її позовні вимоги і підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову в позові.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 7 вересня 2018 року скасувати та прийняти нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_9 про визнання незаконним рішенняВерхньосиньовидненської селищної ради Сколівського району Львівської області №371 від 10 жовтня 2008 року та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку Серії ЯЕ №564594, виданого ОСОБА_2 10 червня 2009 року, - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді