Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" жовтня 2020 р. Справа № 596/475/20

Провадження № 2/596/284/2020

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі : головуючого суду Митражик Е.М.

за участю: секретаря судового засідання Кузик М.Я.

представника позивача адвоката Башуцького І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в селищі Гусятин позовну заяву Пархомова Ігора Леонідовича в інтересах якого діє адвокатське об`єднання «Сила права» до Природного заповідника «Медобори» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Пархомов І.Л., в інтересах якого діє адвокатське об`єднання «Сила права» звернулися до суду з позовом до Природного заповідника «Медобори» та просять визнати незаконним та скасувати наказ Природного заповідника «Медобори» № 13-К від 17.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 17.02.2020 року, за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п.4 ст. 40 КЗпП України; поновити ОСОБА_1 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 17.02.2020 року; стягнути з Природного заповідника «Медобори» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2020 року по день поновлення його на роботі та стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. В обґрунтування позову посилається на те, що наказом природного заповідника «Медобори» від 04.02.2020 №10-К «Про звільнення ОСОБА_2 ; ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» звільнено з роботи з 10.02.2020 року на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України. 07.02.2020 року ОСОБА_1 ознайомився із наказом про звільнення № 10-К та отримав його копію, а також передав обхід № 5 Городницького лісництва майстру лісу Городницького лісництва ОСОБА_3 . Вважаючи звільнення з роботи незаконним, 17.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (справа № 596/272/20) та ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до природного заповідника «МЕДОБОРИ» про визнання наказу незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Проте, 06 березня 2020 року, через відділення поштового зв`язку «Укрпошта» позивач отримав трудову книжку, з якої вбачається те, що 17.02.2020 року на підставі наказу № 13-К від 17.02.2020, ОСОБА_1 звільнено за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. 10 березня 2020 року відповідачем видано ОСОБА_1 копію наказу від 17.02.2020 року № 13-К «Про звільнення ОСОБА_1 » згідно якого він звільнений з 17.02.2020 року за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України. Підстава акт лісничого Городницького лісництва ОСОБА_4 від 17.02.2020 р. та рапорт лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. від 17.02.2020 року. Посилається на те, що відповідач звільнив позивача вдруге іншою датою та з іншої підстави. Вважає, що наказ про звільнення № 13-К від 17.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » є незаконним та таким, що підлягає скасуванню з огляду на те, що звільнення було без законної підстави та із порушенням порядку, установленого законом. Попереднє звільнення ОСОБА_1 з роботи (наказ про звільнення № 10-К від 04.02.2020 року) є більш ніж поважною причиною відсутності ОСОБА_1 на роботі після його звільнення та є обставиною, що повністю виключає його вину. З 10 лютого 2020 року позивач не міг виконувати трудові обов`язки, оскільки був звільнений з роботи. Попередня згода первинної профспілкової організації на розірвання трудового договору відсутня. Керівником ПЗ «Медобори» не було запропоновано ОСОБА_1 надати відповідні письмові пояснення, а також 17 лютого 2020 року ПЗ «Медобори» не було видано ОСОБА_1 належно оформленої трудової книжки та копії наказу про звільнення з роботи. Просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17.02.2020 року по день поновлення його на роботі та стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. Моральну шкоду обгрунтовує тим, що незаконне звільнення завдало та завдає йому моральних страждань та душевних переживань, негативно вплинуло на його ділову репутацію, поставило під сумнів його честь і гідність, як людини та як працівника; очорнило та принизило його серед близьких та знайомих; викликало недовіру та підірвало його авторитет як в очах колег, так і в очах сусідів та знайомих; вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки заробітна плата була для нього єдиним джерелом доходу; вимагало від нього зусиль та часу для захисту та відновлення порушених діями відповідача його прав та інтересів в суді.

В судовому засіданні представник позивача адвокат Башуцький І.Я. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Додатково пояснив, що час вимушеного прогулу за період з часу звільнення та станом на 01 жовтня складає 156 днів. З врахуванням розміру середньоденної заробітної плати позивача, який складає 375, 62 грн., просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58 596, 72 гривень та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відзиву на позов не подавали.

Суд, заслухавши доводи представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до наступного висновку.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового, чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Згідно з п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу(в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно роз`яснень п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом для звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст.41, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи не застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступень тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок і попередня робота працівника.

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 ст. 40, п.п. 2,3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівників від роботи у зв`язку з тимчасовою працездатністю або перебування його у відпустці.

Згідно ст.149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Таким чином, пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення, й правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку, що дисциплінарні стягнення застосовуються у разі порушення саме трудової дисципліни, причому характер цього порушення визначає вид дисциплінарного стягнення. Адміністрація повинна навести конкретні факти допущеного дисциплінарного проступку, які мають бути належним чином зафіксовані, роз`яснити ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, врахувати обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. При цьому, право обрання виду дисциплінарного стягнення є прерогативою адміністрації роботодавця.

У відповідності до частини 1 статті 76, частини1 статті 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У справах, у яких оспорюється законність звільнення, саме відповідач повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю, що узгоджується із Постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 273/212/16.

Судом встановлено, що наказом т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О.Ходинь №10-К від 04.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 », ОСОБА_1 майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «МЕДОБОРИ» звільнено з 10.02.2020 року, на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 19.02.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в цивільній справі № 596/272/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до природного заповідника «МЕДОБОРИ» про визнання незаконним та скасування розділу II наказу №10-К від 04.02.2020 року, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як вбачається із копії наказу т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О.Ходинь №12-К від 17.02.2020 року «Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » у зв`язку з хворобою ОСОБА_2 та ОСОБА_1 майстрів лісу Городницького лісництва, скасовано наказ «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » від 04.02.2020 року №10-К, як такий, що не набрав чинності, у зв`язку з хворобою з 05.02.2020 року по 14.02.2020 року. Підстава: листок непрацездатності ОСОБА_2 серія НОМЕР_1 , листок непрацездатності ОСОБА_1 серія НОМЕР_2 .

Ухвалою Гусятинського районного суду Тернопільської області від 30.04.2020 року провадження в справі № 596/272/20 закрито в зв`язку з відмовою позивача від позову.

Згідно Наказу т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О.Ходинь №13-К від 17.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «МЕДОБОРИ» звільнено з 17.02.2020 року, за відсутність на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів згідно п.4 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії виплати ОСОБА_1 компенсацію за 39 (тридцять дев`ять) календарних днів невикористаної щорічної відпустки. Підстава: Акт лісничого Городницького лісництва ОСОБА_4 про відсутність на робочому місці майстра лісу Городницького лісництва ОСОБА_1 від 17.02.2020 р.; Рапорт лісничого Городницького лісництва ОСОБА_4 без поважних причин був відсутній в рейді по боротьбі з браконьєрством майстер лісу ОСОБА_1 від 17.02.2020 р.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається із копії рапорту лісничого Городницького лісництва Наконечного М.А. від 17.02.2020 року на ім`я т.в.о. директора ПЗ «Медобори», майстер лісу ОСОБА_1 16.02.2020 року без поважних причин був відсутній в рейді по боротьбі з бракон`єрством. На резолюції «Для вияснення» даного рапорту, стоїть дата 18.02.2020 року.

Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням роботодавця і виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на основі типових правил (ч. 1 ст. 142 КЗпП).

Типові правила внутрішнього трудового розпорядку для робітників та службовців підприємств, установ, організацій, затверджені постановою Держкомпраці СРСР від 20.07.1984 № 213, діють на території України відповідно до постанови Верховної Ради України «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» від 12.09.1991 № 1545-ХІІ - у частині, що не суперечить Конституції та законам України.

Згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників природного заповідника «Медобори» затверджених на зборах трудовогог колективу заповідника протоколом №1 від 24 лютого 1997 року, тривалість робочого часу в заповіднику 40 годин на тиждень при 8-ми годинному робочому дні. Початок роботи о 8 год. і кінець о 17 год. Обідня перерва з 12 до 13 год. Вихідні дні субота і неділя.

Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, дійсно 16 лютого 2020 року позивач не був на роботі, в тому числі, в рейді по боротьбі з бракон`єрством, по тій причині, що вважав себе звільненим з роботи згідно Наказу «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » від 04.02.2020 року №10-К. Окрім того, був вихідний день.

Доводи сторони позивача знаходять своє підтвердження, оскільки наказ т.в.о. директора природного заповідника «МЕДОБОРИ» О.Ходиня №12-К «Про скасування наказу про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » від 04.02.2020 року винесено 17.02.2020 року, тому 16.02.2020 року ОСОБА_1 не міг знати про його скасування наступного дня.

Із матеріалів справи випливає, що станом на 16 лютого 2020 року наказ «Про звільнення ОСОБА_2 , ОСОБА_1 » від 04.02.2020 року №10-К був чинний та не скасований, тому зазначене в рапорті ОСОБА_4 від 17.02.2020 року про відсутність 16.02.2020 року без поважних причин в рейді по боротьбі з бракон`єрством ОСОБА_1 суд оцінює критично.

Крім того, враховуючи Правила внутрішнього трудового розпорядку в частині тривалості робочого часу, 16 лютого 2020 року був вихідним днем.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст.89 ЦПК України).

Відповідно до ст.43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно з положеннями статті 5-1 КЗпП, держава гарантує працездатним громадянам, правовий захист від незаконного звільнення.

У постанові Верховного суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-33цс 14 зроблено висновок, згідно якого «під незаконним звільненням слід розуміти як звільнення без законної підстави, так і звільнення з порушенням порядку, установленого законом».

Таким чином, звільнення позивача на підставі п.4 ст.40 КЗпП України суд визнає незаконним, оскільки відповідачем не доведено, що мав місце прогул, зокрема, як зазначено в наказі відсутність ОСОБА_1 на роботі без поважних причин протягом двох робочих днів.

Крім того, судом не встановлено, а відповідачем не доведено дотримання процедури звільнення позивача за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Доказів щодо наявності попередньої згоди профспілкової організації на звільнення позивача відповідно до вимог ст.43 КЗпП України та пропозиції надати відповідні письмові пояснення згідно положень ст.149 КЗпП України, суду відповідачем не надано.

В даному випадку, суд прийшов до висновку, що мало місце порушення відповідачем трудового законодавства при звільненні 17 лютого 2020 року позивача з посади майстра лісу Городницького лісництва за п.4 ч.1 ст.40 КзПП України, тому наказ Природного заповідника «Медобори» № 13-К від 17.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » слід визнати незаконним та скасувати, а ОСОБА_1 поновити на роботі.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Як вбачається із довідки про середню заробітну плату (дохід), ОСОБА_1 за два останні місяці роботи, що передували звільненню, отримав наступну заробітну плату: грудень 2019 року 8003, 66 грн.; січень 2020 року 7772,40 грн. Середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 складає 375, 62 грн. (сума заробітної плати за грудень 2019 року і січень 2020 року : 42 (кількість робочих днів)=375, 62 грн.

Час вимушеного прогулу становить: у лютому 2020 року робочі дні 18, 19, 20, 21, 24, 25, 26, 27, 28, всього 9 робочих днів; у березні 2020 року робочі дні 2, 3, 4, 5, 6, 10, 11, 12, 13, 16, 17, 18, 19, 20, 23, 24, 25, 26, 27, 30, 31, всього 21 робочих днів; у квітні 2020 року робочі дні 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, всього 21 робочих днів; у травні 2020 року робочі дні 4, 5, 6, 7, 8, 12, 13, 14, 15, 18, 19, 20, 21, 22, 25, 26, 27, 28, 29, всього 19 робочих днів; у червні 2020 року робочі дні 1, 2, 3, 4, 5, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17, 18, 19, 22, 23, 24, 25, 26, 30, всього 20 робочих днів; у липні 2020 року робочі дні 1, 2, 3, 6, 7, 8, 9, 10, 13, 14, 15, 16, 17, 20, 21, 22, 23, 24, 27, 28, 29, 30, 31, всього 23 робочих днів; у серпні 2020 року робочі дні 3, 4, 5, 6, 7, 10, 11, 12, 13, 14, 17, 18, 19, 20, 21, 25, 26, 27, 28, 31, всього 20 робочих днів; у вересні 2020 року робочі дні 1, 2, 3, 4, 7, 8, 9, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 21, 22, 23, 24, 25, 28, 29, 30, всього 22 робочих днів; у жовтні 2020 року робочих дні по день ухвалення рішення судом - 01, всього 1 робочий день.

Усього робочих днів за період часу з 18 лютого 2020 року (початок вимушеного прогулу) по 01 жовтня 2020 року (день ухвалення рішення судом) - 156 днів.

За наведених вище обставин, беручи до уваги встановлені законодавством гарантії нарахування, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 58 596, 72 грн. (156 робочих днів х 375, 62 грн.).

Щодо заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Виходячи з положення статті 23 ЦК України, при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суду необхідно встановити характер завданої моральної шкоди, глибину і тривалість моральних та фізичних страждань потерпілого, настання негативних змін у його житті, можливість відновлення стану, який мав потерпілий до нещасного випадку чи професійного захворювання.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4 (далі по тексту - Постанова Пленуму), розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Водночас, п. 13 Постанови Пленуму встановлено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, при визначенні суми моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд враховує характер та тривалість страждань ОСОБА_1 у зв`язку з незаконним звільненням, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості вважає, що з відповідача в користь позивача слід стягнути 3000,00 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, а в задоволенні решти позову в цій частині відмовити.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Башуцький І.Я. в позовній заяві просив стягнути з відповідача в користь позивача судові витрати, які в судовому засіданні уточнив та просить стягнути з відповідача в користь позивача понесені останнім витрати на правничу допомогу Адвокатського об`єднання «Сила права» в розмірі 11000 гривень. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано суду договір про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2020 року, укладений між Адвокатським об`єднанням «Сила права» та ОСОБА_1 , додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги від 12.03.2020 року (а.с.10-12), ордер серії ВО № 1003977 від 12.03.2020 року (а.с.9), виписку за рахунками за 04.05.2020 року на суму 4 000,00 грн.(а.с.44), Акт №1 від 05.06.2020 року обсягу наданої правової допомоги до Договору про надання правової (правничої) допомоги від 12.03.2020 року (а.с.45) та виписку за рахунками за 27.08.2020 року на суму 7 000,00 грн. (а.с.71)

Відповідно до частин 1-3 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1 ч. 3 цієї статті визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 133 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

За таких обставин, вимога про стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 11 000,00 гривень з відповідача на користь позивача підлягає задоволенню.

Крім того, в силу статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого працівника та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у межах суми платежу, не більше ніж за один місяць.

Керуючись ст.ст. 80-81, 141, 263, 265, 268, 354, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , жителя с.Постолівка Гусятинського району, Тернопільської області) в інтересах якого діє адвокатське об`єднання «Сила права» (адреса місцезнаходження: 46003, м. Тернопіль, вул. За Рудкою, 33, оф. 608) до Природного заповідника «Медобори» (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, код ЄДРПОУ 21137571) про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати наказ Природного заповідника «Медобори» № 13-К від 17.02.2020 року «Про звільнення ОСОБА_1 » майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 17 лютого 2020 року на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді (роботі) майстра лісу Городницького лісництва природного заповідника «Медобори» з 17 лютого 2020 року.

Стягнути з Природного заповідника «Медобори» (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 58 596 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот дев`яносто шість) гривень 72 копійки.

Стягнути з Природного заповідника «Медобори» (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3 000(три тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з Природного заповідника «Медобори» (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, ) на користь ОСОБА_1 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок судового збору та понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11 000,00 (одинадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Стягнути з Природного заповідника «Медобори» (адреса місцезнаходження: 48210, селище Гримайлів, вул. Міцкевича, 21, Гусятинського району, Тернопільської області, ) в дохід Держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783; Банк отримувача: Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача: UA0026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106) судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі допустити до негайного виконання.

Рішення в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання у межах суми платежу, не більше ніж за один місяць.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду через Гусятинський районний суд Тернопільської області або безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлено 09 жовтня 2020 року.

Суддя: Е.М. Митражик