Справа № 305/1807/18
Провадження по справі 2/305/40/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.05.2020 року Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Ємчука В.Е.

за участі: секретаря судового засідання Орос С.Ю.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в місті Рахові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення права власності на спадковий будинок та за позовною заявою третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про встановлення права власності на спадковий будинок. Позов мотивувала тим, що її мама, ОСОБА_7 , яка померла в 1993 році, та її батько ОСОБА_5 , який помер у 2002 році, збудували будинок, що розташований в АДРЕСА_1 . Про те, що її батьки будували зазначений будинок, свідчить будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а також виписка із погосподарської книги Середньоводянської сільської ради №29. У них в сім`ї було четверо дітей: вона, ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_4 , брат ОСОБА_5 та брат ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після того, як позивачка вийшла заміж, вона залишилася проживати зі своїми батьками з тим, що після смерті батьків будинок залишиться їй. Всі її старші брати й сестра жили окремо від батьків, у своїх будинках. За період проживання з батьками, вона зі своїм чоловіком допомагали батькам робити ремонт будинку, наводити порядок на подвір`ї. На даний час вона одна має право на спадкування будинку, оскільки на час смерті батьків вона проживала разом із ними і прийняла спадщину та до смерті доглядала за батьками. ЇЇ сестра, ОСОБА_4 , та брат, ОСОБА_5 , не претендують на спадковий будинок батьків та відмовилися від своєї частки у спадщині в її користь. Спадковий будинок будувався у 1987 році, а побудову закінчено в 1988 році. У зв`язку з наведеним просить визнати за нею, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 право власності на спадковий будинок, розташований в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 25.02.2019 року надав суду клопотання про залучення його, в статусі третьої особи, яка заявляє предмет спору, та подав позовну заяву, в якій зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер його батько, ОСОБА_8 , після смерті якого відкрилася спадщина за законом, до складу якої, зокрема, входить Ѕ частки житлового будинку АДРЕСА_1 . Вартість житлового будинку на даний час становить 697405 гривні. У спадковому будинку його покійний батько, ОСОБА_8 , постійно проживав. ОСОБА_6 також проживав зі своїм батьком ОСОБА_8 по день його смерті. Рахівською державною нотаріальною конторою відкрита спадкова справа за його заявою. Однак, відповідно до постанови державного нотаріуса Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. №6 від 15.02.2019 року у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно було відмовлено, оскільки за гр. ОСОБА_8 житловий будинок АДРЕСА_1 не зареєстрований, а згідно з випискою з погосподарської книги №28,, виданої Середньоводянською сільською радою №761 від 26.10.2018 року, головою дворогосподарства був нині померлий ОСОБА_5 , який являвся батьком ОСОБА_8 . Отже, спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 , є ОСОБА_6 (син ОСОБА_8 ) та дочка ОСОБА_1 . Між цим від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які є спадкоємцями першої черги спадкування за законом на спадкове майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_1 , протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, на прийняття спадщини заяви не складалися. Крім цього, ці особи на час смерті ОСОБА_5 мали окреме місце проживання. Заповітів за життя ОСОБА_5 на спадковий житловий будинок АДРЕСА_1 не складав. Отже, ОСОБА_6 від спадщини не відмовляється, а навпаки бажає прийняти її, однак через те, що на спадковий будинок відсутні правовстановлюючі документи, державний нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин вважає, що його право на отримання спадщини за законом не визнається ОСОБА_1 , яка заявляє про своє право на спірний будинок в цілій частині. У зв`язку з цим просить визнати за ним, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканцем АДРЕСА_1 , в порядку спадкування право власності на Ѕ частку житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Рахівського районного суду від 11.10.2018 року було відкрито провадження у даній справі та запропоновано Відповідачам протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, подати суду відзив на позовну заяву і всі докази, що підтверджують заперечення проти позову, а також, відповідно до п.2 ч.5 ст.178 ЦПК Відповідачі повинні були подати докази надіслання відзиву та доданих до нього документів Позивачу. Копію ухвали ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали 16.10.2018 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення.

Ухвалою Рахівського районного суду від 28 лютого 2019 року було залучено ОСОБА_6 до участі у даній справі в статусі третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору та було прийнято позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно та об`єднано в одне провадження дані позови. Копію ухвали та позовної заяви третьої особи разом з доданими до неї документами було направлено відповідачам та роз`яснено про їх право подати відзив на позов в п`ятнадцятиденний строк з моменту отримання ухвали суду.

ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та пояснили, що спірний будинок був збудований її батьками ОСОБА_10 та мамою ОСОБА_7 під час перебування у шлюбі, але забудовником було зазначено лише батька ОСОБА_5 . Майно, яке було нажито подружжям є його спільною сумісною власністю. Її мати ОСОБА_7 залишила заповіт від 25.05.1993 року, за яким мати Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами в АДРЕСА_1 , яка їй належала до дня смерті, заповіла ОСОБА_1 . На час смерті батька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , йому належала Ѕ частка житлового будинку в АДРЕСА_1 . У батьків було четверо дітей: вона, ОСОБА_1 , сестра ОСОБА_4 , брат ОСОБА_5 та брат ОСОБА_8 , який помер. На час відкриття спадщини її брат ОСОБА_8 успадкував ј частину з Ѕ частки спадщини, яка належала батькові, таким чином ОСОБА_6 , який є сином ОСОБА_8 , може претендувати тільки на 1/8 частину зі всього спірного будинку, тому просить частково задовольнити позов третьої особи ОСОБА_6

Адвокат Гудз Ю.Ю., який діє в інтересах в інтересах ОСОБА_6 , в судовому засіданні пояснив, що позивачка ОСОБА_1 намагається позбавити ОСОБА_6 права власності на Ѕ частину спадкового житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований у АДРЕСА_1 , який належав батькам сторін на праві спільної сумісної власності подружжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_6 , який був рідним братом позивачки. Після смерті батька відкрилася спадщина на Ѕ частку будинку, що являється предметом позову. ОСОБА_6 , інтереси якого він представляє, постійно проживав у цьому будинку, також постійно проживав у цьому будинку і його батько ОСОБА_8 Рідні брат та сестра батька ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спадщину після смерті їхнього батька ОСОБА_5 у визначений законом шестимісячний строк не приймали та не відмовлялися від неї в користь позивачки ОСОБА_1 , тому вважає, що ОСОБА_6 повинна належати Ѕ частка спірного будинку, однак державний нотаріус Рахівської державної нотаріальної контори Пріц О.І. відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_8 , зокрема житлового будинку АДРЕСА_1 , оскільки за ОСОБА_8 дана нерухомість не значиться, а відповідно до погосподарської книги цей будинок зареєстрований за ОСОБА_5 .

ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву від 09.11.2018 року, відповідно до якої не заперечує щодо задоволення позову ОСОБА_1 , просить розглянути справу без її участі.

ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.

Визначаючи норми матеріального права, що підлягають застосуванню та надаючи правову кваліфікацію фактично існуючим між сторонами по справі правовідносинам суд виходить з п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з яким він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Враховуючи предмет та підставу позовних вимог, момент виникнення спірних правовідносин, тобто момент, з якого Позивачка ОСОБА_1 вважає себе власником житлового будинку, що є предметом позову, зокрема ІНФОРМАЦІЯ_6 , коли померла її мати ОСОБА_7 , та ІНФОРМАЦІЯ_5 , коли помер її батько ОСОБА_5 , а також момент, з якого ОСОБА_6 вважає себе власником Ѕ частки спірного будинку, а це ІНФОРМАЦІЯ_1 , коли помер його батько, ОСОБА_8 , суд вважає, що при постановленні судового рішення слід керуватися як нормами ЦК УРСР 1963 р., так і нормами Цивільного кодексу України.

Згідно зі ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до ст. 4 Цивільного Кодексу УРСР (1963 р.) цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов`язки.

У судовому засіданні встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Громадяни ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 виданим 03.11.1993 року, та ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 , що підтверджено НОМЕР_3 виданим 17.04.2018 року, перебували у шлюбі та у них народилося четверо дітей: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 20.03.2018 року.

Перебуваючи у шлюбі громадяни ОСОБА_7 та ОСОБА_5 збудували житловий будинок, що знаходиться у АДРЕСА_1 . Даний будинок був побудований у 1988 року номер по господарського обліку 1216, що підтверджується випискою з погосподарської книги №29 ст.16-17 Середньоводянської сільської ради Рахівського району Закарпатської області.

Даний житловий будинок у розумінні статті 28 Кодексу про шлюб та сім`ю та 112 Цивільного кодексу УРСР перебував у спільній власності ОСОБА_7 і ОСОБА_5 і належав їм у рівних частках, зокрема по 1/2 кожному.

Відповідно до статей 524, 525, 527, 529, 534, 548, 549, 553 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

ОСОБА_7 25 травня 1993 року вчинила заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що все майно, а також належну їй Ѕ частину житлового будинку з прилеглими до неї надвірними спорудами, яка знаходиться в АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 , яка проживає в цьому будинку.

Враховуючи, що даний заповіт є чинним, ОСОБА_1 прийняла спадщину, зокрема вона ступила в оперативне управління та володіння спадковим майном, оскільки і на момент смерті, і після смерті матері безперервно проживала у спадковому будику АДРЕСА_1 , тобто всепила в управління та володіння спадковим майном.

ОСОБА_5 за життя заповітного розпорядження щодо майна, належного йому на праві власності не залишив, тому таке повинно було спадкуватися за законом, де спадкоємцями першої черги були його четверо дітей.

Відповідно до довідок Середньоводянської сільської ради №1320 та №1321 від 17.09.2018 року на день смерті ОСОБА_5 в будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані та проживали дочка ОСОБА_1 зі своєю сім`єю, та син ОСОБА_8 зі своєю сім`єю.

Отже, ОСОБА_1 , яка є дочкою ОСОБА_5 , та ОСОБА_8 , який був сином ОСОБА_5 , у розумінні статті 549 ЦК УРСР, вважаються такими, що прийняли спадщину.

Діти ОСОБА_5 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , спадщину після смерті батька не приймали та від своєї частки у спадковому майні у визначений статтею 553 ЦК УРСР шестимісячний строк не відмовлялись. Заяви про відмову від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 подали лише 05.09.2018 та 16.01.2019 відповідно, у той час, коли такі повинні були бути ними подані не пізніше 16 листопада 2002 року.

Відповідно до статті 554 ЦК УРСР у разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Враховуючи, що ОСОБА_5 був власником 1/2 частки житлового будинку, що являється предметом спору, та враховуючи, що після його смерті двоє його дітей, зокрема ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , вчинили дії, що свідчать про прийняття ними спадщини, тому така повинна ними успадковуватися в рівних частках, відповідно по Ѕ, а отже й Ѕ частка житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала спадкодавцеві, мала б бути розділена між спадкоємцями ОСОБА_1 та ОСОБА_8 порівну.

Громадянин ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_11 , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 .

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 являється сином нині померлого ОСОБА_8 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 .

Зі змісту статей 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1223, 1261, 1268, 1296 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

ОСОБА_6 , будучи спадкоємцем за законом ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , звернувся 01.08.2018 року до державної нотаріальної контори Закарпатської області про прийняття спадщини за законом, до складу якої входять житловий будинок АДРЕСА_2 .

Як вбачається з витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі №52821749 від 01.08.2018 року, за заявою ОСОБА_6 було заведено спадкову справу номер у спадковому реєстрі 62791778, однак, відповідно до постанови №6 від 15.02.2019 року державний нотаріус Пріц О.І. відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про прийняття спадщини за законом на майно - житловий будинок АДРЕСА_1 , оскільки ця нерухомість не зареєстрована за ОСОБА_8 , а згідно з по господарською книгою Середньоводянської сільської ради зазначене нерухоме майно було у користуванні ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 .

За таких обставин позов ОСОБА_1 слід задовольнити частково, визнавши за нею право власності на ѕ житлового будинку АДРЕСА_1 , виходячи з того, що Ѕ частку зазначеного будинку, що належала її матері ОСОБА_7 , вона успадкувала за заповітом, а ј частку цього будинку, вона успадкувала після смерті свого батька ОСОБА_5 .

Також, слід задовольнити частково позов ОСОБА_6 , визнавши за ним, як за спадкоємцем першої черги спадкування за законом ОСОБА_8 , право власності на ј частку житлового будинку АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_8 після смерті його батька ОСОБА_5 .

Питання розподілу судових витрат сторонами не ставилося.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 81, 83, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 про встановлення права власності на спадковий будинок задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП НОМЕР_1 , мешканкою АДРЕСА_1 право власності на 3/4 спадкового будинку АДРЕСА_1 .

Позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_7 , мешканцем АДРЕСА_1 право власності на 1/4 спадкового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до п.3 Розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст рішення виготовлено 04.06.2020.

Суддя: В.Е. Ємчук