ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2020 року м. Чернівці

справа № 724/520/20

провадження №22-ц/822/796/20

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Владичана А.І., Кулянди М.І.

секретар Ковальчук Н.О.

розглянувши апеляційну скаргу Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року та на додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради, треті особи : начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Надія Дмитрівна, Недобоївська сільська рада Хотинського району Чернівецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради, треті особи начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Н.Д., Недобоївська сільська рада Хотинського району Чернівецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтував слідуючими обставинами. 30.08.2005 згідно наказу відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації №378 позивач був переведений на посаду директора Недобоївської ЗНЗ.

05.03.2020 позивач подав заяву про звільнення із займаної посади за власним бажанням.

Того ж дня йому було видано трудову книжку із записом про звільнення на підставі наказу відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-к/тр від 05.03.2020. Однак із зазначеним наказом позивача не було ознайомлено, про що свідчить відсутність підпису в наказі.

Позивач вважає, що його звільнення відбулося з грубим порушенням, оскільки він вправі був до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться.

Таким чином, відповідач, звільнивши позивача з займаної посади, у зв`язку з поданням заяви про звільнення за власним бажанням в день подання заяви, порушив гарантоване право, передбачене ст. 43 КЗпП України, на відкликання такої заяви протягом чотирнадцяти днів.

Крім того, відповідачем була порушена сама процедура звільнення, оскільки в порушення ст.ст. 47,116 КЗпП України, розрахунок в день звільнення не був проведений відповідачем та не було надано довідку про належні суми при звільненні.

За вимушений прогул з 06.03.2020 по 02.04.2020 середній заробіток складає 12255,00 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року позов ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області, треті особи : начальник відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради Кирнац Н.Д., Недобоївська сільська рада Хотинського району Чернівецької області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.

Скасовано наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області за №3-к/тр від 05.03.2020 про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів з 06 березня 2020 року.

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 06 березня 2020 року по 15 липня 2020 року в сумі 56688,72 грн. (п`ятдесят шість тисяч шістсот вісімдесят вісім гривень 72 коп.).

Стягнуто з відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради Хотинського району Чернівецької області в дохід держави судовий збір в сумі 1681,60 грн.

Додатковим рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2020 року допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

В апеляційній скарзі Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову, та скасувати додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2020 року і в прийнятті додаткового рішення відмовити.

Узагальнені доводи осіб, які подали апеляційні скарги

В апеляційній скарзі Відділ освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради вважає судові рішення незаконними в зв`язку із неповним з`ясуванням судом всіх істотних обставин справи, невідповідністю висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванню норм матеріального права та порушенню норм процесуального права.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що із заявою про звільнення з посади у зв`язку із переведенням на іншу посаду позивач звернувся 03.03.2020 року, дану заяву було подано 05.03.2020 року після обіду і фактично прохання позивача виконано, видано наказ про його переведення на посаду вчителя, здійснено запис в трудову книжку № НОМЕР_1 про його переведення. При цьому трудовий договір з позивачем, як з директором навчального закладу було припинено за згодою сторін із запропоноваю позивачем дати - 05.03.2020 року, погодженою відділом освіти, та набрали чинності інші трудові правовідносини на посаді вчителя української мови і літератури.

У кінці цього ж робочого дня 05.03.2020 року ОСОБА_1 подав іншу заяву та просив звільнити його із займаної посади директора Недобоївської ЗЗСО І-ІІІ ступенів за власним бажанням.

Фактично в теперішній час строковий трудовий договір за наслідками проведеного конкурсу до ухвалення судом рішення та дострокового рішення було укладено із іншою особою.

Таким чином в звязку з призначенням за результатами конкурсу на посаду директора ЗЗСО І-ІІІ ступенів іншої особи за строковим трудовим договором з 01.07.2020 року поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Недобоївського закладу середньої освіти І-ІІІ ступенів є не можливим. Таким чином рішення суду може вплинути на ОСОБА_2 яка призначена на посаду директора Недобоївського ЗЗСО І-ІІІ ст.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 подав відзив на апеляційну скаргу Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення. Вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що у заяві про звільнення, він не ставив питання про звільнення його у певні строки, то у відповідача не було законних підстав для його звільнення до закінчення двотижневого строку після подачі заяви про звільнення, оскільки він цього не просив, згоди на звільнення до закінчення двотижневого строку не надавав, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про порушення його прав про що чітко аргументував в своєму рішенню.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що 30.08.2005р. ОСОБА_1 переведено з посади заступника директора з виховної роботи Недобоївської ЗНЗ на посаду директора цієї ж установи (ст. 32 п.1 КЗпП України) на контрактній основі, що підтверджується Наказом відділу освіти Хотинської районної державної адміністрації №378.

Відповідно до копії трудової книжки № НОМЕР_2 ОСОБА_1 :

- під №10 міститься запис «звільнити у зв`язку з переведенням з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів на посаду вчителя української мови та літератури вищезазначеного закладу», підстава: наказ №3 - к/тр від 05.03.2020р.;

- під №11 міститься запис «запис за №10 недійсний. Звільнити з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням», підстава: наказ №3 - к/тр.

05.03.2020р. ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_3 із заявою про звільнення його з посади директора за власним бажанням.

На підставі вищенаведеної заяви, наказом відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-к/тр від 05.03.2020р. звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням.

З наявної в матеріалах справи виписки по картковому рахунку, вбачається, що 10.03.2020р. поступили кошти на картку з коментарем: «зарплата, Недобоївська сільська рада» в сумі 13634,06 грн.

Судом встановлено, що 03.03.2020р. ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту Кирнац Н.Д. із заявою про звільнення з посади директора з 05.03.2020р. за п.5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на посаду вчителя української мови та літератури.

ОСОБА_1 відкликав свою заяву від 03.03.2020р. та 05.03.2020р. подав ще одну заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням. ОСОБА_1 було зауважено, що наказ про його переведення вже видано, запис в трудовій книжці зроблено. Однак ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб взяти до уваги другу заяву про звільнення з посади директора та в цей же день видати йому трудову книжку, про що складено акт від 05.03.2020р.

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-крт від 05.03.2020р. звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням з 05.03.2020р. При цьому в наказі відсутній підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з наказом. Даний наказ він отримав 27.03.2020р.

Відповідно до акту про відмову від підпису від 05.03.2020р. о 17:45, складеного начальником відділу освіти, молоді та спорту Кирнац Н.Д, в присутності сільського голови Юзви Ю.М. та головного спеціаліста земельного сектора Іващука Ю.П., про те, що ОСОБА_1 директор Недобоївського ЗЗСО І-ІІІ ступенів, з наказом від 05.03.2020р. №3 - к/тр ознайомився, трудову книжку отримав. Проте, в наказі про звільнення не розписався, мотивуючи це тим, що на наступний день (06.03.2020р.) о 09:00 год., як матеріально-відповідальна особа, прийде щоб передати шкільне майно ревізійній комісії, тоді і розпишеться в наказі та отримає його копію.

В журналі реєстрації наказів з кадрових питань в графі «підпис отримуючого» в рядку №107 із зазначенням короткого змісту наказу «про звільнення ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського ЗНЗ» із зазначенням дати 05.03.2020р. вчинено підпис ОСОБА_1 .

Також ОСОБА_1 в книзі обліку трудових книжок і вкладишів до них під №3 проставив підпис про отримання трудової книжки 05.03.2020р.

Зі змісту акту від 06.03.2020р. вбачається, що ОСОБА_1 не з`явився на прийом-передачу матеріальних цінностей.

На підставі платіжного доручення №284 від 06.03.2020р. ОСОБА_1 нараховані розрахункові за березень 2020 року в сумі 13634,06 грн., які проведено банком 10.03.2020р.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін (стаття 21 КЗпП України).

Підстави припинення трудового договору встановлено статтею 36 КЗпП України, підстави розірвання трудового договору з ініціативи працівника статтями 38 і 39 цього Кодексу, підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу статтями 40, 41, 43, 43-1, підстави розірвання трудового договору з керівником на вимогу виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) статтею 45 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, третьою статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Працівник, який попередив власника або уповноважений ним орган про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, вправі до закінчення строку попередження відкликати свою заяву і звільнення в цьому випадку не проводиться, якщо на його місце не запрошена особа в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації (частина четверта статті 24 КЗпП України ).

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Строк попередження про звільнення може бути скорочений, проте лише за погодженням між працедавцем і працівником. Одностороннє скорочення цього строку як працедавцем, так і працівником не допускається.

Отже, визначення дати звільнення є необхідною умовою досягнення взаємної домовленості між працівником та працедавцем, з метою дотримання прав та гарантій, встановлених трудовим законодавством.

Двотижневий строк попередження працівником працедавця про звільнення за власним бажанням обчислюється з наступного за днем подання заяви дня. Якщо в заяві про звільнення не зазначено дня, з якого він просить його звільнити, таким днем вважається той, що настає через два тижні після подання заяви про звільнення.

Судом встановлено, що 03.03.2020р. ОСОБА_1 звернувся до начальника відділу освіти, молоді та спорту Кирнац Н.Д. із заявою про звільнення з посади директора з 05.03.2020р. за п.5 ст. 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням на посаду вчителя української мови та літератури.

Також встановлено, що ОСОБА_1 відкликав свою заяву від 03.03.2020р. та 05.03.2020р. подав ще одну заяву про звільнення з посади директора за власним бажанням.

Наказом відділу освіти, молоді та спорту Недобоївської сільської ради №3-крт від 05.03.2020р. звільнено ОСОБА_1 з посади директора Недобоївського закладу загальної середньої освіти І-ІІІ ступенів за власним бажанням з 05.03.2020р. Даний наказ він отримав 27.03.2020р.

Положення статті 38 КЗпП України передбачає дві групи обставин, за яких працівник вправі вимагати розірвання трудового договору без встановленого законом двотижневого строку, а роботодавець зобов`язаний звільнити працівника з визначеної останнім дати: за наявності підстав, які унеможливлюють подальше продовження роботи, та у випадку невиконання власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.

За відсутності причин, які вказують про неможливість продовження працівником роботи, сторони трудового договору вправі домовитися про будь-який строк роботи після подання працівником заяви про звільнення в межах двотижневого строку.

З огляду на вищезазначені вимоги трудового законодавства України та з урахуванням того, що у заяві позивача про звільнення з роботи від 05.03.2020р. не зазначені жодні поважні причини, які б вказували на відсутність потреби попереджати роботодавця за два тижні про наступне звільнення, у відповідача не було права та обов`язку для звільнення позивача саме з 05.03.2020р.

В пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що у справах про звільнення за статтею 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору. Подача працівником заяви з метою уникнути відповідальності за винні дії не може розцінюватись як примус до цього і не позбавляє власника або уповноважений ним орган права звільнити його за винні дії з підстав, передбачених законом, до закінчення встановленого статтею 38 КЗпП України строку, а також застосувати до нього протягом цього строку в установленому порядку інше дисциплінарне стягнення.

Розглядаючи позовні вимоги щодо оскарження наказу про припинення трудового договору, суд повинен з`ясувати, зокрема, чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення.

Установивши на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, порушення роботодавцем вимог трудового законодавства України під час звільнення позивача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про незаконне звільнення позивача, а тому правильно визнав незаконним та скасував наказ відповідача про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням та поновив його на роботі.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням та наполягав звільнити його саме в день написання заяви не обгрунтовані, оскільки позивачем в заяві не зазначено з якої дати він просив його звільнити та не зазначено підстав, які унеможливлюють подальше продовження роботи.

Працівник, який попередив роботодавця про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, має право відкликати раніше подану заяву про звільнення за власним бажанням, при цьому це безумовне право працівника, яке не може бути порушене. При цьому роботодавець не вправі звільнити працівника до закінчення двотижневого строку після подання заяви про звільнення, якщо працівник про це не просить.

Доводи апеляційної скарги щодо неможливості ОСОБА_1 продовжити роботу з тих підстав, що на її місце запрошено іншого працівника, є безпідставними, з огляду на таке.

Так, частиною п`ятою статті 24 КЗпП України встановлено, що особі, запрошеній на роботу в порядку переведення за погодженням між керівниками підприємств, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Статтею 32 КЗпП України встановлено, що переведення працівника на роботу на інше підприємство, в установу, організацію допускається тільки за згодою працівника.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України переведення працівника за його згодою на інше підприємство є підставою припинення трудового договору. У зв`язку з цим на новій роботі працівник укладає інший трудовий договір. При цьому ініціатором переведення може бути як сам працівник, так і власник підприємства або уповноважений ним орган, зацікавлений у переведенні працівника.

Вище вказана норма трудового законодавства передбачає можливість припинення трудового договору в порядку переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу чи організацію чи в зв`язку з переходом на виборну посаду за наявності певних умов, а саме: згоди працівника на переведення, угода між власниками або керівниками зацікавлених підприємств (того, на якому працює особа і того, куди він має намір перевестися), наказ за попереднім місцем роботи про переведення, а також наказ про прийняття на роботу за новим місцем роботи.

Власник або уповноважений ним орган зобов`язаний укласти трудовий договір з особою, запрошеною на роботу в порядку переведення, з першого робочого дня наступного після дня звільнення з попереднього місця роботи

(якщо була обумовлена інша дата з цієї дати) (пункт 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»).

Відповідач не надав суду доказів, що на посаду позивача було прийнято за договором іншу особу ОСОБА_2 за запрошенням у порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками відповідно до частини четвертої статті 24 КЗпП України.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, статтею 235 КЗпП України передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта).

Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника, (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Ураховуючи, що звільнення ОСОБА_1 відбулося 05 березня 2020 року, застосовуючи зазначені вище норми права, середня заробітна плата позивача повинна обчислюватися з виплат, отриманих ним за попередні два місяці роботи, що передували звільненню (січень-лютий).

Відповідно до пункту 5 Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів за цей період.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац 2 пункту 8 Порядку).

Стягуючи середній заробіток за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції правильно визначив його розмір.

Додатковим рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2020 року судом першої інстанції допущено негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць: поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Доводи апелянта, що позивач не просив допустити негайного виконання рішення, і вирішуючи це судом порушений принцип диспозитивності, є безпідставними, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.1 п.2,4 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень по справах присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Європейський суд з прав людини у рішеннях, прийнятих у справах "Серявін та інші проти України" та "Трофимчук проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент (довід). Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Рішення суду першої інстанції є законними та обгрунтованими, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до непогодження з рішеннями суду та переоцінки доказів, які були досліджені судом першої інстанції та належним чином оцінені судом.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381- 384 ЦПК України, суд

постановив :

Апеляційну скаргу Відділу освіти молоді та спорту Недобоївської сільської ради залишити без задоволення.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 15 липня 2020 року та додаткове рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді А.І. Владичан

М.І. Кулянда