КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року місто Київ.

Справа 754/8694/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10657/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Суддя доповідач Желепи О.В.,

суддів Олійника В.І., Кулікової С.В.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року (у складі судді Клочко І.В., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

05 липня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності сторін та визнати за ним право особистої приватної власності на Ѕ депозиту згідно договору №1 на вклад «Мій депозит» від 30.11.2017р., що відповідає 4100доларів США, на Ѕ депозиту згідно договору №1 на вклад «Мій депозит» від 22.03.2018р., що відповідає 1565 доларів США, на Ѕ депозиту згідно договору №1 на вклад «Мій депозит» від 20.12.2017р., що відповідає 23500,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 16.11.2013р. За час шлюбу у сторін народилась донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після народження доньки сторонами було прийнято рішення про заощадження коштів для подальшого придбання спільного житла. Всі кошти сім`ї зберігалися на депозитних рахунках в банках України.

Так, станом на 01.05.2018 р. на ім`я відповідача ОСОБА_1 були відкриті наступні депозитні рахунки:

- згідно договору № НОМЕР_1 на вклад «Мій депозит» від 30.11.2017 р. рахунок № НОМЕР_2 кошти в сумі 8 100,00 доларів США. Станом на 01.05.2018 р. сума депозиту становила 8 200.00 доларів США;

- згідно договору №1 на вклад «Мій депозит» від 20.12.2017 р. рахунок № НОМЕР_3 кошти в сумі 15 000,00 грн.;

28.12.2017р. вищевказаний депозит поповнено на 14000,00грн., відповідно до квитанції №, а станом на 01.05.2018 р. сума депозиту становила 47000,00 грн.

Згідно договору №1 на вклад «Мій депозит» від 22.03.2018р. рахунок № НОМЕР_4 кошти в сумі 3130,00 доларів США. Станом на 01.05.2018р. сума депозиту становила 3130.00 доларів США;

Таким чином, позивач зазначає, що в період шлюбу сторонами було набуто 11330,00 доларів США та 47000,00 грн., що є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, позивач зазначає, що у період шлюбу з 16.11.2013р. по 01.05.2018р. подружжям було придбано майно на загальну суму 42305,00 грн.: холодильник Samsung RB37 J5005SA/UA варітстю 16000,00 грн., рідкокристаличний телевізор Samsung UE 40H5500AK вартістю 7199,00 грн., матрац Askona Moco 200х160 вартістю 4620,00 грн., туристичний білий термос Thermos вартістю 420,00грн., маршрутизатори TP-LINK вартістю 384,99 грн., ліжко "Юлія" вартістю 6888,00грн., блендер Braun MQ-785 вартістю 2653,00грн., термос ThermoCafe Classique вартістю 563,00 грн., мультиварка Redmond RM вартістю 1599,90 грн., смартфон Samsung GT-18160 варістю 2624,00 грн., металопластикове вікно в спальні вартістю 3000,00 грн., диван "Браун" вартістю 6310,00 грн., мікрохвильова піч LG MC-8087VCR вартістю 1916,00 грн., ваги Beurer BF 66 вартістю 750,00грн. та пилосос Vac/cycl LG VK8820HMR вартістю 1785,00 грн.

Через постійні сварки, непорозуміння та приниження з боку відповідача 03.05.2018 р. позивач був змушений переїхати на постійне місце проживання до своєї сестри, при цьому, згоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено частково. В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 спільно нажиті кошти в розмірі 5684 долари США. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням, 13.07.2020 року, згідно відмітки суду (а.с. 235) ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просила скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення спільно нажитих коштів у розмірі 5684 долари США.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що суд не дослідив та не з`ясував у повній мірі докази по справі, що призвело до постановлення незаконного рішення, суд взяв до уваги, пояснення позивача, що окреме проживання сторін почалось з травня 2018 року, а твердження відповідача про початок окремого проживання сторін з 09.07.2020 року оцінено критично.

Вказує, що судом було проігноровано той факт, що спільна неповнолітня донька проживає із скаржником та повністю утримується останньою. Оскільки ОСОБА_2 перестав брати участь у її матеріальному забезпеченні після розлучення, позивач відмовляється виконувати рішення суду, сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, скаржник повинна стягувати аліменти у примусовому порядку, суд не взяв даних обставин до уваги та розподілив спільне майно порівно чим не врахував норму ч. 3 ст. 70СК України, що за рішенням суду частка дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживає дитина.

Посилається на практику ВС постанова від 05.07.2020 року № 61-2645св19, від 01.07.2015 року №6-61цс15. Від 16.12.2015 року № 6-2641цс15, від 19.096.2019 року №761/32404/14-Ц, від 25.03.2020 року №161/79/18

Звертає увагу на те, що ціна позову становить 172660,00 грн., при цьому суд в оскаржуваному рішенні задовольняючи частково позовну заяву ухвалив стягнути кошти у розмірі 5684 дол. США, чим порушив норми матеріального права, так як при стягненні грошових сум суд повинен застосовувати еквівалент у грошовій одиниці України - гривні, або навести розрахунок переведення іноземної валюти в українську за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

17 вересня 2020 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2 в якому він вказує, що рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року є законним. Вказує, що апеляційна скарга є необґрунтованою, недоведеною, а викладені у ній вимоги надуманими та такими, що не відповідають передбаченим чинним законодавством способом захисту цивільного права або інтересу, а також не знаходять свого відображення у матеріалах цивільної справи.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно за ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., перевіривши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України

1. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

2. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

3. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 недійсним та поділ спільного майна подружжя; нормативно-правовий акт № 11 від 21.12.2007">постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11).

Зі змісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.

Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд вважав встановленими такі обставини.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 16 листопада 2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звреєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.13).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018р., шлюб між сторонами розірвано (а.с.144).

В період перебуванням сторін в зареєстрованому шлюбі, відповідачем ОСОБА_1 були укладені наступні договори:

- договір №1 на вклад «Мій депозит» від 30.11.2017р. з ПАТ "Державний ощадний банк України" (а.с.15);

- договір №1 на вклад «Мій депозит» від 20.12.2017р. з ПАТ "Державний ощадний банк України" (а.с.15);

- договір № 1 на вклад «Мій депозит» від 22.03.2018р. з ПАТ "Державний ощадний банк України" (а.с.15).

Згідно п.1.1. Договору №1 на вклад «Мій депозит» від 30.11.2017р., вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_2 на умовах цього договору кошти в сумі 8100,00 доларів США строком на 3 місяці. Днем повернення депозиту є 01.03.2018р., а у випадку автоматичного продовження строку депозиту, відповідно до умов цього договору, днем повернення депозиту э останній день продовженого строку депозиту.

Згідно п.1.1. Договору №1 на вклад «Мій депозит» від 20.12.2017р., вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_3 на умовах цього договору кошти в сумі 15000,00 грн. строком на 3 місяці. Днем повернення депозиту є 20.03.2018р., а у випадку автоматичного продовження строку депозиту, відповідно до умов цього договору, днем повернення депозиту э останній день продовженого строку депозиту.

Відповідно до копій квитанцій, 20.12.2017р. ОСОБА_1 внесла кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_3 в розмірі 15000,00 грн., а 28.12.2017р. - 14000,00 грн.(а.с.17,18).

Згідно п.1.1. Договору №1 на вклад «Мій депозит» від 22.03.2018р., вкладник вносить, а банк приймає на вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_6 на умовах цього договору кошти в сумі 3130,00 доларів США строком на 6 місяців. Днем повернення депозиту є 24.09.2018р., а у випадку автоматичного продовження строку депозиту, відповідно до умов цього договору, днем повернення депозиту э останній день продовженого строку депозиту.

Відповідно до копії квитанції, 22.03.2018р. ОСОБА_1 внесла кошти на депозитний рахунок № НОМЕР_6 в розмірі 3130,00 доларів США (а.с.20).

Згідно наданої інформації ПАТ "Державний ощадний банк України" №46-07/1714/7079БТ від 13.03.2019р., кошти в розмірі 2630 доларів США з вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_2 були зняті 04.06.2018р., а з вкладного (депозитного) рахунку№ НОМЕР_3 знято кошти 22.03.2018р. в розмірі 2630грн. (а.с.163-164).

Судом встановлено також, що у зв`язку з закінчення строку дії депозиту, ОСОБА_1 було знято кошти з вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_3 . Після чого відповідачем здійснено конвертацію гривні у долар США та відкрито вкладний (депозитний) рахунок № НОМЕР_6 на суму 3130,00 доларів США. Даний факт сторонами не оспорювався.

Згідно наданої інформації ПАТ "Державний ощадний банк України" №46-07/6151/14091БТ від 31.07.2019р., на вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 станом на 01.01.2019р. наявні кошти в розмірі 3130 доларів США (а.с.189-190).

В рішенні Деснянського районного суду м. Києва від 13 вересня 2018р. про розірвання шлюбу, не встановлено часу припинення сумісного проживання сторін та відсутності ведення спільного господарства.

В судовому засіданні відповідач стверджувала, що після закриття вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_2 , на якому перебували кошти в сумі 8100,00 доларів США, остання передала кошти позивачу, оскільки на той період часу вони проживали разом, однак дані обставини позивачем не визнаються та заперечуються.

Згідно виписок по картковому рахунку № НОМЕР_2 , наданих відповідачем, судом встановлено, що 06.07.2018р. ОСОБА_1 було знято кошти в розмірі 2000,00 долари США та 07.07.2018р. знято кошти в розмірі 6238,00 доларів США.

Оскільки позов про поділ майна подружжя був поданий ОСОБА_2 05 липня 2018р., а кошти зняті з вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_2 - 06 та 07 липня 2018р., суд прийняв до уваги пояснення позивача про окреме проживання сторін з травня 2018р., а твердження відповідача про початок окремого проживання сторін з 09 липня 2018 р. оцінив критично.

Судом встановлено обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, що складається з коштів, які перебували на вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_6 в розмірі 3130 доларів США та вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в розмірі 8238,00 долари США.

З огляду на те, що в порядку поділу майна подружжя підлягає поділу кошти нажиті подружжям під час шлюбу в розмірі 11368 долари США (8238 долари США + 3130 долари США) та виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, 1/2 частка спільно нажитих коштів, в розмірі 5684 долари США підлягає стягненню.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що вищенаведені обставини справи. які суд вважав встановленими є доведеними. висновки суду відповідають таким обставинам справи та вимогам закону.

Доводи скарги, про те що початком окремого проживання сторін є 09.07.2018 року, та те що кошти зняті з вкладного рахунку № НОМЕР_7 , 06 та 07 липня були зняті під час проживання сторін та передані позивачу, є безпідставними оскільки позов про поділ майна подружжя був поданий ОСОБА_2 05 липня 2018 рок., а кошти зняті з вкладного (депозитного) рахунку № НОМЕР_2 - 06 та 07 липня 2018 року. Належних та допустимих доказів передачі позивачу знятих з рахунків коштів, відповідач не наводить.

Доводи скарги в тій частині, що спільне проживання сторін та ведення спільного господарства після розлучення підтверджується перерахуванням відповідачем позивачу коштів на картку 21 травня 2018 року на законність рішення не впливають, оскільки спільні кошти з депозитного рахунку відповідачка зняла в липні 2018 року і належних доказів їх передачі позивачу суду не надала. Не надано суду також доказів використання вказаних коштів відповідачкою в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги про не врахування судом норми ч. 3 ст. 70СК України, колегія суддів не приймає через недоведеність ухилення позивача від виконання обов`язків про сплату аліментів. Крім того, колегія роз`яснює скаржнику, що вона має право на звернення до суду з вимогами про стягнення неустойки за порушення строків виплати аліментів, якщо таке порушення матиме місце.

Разом з тим заслуговують на увагу доводи про те, що при стягненні грошових сум суд повинен застосовувати еквівалент у грошовій одиниці України - гривні, або навести розрахунок переведення іноземної валюти в українську за курсом встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях.

Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом із тим, частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом НБУ.

Згідно з частиною третьою статті 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом (частина друга статті 192 ЦК України).

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" згідно з частиною першою статті 192 ЦК України) законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв`язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. При стягненні періодичних платежів суд має вказати період, протягом якого проводиться виконання. У разі пред`явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Разом із тим, вказаних роз`яснень Пленуму Верховного Суду України місцевим судом враховано не було та не було зроблено розрахунок з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ не на день ухвалення судом рішення - 07 травня 2020 року.

Тому колегія суддів з врахуванням доводів апеляційної скарги та викладених норм матеріального права, приходить до висновку про зміну ухвалення нового рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню Ѕ частина вкладів, що були на вкладних (депозитних) рахунках: № НОМЕР_6 в розмірі 3130 доларів США та вкладному (депозитному) рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 в розмірі 8238,00 долари США., всього - 5684 доларів, що згідно курсу НБУ (1 долар США = 26,93 грн) станом на 07 травня 2020 року становить 153070 грн. 12к.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ураховуючи фактичні обставини справи, вимоги закону, суд приходить до висновку про те, що в силу ст. 376 ЦПК України є підстави для його зміни в частині зазначення в резолютивній частині еквіваленту грошової одиниці України.

В іншій частині рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а)г) п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року змінити.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Ѕ частину спільних коштів (вкладів),( що знаходились на вкладних (депозитних) рахунках ОСОБА_1 : № НОМЕР_6 та № НОМЕР_2 ) - в розмірі 5684 доларів США, що згідно курсу НБУ станом на 07 травня 2020 року становить 153070 грн. 12к. ( сто п`ятдесят три тисячі 70 грн.)

В іншій частині рішення Деснянського районного суду міста Києва від 07 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Суддя доповідач:

Судді: