Справа № 214/2758/19
2/214/737/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2020 року, суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ковтун Н.Г., розглянувши позовну заяву Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пов`язаною з підприємницькою діяльністю.

Ухвалою суду від 18 вересня 2019 року провадження по справі було відкрито.

На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2020 року справа була розподілена судді Ковтун Н.Г.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про доцільність передачі даної справи для розгляду до Господарського суду Дніпропетровської області за таких підстав.

Так, ФОП ОСОБА_1 , 11 квітня 2019 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості. З суті позову вбачається, що спір пов`язаний з здійсненням господарської діяльності відповідача, який раніше був зареєстрований як ФОП, однак 30.10.2018 року припинив свою діяльність.

Господарський процесуальний кодекс України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII набрав чинності 15 грудня 2017 року, де одним із критеріїв віднесення справ до господарської юрисдикції визначено наявність між сторонами саме господарських правовідносин.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 20 ГПК України, господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи підприємці.

Згідно статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відповідно до положень частини другої цієї ж статті право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням мають юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування.

За статтею 45 ГПК України сторонами в судовому процесі позивачами і відповідачами можуть бути особи, зазначені в статті 4 цього Кодексу, тобто, і фізичні особи, які не є підприємцями, а винятки, коли спори, стороною яких є фізична особа, що не є підприємцем, не підлягають розгляду у господарських судах, чітко визначені положеннями статті 20 цього Кодексу (як приклад, пункти 5, 10, 14 цієї статті).

Відтак, з 15 грудня 2017 року господарські суди мають юрисдикцію щодо розгляду за пунктом 1 частини першої статті 20 ГПК України.

Відповідна позиція міститься в Постановах Великої Палати Верховного суду від 5.06.2018 року (провадження №14-144цс 18) та від 13.02.2019 року (провадження №12-294гс 18).

Згідно п.1 ч.1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Даний пункт статті також не регулює питання щодо дій суду у випадку порушення правил предметної підсудності.

При цьому, за ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Таким чином, нормами ЦПК України не визначено необхідних дій суду у випадку надходження до місцевого загального суду, як господарського суду, позовної заяви, яка йому предметно не підсудна.

Однак, місцевий загальний суд, позбавлений права розглядати предметно не підсудний йому позов через те, що не є тим судом, який встановлений законом для розгляду справ даної категорії.

Водночас, за нормами частини 9 статті 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Таким чином, з метою недопущення порушення права позивача, на справедливий і публічний розгляд його справи, відсутністю норм процесуального законодавства, які чітко регулюють дії суду у випадку надходження позовної заяви, яка йому предметно не підсудна, суд вважає за необхідне застосувати до правовідносин, що виникли між сторонами, аналогію закону, яким є положення, наведені в п. 1 ч.1 ст. 31 ЦПК України.

Аналізуючи викладене, вважаю за необхідне направити справу до Господарського суду Дніпропетровської області.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 27,31, 187, 261, 354 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, передати на розгляд Господарського суду Дніпропетровської області (вулиця Володимира Винниченка, 1А, Дніпром, Дніпропетровська область, 49000).

Роз`яснити учасникам справи, що передача справи, з підстав зазначених вище в ухвалі, здійснюється не пізніше п`яти днів після закінчення строку на оскарження ухвали суду, а в разі подання скарги не пізніше п`яти днів після залишення її без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

На підставі п. 3 розділу XII "Прикінцевих положень" ЦПК України, зазначений строк в ст. 354 Цього кодексу продовжений на час дії карантину.

Суддя Н.Г. Ковтун