Справа № 598/1497/18
провадження № 2/598/35/2020
РІШЕННЯ

іменем України

"09" жовтня 2020 р. Збаразький районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого судді Левків А.І.

при секретарі Довбуш М.Ю.

за участю представника позивача адвоката Фільварочної О.Б.

представника відповідача адвоката Горби В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Збаражі в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та трьох відсотків річних,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Зокрема, позивач просить стягнути з відповідача в його користь 10000 євро позичених коштів за договором позики та три проценти річних за 334 дні прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2019 року, включно, в розмірі 274 євро.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він 13 червня 2014 року позичив в борг відповідачу ОСОБА_2 10000 євро терміном до 30 червня 2018 року, які він зобов`язувався повернути. Станом на час звернення до суду (27 серпня 2018 року) відповідач позичені грошові кошти у визначений термін не повернув, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача 317792,43 грн., що еквівалентно 10000 євро станом на час звернення до суду та 1256 грн. трьох відсотків річних.

03 червня 2019 року своєю заявою позивач уточнив позовні вимоги та просив суд стягнути в свою користь з відповідача 10000 євро заборгованості за договором позики та 274 євро три проценти річних за 334 дні прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2019 року.

У відзиві на позов представник відповідача позов не визнав та вказав, що будь-які грошові кошти, згідно розписки, відповідач від позивача не отримував, а також дана розписка не відповідає вимогам договору позики, оскільки в ній конкретно не зазначено, що ОСОБА_1 позичив гроші ОСОБА_2 в борг. ОСОБА_2 працював у позивача водієм вантажного автомобіля. 18 лютого 2014 року ОСОБА_2 спричинив ДТП та пошкодив автомобіль яким він керував, що належить позивачу, а тому написав розписку, в силу своєї юридичної необізнаності, щоб ОСОБА_1 перестрахувався, що відповідач поверне йому гроші, шляхом їх відпрацювання надалі на роботі у позивача. Тобто розписка була написана з метою відшкодування спричиненої матеріальної шкоди, а не як позика грошей, в тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

У відповіді на відзив позивач вказує, що передавав грошові кошти особисто відповідачу 13 червня 2014 року в м.Тернопіль. Факт існування між ним та відповідачем трудових відносин, а також вчинення ДТП за участю відповідача жодним чином не пов`язані із даною розпискою, а також не спростовує наявність боргових зобов`язань у відповідача перед позивачем.

Представник позивача в судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, пославшись на обставини викладені у відзиві на позов.

Судом встановлено наступні обставини.

Згідно розписки 13 червня 2014 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 отримав від ОСОБА_1 , жителя АДРЕСА_2 10000 євро, що еквівалентно 160000 грн. та зобов`язується їх повернути до 30 червня 2018 року (а.с.134).

Будь-яких доказів щодо повернення вказаних грошових коштів відповідачем позивачу суду надано не було.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.207 ЦК - правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк в та в порядку, що встановлений договором.

Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України.

Згідно ст.192ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Таким чином, у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.

Також позивач просить стягнути з відповідача три проценти річних за несвоєчасне виконання зобов`язання, що становить 274 євро за 334 дні прострочення за період з 01 липня 2018 року по 31 травня 2019 року, включно.

Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто.

Суд критично оцінює заперечення представника відповідача, про те, що ОСОБА_2 вказані у розписці грошові кошти не отримував та написав її в силу своєї юридичної необізнаності, з метою відшкодування матеріальної шкоди спричиненої відповідачем позивачу внаслідок ДТП, і вважає дані заперечення такими, що дані з метою уникнення виконання грошового зобов`язання, оскільки вони жодним чином не підтвердженні належними доказами.

Щодо правової оцінки розписки, суд вважає, що з її змісту вбачається заме укладення договору позики, а тому у позивача є право вимагати у відповідача повернення позичених грошових коштів, а також трьох процентів річних за час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, враховуючи вищенаведені встановлені судом обставини, суд, беручи до уваги те, що оскільки відповідачем боргові зобов`язання перед позивачем не виконані, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 141 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача в користь позивача 3190,50 грн. сплаченого судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 89, 141, 263-265, 273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (житель вул. АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 (житель АДРЕСА_3 РНОКПП НОМЕР_2 ) 10000 (десять тисяч) євро боргу за розпискою від 13 червня 2014 року та 274 (двісті сімдесят чотири) євро - три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов`язання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 3190,50 грн. (три тисячі сто дев`яносто гривень п`ятдесят копійок) сплаченого судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду через Збаразький районний Тернопільської області суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення складено 12.10.2020р.

Суддя А. І. Левків