КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

справа №753/14428/19

провадження № 22-ц/824/6026/2020

04 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача Кирилюк Г. М.,

суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,

при секретарі Примушку О. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу зазаявою представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича про забезпечення доказів в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Пестич Лариса Василівна, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року у складі судді Заставенко М. О.,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Пестич Л. В., ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Посилалась на ті підстави, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_5 з 10.06.1995 року. Під час перебування у шлюбі, 08 травня 1996 року ними було придбано двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Після розірвання шлюбу, відповідно до рішення Харківського районного суду м. Києва від 15 лютого 1999 року, за ОСОБА_5 було визнано право власності на Ѕ частину вищевказаної квартири.

Зазначила, що вона тривалий час мешкала в Державі Ізраїль, до липня 2017 року їй не було відомо про те, що заочним рішенням її було побавлено права на частку в квартирі АДРЕСА_1 , а в її квартирі проживають чужі люди.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 жовтня 2013 року витребувано із чужого незаконного володіння ОСОБА_3 Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_5 .

На підставі договору дарування від 22.03.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пестич Л. В., ОСОБА_3 подарувала вказану квартиру ОСОБА_1 .

Оскільки майно вибуло з володіння власника не з її волі, просила суд витребувати з незаконного володіння ОСОБА_1 на її користь Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 . Поновити пропущений строк для звернення до суду за захистом своїх прав.

03.02.2020 до суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Д. М. про забезпечення доказів, в якому останній просив суд:

- витребувати у позивача або у її адвоката належним чином завірену копію паспорта, що підтверджує, що ОСОБА_2 є громадянкою Держави Ізраїлю, або копію закордонного паспорту з відміткою перебування у вказаній державі, докази знаходження позивача в живих;

- витребувати у позивача належним чином завірені копії свідоцтва про шлюб, укладеного з ОСОБА_6 , договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 08.05.1996, посвідченого Київською державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі під № 6у-1176;

- витребувати у позивача дані про подругу для її допиту в якості свідка, а саме прізвище, ім`я, по батькові, місце проживання, засоби зв`язку;

- витребувати у адвоката Кузнецова С. М. докази направлення адвокатського запиту, копію адвокатського запиту про отримання інформації щодо перетинання кордону ОСОБА_2 в період з 1996 року та по час звернення до суду до Державної прикордонної служби України та вразі отримання відповіді надати її копію;

- витребувати з Київського міського бюро технічної інвентаризації належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , де визначені власники квартири за період з 18.05.1996 по 2016 рік включно їх реєстрацію права власності;

- викликати та допитати в якості свідка подругу позивача, яка повідомила про проживання у її Ѕ частині квартирі АДРЕСА_1 інших власників (чужих людей).

Посилався на ті підстави, що позивачем пропущений строк позовної давності, про що подано відповідну заяву. Для повного та всебічного розгляду справи, підтвердження чи спростування доводів представника позивача, що ОСОБА_2 проживає в Державі Ізраїль, що ним направлявся адвокатський запит до прикордонної служби України, що з ним укладений договір про надання правової допомоги з ОСОБА_2 , просив клопотання задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року заяву задоволено частково. Витребувано з Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» інформацію про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та копії правовстановлюючих документів, що сталі підставою для реєстрації права власності. В решті вимог заяви про забезпечення доказів відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Семашко Д. М. просить скасувати ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року та ухвалити нову постанову про задоволення заяви про забезпечення доказів в повному обсязі.

Свої доводи мотивує тим, що представником відповідача було в повному обсязі обґрунтована необхідність витребування доказів, які підтвердять або спростують перебування позивача за межами України, що вона жива, ідентифікувати її відносно позовних вимог, поважність причин пропуску строку для звернення до суду, проте суд першої інстанції не повно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи та відмовив у їх витребуванні.

Також зазначив, що в заяві про забезпечення доказів адвокат Семашко Д. М. просив витребувати не інформацію, а належним чином завірену копію інвентаризаційної справи на квартиру АДРЕСА_1 , де визначені власники квартири за період з 18.05.1996 року та по 2016 рік включно їх реєстрацію права власності, але суд першої інстанції на свій розсуд вирішив переформулювати вимогу заяви, за яку було сплачено судовий збір.

Також зазначив, що ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 03 квітня 2018 року (справа № 753/14029/17) аналогічну позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду з підстав, що представник позивача на підтвердження своїх повноважень надав ордер, виданий без дотримання вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», оскільки договір про надання правової допомоги між ним та ОСОБА_2 не укладався.

Також посилається на те, що судом першої інстанції на адресу відповідача та її представника не було направлено належним чином завіреної копії оскаржуваної ухвали, що є грубим порушенням норм процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Кузнецов С. М. просив відмовити у її задоволенні та залишити ухвалу суду першої інстанції без змін. Зазначив, що доводи апеляційної скарги є надуманими та не підтверджуються належними доказами.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Семашко Д.М.,треті особи ОСОБА_3 , ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кузнецов С. М. просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи заяву про забезпечення доказів, суд першої інстанції виходив з того, що інформація про реєстрацію права власності на спірну квартиру та копії правовстановлюючих документів, що стали підставою для реєстрації права власності має істотне значення для правильного вирішення справи, отримати їх самостійно відповідач не має можливості.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення доказів в іншій частині, суд першої інстанції виходив з недоведеності тієї обставини, що вони містять інформацію про предмет доказування, а також того, що позивач володіє анкетними даними особи, яку пропонується допитати в якості свідка, заява про виклик свідка не відповідає ч. 3 ст.91 ЦПК України та не містить інформації про особу свідка. Поважність причин пропуску строку звернення до суду за захистом порушеного права доводиться позивачем, а заперечення відповідача не ґрунтуються на цих обставинах.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо забезпечення доказів, відмови в забезпеченні доказів чи скасування ухвали про забезпечення доказів.

Відповідно до положень ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами:

1) письмовими, речовими і електронними доказами;

2) висновками експертів;

3) показаннями свідків.

Відповідно до ч. 2 ст. 77 цього Кодексу предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до частин 4 та 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Обставини, якими позивач обґрунтовує поважність причин пропуску строку позовної давності, мають бути викладені у заяві про поновлення строку позовної давності з посиланням на відповідні докази.

Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, саме позивач повинен довести той факт, що він не знав та не міг дізнатися про порушення свого права, а відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення свого права можна було отримати раніше.

Відповідно до ч. 1 ст.84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом.

Разом з тим, заява про забезпечення доказів, подана в порядку ст.116, 117 ЦПК України, за своєю правовою природою відрізняється від заяви про витребування доказів, яке може бути подане учасником справи у відповідності до ст. 84 ЦПК України.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 116 ЦПК України суд за заявою учасника справи або особи, яка може набути статусу позивача, має забезпечити докази, якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Способами забезпечення судом доказів є допит свідків, призначення експертизи, витребування та (або) огляд доказів, у тому числі за їх місцезнаходженням, заборона вчиняти певні дії щодо доказів та зобов`язання вчинити певні дії щодо доказів. У необхідних випадках судом можуть бути застосовані інші способи забезпечення доказів, визначені судом.

Згідно п. 4, 5 ч.1 ст.117 ЦПК України у заяві про забезпечення доказів зазначаються докази, забезпечення яких є необхідним, а також обставини, для доказування яких вони необхідні; обґрунтування необхідності забезпечення доказів.

Аналіз вказаних норм процесуального права свідчить про те, що питання щодо забезпечення доказів вирішується судом у порядку ст. 116 ЦПК України у тому випадку, якщо надання таких доказів є необхідним, або якщо є підстави припускати, що засіб доказування може бути втрачений або збирання чи подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим. Забезпечення доказів спрямоване на недопущення їх знищення чи втрати. Щодо останнього, то ризик такої втрати повинен ґрунтуватися на об`єктивних фактах і тільки в сукупності усіх наведених умов суд може вжити заходів для забезпечення доказів.

Подана заява не містить відповідного обґрунтування, що докази, про забезпечення яких просить заявник, мають значення для вирішення даної справи та існували на момент подання заяви. В заяві також відсутні посилання на обставини, що можуть свідчити про те, що в майбутньому певний доказ може бути втрачений або його стане складніше подати.

Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України 24 травня 2001 року №127 (у редакції наказу

Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26 липня 2018 року №186), інвентаризаційна справа - сукупність матеріалів технічної інвентаризації, що характеризують об`єкт нерухомого майна і які є підставою для надання інформації про такий об`єкт. Інвентаризаційна справа має свій інвентаризаційний номер, який надає зберігач.

Подана заява не містить обґрунтування необхідності витребування судом саме інвентаризаційної справи.

З огляду на те, що витребувані судом першої інстанції інформація про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 та копії відповідних правовстановлюючих документів мають істотне значення для вирішення даного спору, підстави для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції у вказаній частині відсутні.

Відсутність доказів направлення відповідачу або представнику відповідача копії оскаржуваної ухвали не може слугувати підставою для скасування або зміни судового рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи, що доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Семашка Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.

Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 04 червня 2020 року.

Суддя-доповідач: Г. М. Кирилюк

Судді: І. М. Рейнарт

Т. А. Семенюк