Ухвала
24 березня 2020 року
м. Київ
справа № 278/1232/19
провадження № 61-3131ск20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2020 року у справі

за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди та стягнення грошової компенсації

за неотримане речове майно,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом

до військової частини НОМЕР_1 , в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову компенсацію за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 18 374, 18 грн.
В обґрунтування свого позову зазначив, що він проходив військову службу та наказом командира військової частини з 09 червня 2017 року виключений зі списків особового складу і з усіх видів забезпечення. Проте, при звільненні йому не було виплачено грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, а також на день виключення його

зі списків особового складу військової частини не було видано довідки

про вартість речового майна, що належить до видачі. 22 лютого 2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно. Листом від 04 квітня 2019 року військова частина відмовила йому у виплаті грошової компенсації вартості за раніше неотримане речове майно, із посиланням на те, що на день його виключення зі списків особового складу він не звертався

із заявою про виплату за майно компенсації. Також відповідач надав довідку від 09 червня 2017 року про вартість речового майна, із зазначенням суми в 18 374, 18 грн та вважає таку відмову безпідставною.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 12 вересня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за неотримане під час проходження військової служби речове майно в сумі 18 374, 18 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2020 року апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 задоволено частково.
Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області

від 12 вересня 2019 року скасовано.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно закрито.
14 лютого 2020 року до Верховного Суду ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати постанову Житомирського апеляційного суду від 08 січня 2020 року і залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що судом апеляційної інстанції порушено норми процесуального права, а неповне з`ясування обставин справи призвело до винесення незаконного судового рішення. Висновки суду апеляційної інстанції про те, що спірні правовідносини пов`язані із проходженням військової служби, є помилковими, підстави вважати цей спір публічно-правовим відсутні.
Ухвалою Верховного Суду від 27 лютого 2020 року касаційну скаргу

ОСОБА_1 залишено без руху у зв`язку із невиконанням вимог пункту 4 частини другої статті 392 ЦПК України та надано строк для усунення недоліку касаційної скарги.
На виконання вимог вищевказаної ухвали Верховного Суду заявником усунуто недолік касаційної скарги, уточнено вимоги касаційної скарги.
У касаційній скарзі заявник вказує, що оскаржену постанову суду апеляційної інстанції було отримано 17 січня 2020 року.
Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено

з поважних причин, клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження підлягає задоволенню, а строк поновленню.
Відповідно до частини третьої статті3 Цивільного процесуального кодексуУкраїни провадження у цивільних справах здійснюється відповідно

до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду

і вирішення справи.
08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі,

що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках

на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень

та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень, лише у тих випадках, коли таке оскарження

є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах

та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених

у цій же статті ЦПК України.
У відповідності до частини першої статті 258 ЦПК України судовими рішеннями є: ухвали, рішення, постанови, судові накази.
Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом

на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах

про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою,

яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Ціна позову у цій справі становить 18 374, 18 грн тобто суму, яка станом

на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму

для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Отже, справа, на судове рішення у якій подана касаційна скарга, відноситься до категорії малозначних.
Касаційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які передбачені підпунктами а-г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. Обставин, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, Верховним Судом у цій справі

не встановлено.
Фундаментального значення результатів розгляду цієї справи для формування єдиної правозастосовчої практики Верховним Судом

не встановлено, оскільки у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 13 листопада 2019 року у справі № 344/1656/17 (провадження

№ 14-435цс19), від 12 вересня 2018 року у справі № 2-а-3097/2007 (провадження № 11-695апп18) висловлено сталу правову позицію щодо юрисдикції спорів про відшкодування шкоди, стягнення грошової компенсації, що пов`язані із проходженням військової служби.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Житомирського апеляційного суду

від 08 січня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про відшкодування майнової шкоди

та стягнення грошової компенсації за неотримане речове майно відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович