Ухвала

09 жовтня 2020 року

м. Київ

справа № 524/413/20

провадження № 61-14484ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 30 жовтня 2019 року народний депутат України ОСОБА_2 звернувся до Міністра юстиції України ОСОБА_3 з депутатським зверненням за вих. № 347/01-01 в порядку статті 16 Закону України «Про статус народного депутата України», в якому поширив недостовірну інформацію про нього, що порочить його честь і гідність як особи та ділову репутацію як нотаріуса, а саме: «08 лютого 2019 року слідчим Головного управління Національної поліції в Полтавській області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 364 Кримінального кодексу України, за фактом співучасті групи осіб у зловживанні владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи, використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб, які спричинили тяжкі наслідки. Фабула справи: 06 лютого 2019 року одним з приватних нотаріусів міста Кременчука було виявлено шахрая, який намагався продати квартиру з використанням підробленого паспорта. Нотаріусом було вжито заходів для його затримання працівниками поліції. За цим фактом були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань. При перевірці затриманої особи з`ясувалося, що на його ім`я одним і тим же нотаріусом міста Кременчука ОСОБА_1 було оформлено 16 об`єктів нерухомого майна у місті Кременчуці та декілька по інших регіонах. Нотаріус, який оформляв нерухоме майно на затриманого шахрая, раніше підозрювався у скоєнні кримінального правопорушення та був заарештований. Справа розслідувалася з 2010 по 2012 роки. За скоєння вказаного злочину до позбавлення волі було засуджено посадову особу Комунального підприємства «Квартирне управління» та відомого у місті ріелтора ОСОБА_4 . Вину нотаріуса у скоєнні злочину не було доведено, хоча йому оголошувалося обвинувачення і він перебував у СІЗО Полтавської області. Обставини справи, які розслідуються на даний час, дають підстави вважати, що в місті Кременчуці поновила свою діяльність організована злочинна група осіб, які шахрайським шляхом відбирають житло у малозахищених осіб, осіб які зловживають алкоголем та ведуть асоціальний спосіб життя. Злочинці споюють цих осіб алкогольними напоями, які є невідомими сурогатами, а також оформлюють фіктивні боргові зобов`язання, за якими відбирають нерухомість. За отриманими даними, при перевірці колишніх власників квартир, оформлених на затриманого шахрая, з`ясувалося, що половина з них вже померла протягом року, з одним і тим же діагнозом: алкогольна інтоксикація. Звертаю увагу 8 з 16. Злочинці виявляють безхазяйне нерухоме майно, відумерлу спадщину та інші об`єкти. За допомогою підставних осіб оформлюють на них право власності на житло та продають… Таким чином, місту за ці роки вже нанесена значна матеріальна шкода на мільйони гривень, так як це нерухоме майно повинно надходити у власність територіальної громади міста та надаватися особам, які десятиріччями стоять у черзі на житло.. .. Саме тому справа «чорних ріелторів», (як її називали самі мешканці міста Кременчука, непокоїть не тільки постраждалих осіб та їх рідних, але й всіх жителів міста Кременчука, адже поки злочинці не покарані, кожен може стати наступною жертвою їх злочинних дій»). Поширена стосовно нього відповідачем інформація є недостовірною, негативною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію і має бути спростована. Крім того, він зазнав душевних страждань через розповсюдження відповідачем недостовірної інформації, яка негативно впливає на його фізичний стан, погіршився стан його здоров`я, мали місце головні болі, запаморочення. Такий стан негативно впливає на його роботу, яка пов`язана з уважністю при складанні документів, ретельністю в отриманні інформації від клієнтів. Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив: визнати недостовірно і зобов`язати ОСОБА_2 спростувати вищевикладену інформацію; стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 червня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 червня 2020 року - без змін.

02 жовтня 2020 року ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача 10 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Тобто ціна позову в цій справі становить 10 000 грн, що станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 100 = 210 200 грн). Тому в цій частині справа № 524/413/20 є малозначною в силу вимог закону.

Також предметом позову в цій справі є захист честі, гідності та ділової репутації шляхом зобов`язання відповідача спростувати недостовірну інформацію.

Справа в цій частині вимог є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Доводи ОСОБА_1 про неврахування судами висновків, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», не заслуговують на увагу, оскільки в оскаржуваних судових рішеннях суди застосували норми права з урахуванням висновків, викладених у вказаній постанові та зробили посилання на відповідні пункти цієї постанови.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Зазначення у постанові Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у справі не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 28 жовтня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 23 червня 2020 року.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду міста Кременчука від 09 червня 2020 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 03 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

С. О. Карпенко

М. Ю. Тітов