ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2-о/753/553/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" жовтня 2020 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В.

з секретарем Гаврилюк О.В.

за участю заявника ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

заінтересованої особи ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису,

в с т а н о в и в:

Заявник звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, яким просить вжити заходи тимчасового обмеження прав ОСОБА_3 та покласти на нього обов`язки вказані у заяві, а саме видати обмежувальний припис, яким заборонити ОСОБА_3 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 та її родиною за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонити ОСОБА_3 наближатись на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 та її родини за адресою: АДРЕСА_1 строком на 6 місяців; заборонити ОСОБА_3 вести телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 та її родиною або контактувати з ними через інші засоби зв`язку і через третіх осіб строком на 6 місяців; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу ОСОБА_1 та членів її родини, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці невідомому кривднику, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з нею строком на 6 місяців.

Заявник в обґрунтування заяви посилається на те, що протягом року її родина потерпає від насильства кривдника. Поведінка батька негативно впливає на здоров`я та працездатність заявника та її родини Батько не контролює свої дії, вчиняє постійні сварки, офіційно не працює. Неодноразово родина заявника зверталась з заявами щодо протиправних дій кривдника до правоохоронних органів починаючи із жовтня 2019 року, що виявилось безрезультатним. На ім`я ОСОБА_3 приходили штрафи, які він не виплачував, в наслідок чого з метою недопущення арешту майна мати заявника, сплачувала штрафи замість батька. Батько ображає матір та говорить про те, що вона його зраджує з іншим чоловіком. 15.12.2019 кривдник вчинив насильство до дружини, ображав матір заявника в її присутності, бив на очах онуків, перебував в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_3 проходив психо-соціальну реабілітацію з 15.12.2019 по 15.04.2019, після якої став ще агресивнішим. Батьки розлучились 29.09.2020, втім кривдник продовжує проживати з родиною заявника, постійно ображаючи на піднімаючи руку на колишню дружину.

Заявник в судовому засіданні підтримала подану заяву з викладених підстав.

Заінтересована особа в судовому засіданні проти задоволення заяви заперечував та пояснив наступне. Алкогольні напої вживає, але в міру. Спір виник щодо майна, де проживає він та його родина, які хочуть позбавити житла ОСОБА_3 . Конфлікти виникають з чоловіком доньки, який не поважає батька заявника та намагається його примусово виселити з житла, налаштовує онуків проти діда. Дійсно з 15.12.2019 по 15.04.2019 проходив курс реабілітації, куди невідомі йому особи відвезли без згоди. Вважає, що це був притон і йому безпідставно кололи метадон, як наркозалежній особі. Він навіть тікав з притулку, але його повертали та катували. Відтак, зважаючи на пояснення надані суду, просив відмовити у задоволенні заяви.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до переконання про відмову у видачі обмежувального припису.

Статтею 350-2 ЦПК України передбачено, що заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 ч.1. ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

До переліку осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитини (діти) (ч.2 ст.3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За п. 7 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч.3 ст. 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У п.9 ч.1 ст.1 Закону оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з п. 3 ч.1 ст.350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Таким чином, зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Згідно із ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Як вбачається з матеріалів справи заявник звернулась до поліції із заявою про внесення даних про вчинення щодо неї кримінального правопорушення батьком.

Положеннями ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

З матеріалів справи вбачається, що заявник звернулась з заявою до правоохоронних органів про вчинення кривдником насильства, за результатами розгляду якої, як пояснила заявник в судовому засіданні, складений протокол щодо її батька за ч.1 ст. 173-2 КпАПУ. Остаточного рішення щодо розгляду протоколу судом не ухвалено.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом поданої заяви заявник посилається на те, що її батько є кривдником та постійно застосовує фізичне та психологічне насильство в сім`ї.

Проте, як вбачається з матеріалів справи та пояснень сторін, факт насильства викладений виключно в заяві заявника, з посиланням на протокол, що складений на кривдника за ч.1 ст. 173-2 КпАПУ, за результатами розгляду якого не ухвалено остаточного рішення. Надана копія письмових доказів здійснена у форматі не доступному для читання, оригінали поданих доказів у заявника відсутні.

Інших доказів психологічного та фізичного насильства щодо заявника та її дітей матеріали заяви не містять.

Крім того, заінтересована особа в судовому засіданні на запитання суду повідомив, що конфлікти в сім`ї виникають на грунті особистої неприязні чоловіка доньки. ОСОБА_3 пояснив, що певний час проживав окремо від сім`ї, потім дружина запропонувала повернутись. Квартира двокімнатна і постійно виникають конфлікти, його намагаються виселити, тому ОСОБА_3 звертався за юридичною допомогою та намагався знайти спосіб вирішення конфлікту. Пропонував дружині поговорити та чоловік доньки намагається силовими методами через інших осіб фізично висилити ОСОБА_3 із квартири.

Таким, чином судом вбачається, що між сторонами є спір щодо користування квартирою АДРЕСА_2 . Заходи обмежувального характеру будуть суперечити інтересам ОСОБА_3 , оскільки він є зареєстрованим за даною адресою та як вбачається з пояснень і матеріалів справи не є ініціатором конфліктів та кривдником в розумінні Закону України «Про видачу обмежувального припису». Крім того, як пояснив ОСОБА_3 , він також звертався в управління поліції щодо конфліктів з приводу житлових питань за даною адресою.

Беручи до уваги наведені обставини, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, перевірених в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про залишення заяви про видачу обмежувального припису без задоволення.

Керуючись ст.ст. 19, 76-77, 265, 273, 293, 294, 350-5 - 350-6 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в порядку та строки передбачені ст. ст. 354,355 ЦПК України, пп.15.5 п. 15 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 22.10.2020

Суддя: Комаревцева Л.В.