Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2020 Справа №607/14895/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді - Позняка В.М., за участю секретаря с/з - Свергун Т.В., позивачки ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 , просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , 2010 року народження у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходу ОСОБА_4 щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня пред`явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивовано тим, що допомога, яку надає відповідач є нерегулярною та недостатньою, а тому просить стягнути аліменти в судовому порядку.

Відповідач ОСОБА_4 через свого представника надав суду відзив на позов, просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Покликається на те, що відповідач добровільно регулярно переказує кошти своїй колишній дружині для утримання їх спільної дитини та буде продовжувати надавати таку допомогу.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали з підстав викладених у ньому. Зазначають, що відповідач працює за кордоном, має великий стабільний заробіток, а тому має можливість надавати допомогу дочці.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з тих підстав, що відповідач надає матеріальну допомогу. Окрім того вважає, що в позові слід відмовити ще й з тих підстав, що позивач вибрав невірний спосіб захисту, оскільки докази того, що відповідач працює суду не надано, а тому аліменти слід стягувати в твердій грошовій сумі.

Розглянувши справу суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких міркувань.

Сторони перебували в шлюбі з 02.07.2009 укладено шлюб, який зареєстровано у відділі актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції, актовий запис від 02 липня 2009 року № 843 та розірвано рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області у справі справа №2-353/11 від 21.07.2011 року.

В цьому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_5 , виданого Пальчинською сільською радою Підволочиського району Тернопільської області, 22 лютого 2010 року, серія НОМЕР_1 .

Після розірвання шлюбу донька проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою ГТОВ «Мрія» №2142 31.08.2020.

Позивачка працює в комунальному некомерційному підприємстві «Тернопільський обласний клінічний перинатральний центр «Мати і дитина», та за березень-липень 2020 року отримала заробіток в розмірі 18720 грн. що підтверджується довідкою від 01.04.2020 року №75.

Відповідач добровільно сплачує кошти на утримання неповнолітньої дитини на різні суми, що підтверджується квитанція за березень 2019 року - вересень 2020 року, зокрема, в серпні 2020 року перераховано відповідачу 980 грн., в вересні 2020 року - 989 грн.

Розглянувши справу, доходжу висновку, що позов слід задовольнити частково, виходячи із такого.

Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до вимог ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 p. та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У відповідності до статті 180, 181 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В силу вимог ст. 182 СК суд при визначенні розміру аліментів враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно статті 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Зважаючи на матеріальне становище платника аліментів, який є працездатним, працює за кордоном, а отже має можливість надавати допомогу, його молодий вік, відсутні відомості про поганий стан здоров`я чи наявність інших утриманців, матеріальне становище позивачки, яка працює, отримує мінімальний заробіток, має доньку від другого шлюбу, суд доходить переконання, що аліменти на утримання доньки слід визначити в розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 08 вересня 2020 року та до досягнення повноліття.

Такий розмір є наближеним до встановленого законодавцем рекомендованому розміру аліментів на одну дитину. Позивач не надала суду доказів, що потреби дитини є такими, що необхідно стягувати аліменти в розмірі 1/3 частину всіх видів доходів. Крім того, суд враховує також і обов`язок матері брати участь в утриманні доньки.

Менший розмір аліментів, не буде достатнім для належного виховання та утримання дітей та забезпечення рівня життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.

Зважаючи на те, що позивач не погоджується із сумою, яку добровільно виплачує відповідач, отже між сторонами немає домовленості щодо розміру аліментів на утримання неповнолітньої, тому такий спір має бути вирішений судом. З цих підстав суд не приймає доводи відповідача про відмову в позові, оскільки він надає допомогу на утримання доньки в розмірі 1000 грн.

Оскільки приписи частини третьої статті 181 Сімейного кодексу України передбачають, що право вибирати спосіб виконання батьками обов`язку утримувати дитину має той з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, суд відхиляє покликання представника відповідача, що позивач вибрав неналежний спосіб захисту.

Окрім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь держави судовий збір за позовні вимоги про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 263, 265, 352, 354, 430 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України, суд, -

УХВАЛИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частин усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку починаючи з 08 вересня 2020 року та до досягнення повноліття.

Стягнути із ОСОБА_4 в користь держави судовий збір в сумі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 .

Повний текст рішення виготовлено 22 жовтня 2020 року.

Головуючий суддяВ. М. Позняк