Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08.12.2020 Справа №607/11024/20

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання - Хамелко О.Ю.,

за відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 пред`явила до суду позов, у якому, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог , просила стягувати із відповідача на її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 2000 гривень щомісячно та на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у розмірі 2000 гривень, щомісячно, на час навчання до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі із 25 листопада 2000 року по 11 березня 2020 року. Від шлюбу у них народилось двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час, їх сини проживають разом із нею та перебувають повністю на її утриманні. Старший син ОСОБА_4 , досягнув повноліття та навчається на денній контрактній формі навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа», вартість навчання становить 33460 гривень. Однак, відповідач, будучи фізично здоровою, працездатною особою, самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться станом здоров`я, фізичним та духовним розвитком синів та не надає жодних коштів на їх утримання. Натомість, вона самостійно утримує та виховує неповнолітнього сина ОСОБА_3 та оплачує навчання і забезпечує усім необхідним повнолітнього сина ОСОБА_4 . Покликаючись на те, що відповідач спроможний сплачувати аліменти по 2000 гривень на кожного сина, просила позов задовольнити.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 вересня 2020 року провадження у зазначеній справі було відкрите, та справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, однак її представник, адвокат Верес М.Я. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та за відсутності його довірительки, вказав, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, у якій просить проводити розгляд справи за його відсутності, зазначає, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 у сумі 2000 гривень та на повнолітнього сина ОСОБА_4 у сумі 1500 гривень. Вказану суму аліментів, обґрунтовує тим, що працює на будівництві та розмір його заробітної плати становить у середньому 6000 гривень.

Судом установлено:

Сторони: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вступили у зареєстрований шлюб 25 листопада 2000 року, про що складено актовий запис 31453 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільської міської ради Тернопільської області України, яким 25 листопада 2000 року видане свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 року від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_4 , що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 21 листопада 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України (актовий запис №2033 від 21 листопада 2002 року).

ІНФОРМАЦІЯ_3 від шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , про що складено актовий запис №2936 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 17 грудня 2008 року видано свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 .

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 березня 2020 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Натепер, син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , досяг повноліття.

Судом установлено та не заперечувалось відповідачем, неповнолітній син сторін ОСОБА_3 та повнолітній син ОСОБА_4 проживають разом із матір`ю - позивачкою по справі ОСОБА_1 .

Як убачається із Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, укладеним між Тернопільським національним технічним університетом імені Івана Пулюя та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 навчається на денній контрактній формі навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя, за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа», термін навчання з 21 вересня 2020 року по 30 червня 2022 року.

Згідно п. 9 вказаного Договору про надання освітніх послуг між вищим навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 33460 гривень. Вартість навчання по семестрах складає: І - 8365 гривень, ІІ - 8365 гривень, ІІІ - 8365 гривень, IV - 8365 гривень.

Пунктом 10 Договору передбачено, що замовник вносить кошти безготівково, посеместрово.

Наявною у матеріалах справи копією квитанції № 0.0..1 виданою 03 вересня 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» стверджується, що позивачка ОСОБА_1 оплатила вартість навчальної послуги ОСОБА_4 у сумі 8365 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 pоку та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Так, згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Стаття 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

При цьому слід враховувати, що у разі спору суд має визначати не лише сам факт стягнення витрат, а також їх розмір.

Згідно частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено, що у 2020 році прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.

За вказаних обставин, враховуючи необхідність забезпечення прав неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення із відповідача ОСОБА_2 аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень, щомісячно є підставними та підлягають до задоволення.

Щодо вимоги про стягнення аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі №748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Згідно зі статтею 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

З аналізу вимог чинного законодавства вбачається, що при встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків із надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Сторонами не надано суду доказів на підтвердження розміру їх доходів.

Проаналізувавши встановлені обставини справи, з огляду на те, що повнолітній син сторін ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчається на денній контрактній формі навчання у Тернопільському національному технічному університеті імені Івана Пулюя, за спеціальністю «Готельно-ресторанна справа», та потребує матеріальної допомоги, враховуючи часткове визнання позову відповідачем, беручи до уваги вартість освітньої послуги, а також право повнолітнього сина сторін, який продовжує навчання, на матеріальну допомогу від батьків та з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд приходить до переконання, що із відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягувати аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1500 гривень, щомісячно.

Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше.

Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Вимогами ст.141 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 5, 89,141, 264, 265, 268, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 (дві тисячі) гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із 03 липня 2020 року і до досягнення сином повноліття.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, щомісячно, починаючи із 03 липня 2020 року і до закінчення навчання, але не довше, ніж до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 в дохід держави 840,80 гривень судового збору.

Рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається до Тернопільського апеляційного суду.

Дата складення повного судового рішення - 14 грудня 2020 року.

Реквізити сучасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка