ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5555/20 Справа № 212/1789/20 Суддя у 1-й інстанції - Колочко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2020 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання: Голуб О.О.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Публічне акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року, яке постановлено суддею Колочко О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повний текст рішення складено 02 квітня 2020 року, -

В С Т А Н О В И В:

В березні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») і просив стягнути у відшкодування моральної шкоди 212 535 грн. у зв`язку з отриманим ним професійним захворюванням на виробництві, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах праці. Висновком МСЕК від 29 квітня 2014 року позивачу було первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності.При повторному переогляді, висновком МСЕК від 09 квітня 2015 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності. При наступному переогляді висновком МСЕК від 18 квітня 2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 25% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, безстроково.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 65 000 грн. без утримання податку з доходів з фізичних осіб та на користь держави стягнуто судовий збір у сумі 840,80 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач потребує постійного медикаментозного лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, у позивача спостерігаються систематичні болі в шийному та попереково - крижовому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння по боковій поверхні стегна, оніміння стопи, біль і обмеження руху в плечових, колінних та тазово - стегнових суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, загальна слабкість, задишка при помірному фізичному навантаженні. Крім того, внаслідок хронічного захворювання легень у позивача суттєво збільшується можливість зараження небезпечними вірусними захворюваннями, в тому числі СОVID-19, що викликає у позивача сталі почуття тривоги та страху за своє майбутнє.

Вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», а саме відсоток втрати працездатності та пов`язані з цим моральні страждання позивача, істотність вимушених змін в його житті, важкість стану здоров`я та ступінь вини відповідача, у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою.

У відзиві на апеляційну представника позивача відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» зазначає про те, що в апеляційній скарзі не зазначено про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при ухваленні рішення, а лише йдеться про незгоду з розміром відшкодування моральної шкоди, що був стягнутий судом першої інстанції на користь позивача, тому просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача - ОСОБА_2 , який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника ПАТ «Кивбасзалізрудком» - Ніколенко К.В., яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги представника позивача, просила рішення суду залишити без змін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, відзиву ПАТ «Кивбасзалізрудком» на апеляційну скаргу представника позивача, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював з 20 січня 2003 року по 28 лютого 2003 року підземним гірником дільниці ВШТ, з 28 лютого 2003 року по 01 листопада 2011 року - підземним електрослюсарем червого та по ремонту обладнання дільниці ВШТ, з 01 листопад 2011 року по 26 грудня 2013 року - електрослюсарем червого та з ремонту устаткування зайнятого на підземних роботах дільниці №29 шахти «Родіна», правонаступником якого є ПАТ «Кривбасзалізрудком». 26грудня 2013 року позивач звільнився у зв`язку з виходом на пенсію за віком, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 37-39).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 березня 2014 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок його праці на підприємстві відповідача, де внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди мавших місце порушень систем вентиляції та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю фіброгеної дії у повітрі робочої зони. В підземних умовах шахти не завжди була можливість використовувати засоби малої механізації для переміщення вантажів з причин технологічного обмеження робочого простору, перешкоджаючого їх застосуванню, внаслідок чого умови праці характеризувалися фізичним навантаженням(а.с. 15).

Відповідно до п. 17 Акту, причиною професійного захворювання позивача є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу(а.с. 15).

Висновком МСЕК від 29 квітня 2014 року позивачу було первинно встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 10).

При повторному переогляді висновком МСЕК від 09 квітня 2015 року позивачу встановлено 45% втрати професійної працездатності, з яких 35% - по радикулопатії та 10% - по Хозл, ІІІ група інвалідності (а.с. 11).

При наступному переогляді висновком МСЕК від 18 квітня 2017 року позивачу повторно встановлено 40% втрати професійної працездатності, з яких 25% - по радикулопатії та 15% - по Хозл, безстроково (а.с. 12).

Суд, частково задовольняючи позов, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків і пов`язане з виробництвом, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач працював в умовах впливу шкідливих факторів на підприємстві відповідача 10 років 10 місяців, при цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці, не знімають з відповідача ПАТ «Кривбасзалізрудком» обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

У п. 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 р. зазначено, що ушкодження здоров`я, заподіяне потерпілому під час виконання трудових обов`язків незалежно від ступеня втрати професійної працездатності заподіюють йому моральні й фізичні страждання. Як наслідок, моральна шкода, заподіяна умовами виробництва, спричинює порушення таких особистих немайнових прав, як право на життя, право на охорону здоров`я тощо.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення моральної шкоди.

При вирішенні питання про розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, суд в повній мірі врахував роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, суд врахував що у зв`язку в хронічним професійним захворюваннями порушено та порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, оскільки останній позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Так, в судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, оскільки повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя. Позивач потребує постійного медикаментозного лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, у позивача спостерігаються систематичні болі в шийному та попереково - крижовому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння по боковій поверхні стегна, оніміння стопи, біль і обмеження руху в плечових, колінних та тазово - стегнових суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, загальна слабкість, задишка при помірному фізичному навантаженні.

У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом першої інстанції не враховано, що внаслідок отриманого професійного захворювання позивач потребує постійного медикаментозного лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації лікування, повинен докладати додаткових зусиль та витрачати час для організації свого життя, у позивача спостерігаються систематичні болі в шийному та попереково - крижовому відділі хребта з іррадіацією в ліву ногу, оніміння по боковій поверхні стегна, оніміння стопи, біль і обмеження руху в плечових, колінних та тазово - стегнових суглобів, болі і оніміння рук, мерзлякуватість кистей, загальна слабкість, задишка при помірному фізичному навантаженні. Крім того, внаслідок хронічного захворювання легень у позивача суттєво збільшується можливість зараження небезпечними вірусними захворюваннями, в тому числі СОVID-19, що викликає у позивача сталі почуття тривоги та страху за своє майбутнєта роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», у зв`язку з чим вважає суму стягнутої моральної шкоди необґрунтованою та значно заниженою, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральні страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, відсоток втрати професійної працездатності,конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «Кривбасзалізрудком»у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 65 000 гривень

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 27 травня 2020 року.

Головуючий:

Судді: