ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18» грудня 2020 року

м. Харків

справа № 643/20093/15-ц

провадження № 22ц/818/5265/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Бурлака І.В. (суддя-доповідач),

суддів - Пилипчук Н.П., Хорошевського О.М.,

учасники справи:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року в складі судді Сугачової О.О.

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, з яким до неї звернулася ОСОБА_1 , а також, до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна особи та усунення перешкод у користуванні квартирою.

Ухвалою судді Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повернуто заявниці без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу скасувати і ухвалити нове рішення, за яким задовольнити її заяву.

Апеляційна скарга мотивована тим, що 15 вересня 2020 року вона звернулася до суду з заявою про поворот виконання рішення до Московського районного суду м. Харкова, який розглядав справу як суд першої інстанції. Справа знаходиться в провадженні судді Горбунової Я.М. Цього ж дня вона звернулася до суду з даною заявою про забезпечення позову. Вказала, що вона не мала змоги вплинути на той факт, що ці заяви надійдуть до двох різних суддів.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частиною 13 статті 7 ЦПК України передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно частини 2 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, ухвалу суду скасувати.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що у провадженні судді Сугачової О.О. відсутня заява ОСОБА_2 про поворот виконання судового рішення, тому заява ОСОБА_2 про вжиття заходів забезпечення позову підлягає повернути заявниці.

Проте, судова колегія з таким висновком суду першої інстанції не погоджується, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтями 55, 124 Конституції України та частини 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (стаття 10 ЦПК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року, в якому ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10 квітня 2020 року виправлено описку, позов ОСОБА_1 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування майнової шкоди в розмірі 10 693,27 грн та суму за виконання акту оцінки в розмірі 2500,00 грн; стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 суму відшкодування моральної шкоди у розмірі 6909,00 грн та суму судового збору в розмірі 487,20 грн; зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди в користуванні ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом демонтажу металевих дверей, встановлених в стіні приміщення літ «А» квартири і повернення стіни в початковий стан відповідно до технічного паспорту.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11 лютого 2020 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Постановою Харківського апеляційного суду від 01 липня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2018 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок пошкодження майна особи та усунення перешкод у користуванні квартирою залишено без задоволення, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 2192,60 грн.

Судове рішення є чинним.

15 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою про поворот виконання рішення суду, яка згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2020 року розподілена на суддю Горбунову Я.М.

Також, 15 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову в порядку вимог частини 8 статті 444 ЦПК України, яку згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 вересня 2020 року розподілено на суддю Сугачову О.О.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику ЄСПЛ як джерело права.

У пункті 55 рішення у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року ЄСПЛ підкреслив, що обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним із пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не переслідує законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю цілі, якої прагнуть досягти.

Як вбачається з практики ЄСПЛ пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає від держав засновувати апеляційні або касаційні суди. Разом з тим, там де такі суди існують, гарантії, що містяться у статті 6 Конвенції, повинні відповідати, зокрема, забезпеченню ефективного доступу до цих судів для того, щоб учасники судового процесу могли отримати рішення, яке стосується їх «цивільних прав та обов`язків» (Рішення ЄСПЛ у справі «Гоффман проти Німеччини» («Hoffmann v. Germany») від 11 жовтня 2001 року, пункт 65; Рішення ЄСПЛ у справі «Кудла проти Польщі» («Cudla v. Poland») від 26 жовтня 2000 року).

Європейський суд з прав людини зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Відповідно до частини 10 статті 444 ЦПК України заява про поворот виконання може бути подана протягом одного року з дня ухвалення відповідного рішення суду апеляційної чи касаційної інстанції або з дня ухвалення рішення при новому розгляді справи. Така заява розглядається у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника у двадцятиденний строк з дня надходження заяви, проте їх неявка не перешкоджає її розгляду.

Згідно з частиною 9 статті 444 ЦПК України якщо питання про поворот виконання рішення не було вирішено судом відповідно до частин першої - третьої цієї статті, заява відповідача про поворот виконання рішення розглядається судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Частиною 8 статті 444 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про поворот виконання судового рішення суд може вжити заходів щодо забезпечення позову.

Повертаючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з відсутністі у провадженні судді Сугачової О.О. заяви ОСОБА_2 про поворот виконання рішення, не пересвідчившись в наявності в провадженні суду такої заяви взагалі, хоча в заяві про забезпечення позову ОСОБА_2 вказувала, ща така заява знаходиться в провадженні суду.

Матеріали справи свідчать про те, що в один день, а саме 15 вересня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Московського районного суду м. Харкова з двома заявами, а саме: про поворот виконання рішення суду та про забезпечення позову. Однак, ці дві заяви розподілено двом різним суддям.

Оскільки ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції як з заявою про поворот виконання рішення суду, так і про забезпечення позову у відповідності до вимог статті 444 ЦПК України, підстави для повернення її заяви без розгляду з мотивів відсутності в провадженні судді Сугачової О.О. заяви про поворот виконання рішення, відсутні.

Крім того, надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції).

Згідно висновків, викладених в рішеннях Європейського суду з прав людини, суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду («Perez de Raela Cavaniles v. Spain», «Beles and others v. the Czech Republic», «RTBF v. Belgium»). Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (Рішення суду з прав людини De Geouffre de la Pradelle v. France // Series A N 253-В).

Аналізуючи наведене колегія суддів вважає, що ухвала про повернення заяви про забезпечення позову є передчасною, постановлена суддею з порушенням норм процесуального права.

За таких обставин відповідно до пункту 4 частини 1 статті 379 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу судді Московського районного суду м. Харкова від 17 вересня 2020 року скасувати.

Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В. Бурлака

Судді Н.П. Пилипчук

О.М. Хорошевський

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року.