Справа № 149/1958/20
Провадження № 22-ц/801/1939/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2020 рокуСправа № 149/1958/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

Головуючого Cопруна В.В.,

суддів Стадника І.М., Матківської М.В.,

за участю секретаря судового засідання Кузьменка Б.І.,

за участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хмільницької міської ради Вінницької області, ОСОБА_2 про встановлення земельного сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Хмільницького міськрайонного суду від 07 вересня 2020 року про відмову в забезпеченні позову,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту.

Разом із даною позовною заявою позивачем подано до суду заяву про забезпечення позову, яка мотивована тим, що позивач та відповідач ОСОБА_2 є власниками суміжних земельних ділянок. ОСОБА_2 має намір здійснити забудову суміжної земельної ділянки та звернулася до Хмільницької міської ради за відповідним дозволом, однак надання їй такого дозволу негативно вплине на права позивача та призведе до втрати ним можливості потрапити до своєї земельної ділянки та використовувати її за цільовим призначенням. За таких обставин, з метою вжиття заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів від можливих недобросовісних дій з боку відповідача, позивач просить забезпечити позов шляхом: встановлення заборони Хмільницькій міській раді у наданні дозволу відповідачу ОСОБА_2 на забудову орендованої земельної ділянки площею 200 кв.м., кадастровий номер :00:001:1398, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (до перейменування та зміни нумерації - АДРЕСА_2 ), до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили; встановлення заборони відповідачу ОСОБА_2 на виготовлення проектної документації щодо будівництва та виконання будівельних робіт на земельній ділянці площею 200 кв.м., кадастровий номер :00:001:1398, яка знаходиться в АДРЕСА_1 (до перейменування та зміни нумерації - АДРЕСА_2 ), до вирішення справи по суті та набрання рішенням законної сили.

Ухвалою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову було відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено доцільність застосування заявленого заходу забезпечення позову та не конкретизовано у чому саме полягають такі заходи, також не обґрунтовано яким чином невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив вищевказану ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою заборонити ОСОБА_2 вчиняти дії по виготовленню проектно технічної документації щодо будівництва, заяву задовольнити.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції не взято до уваги обґрунтовану необхідність забезпечення позову в межах заявлених позовних вимог та зазначив, що суд не звернув уваги на те, що такий захід забезпечення позову не є втручанням у здійснення органом місцевого самоврядування наданих йому власних повноважень, а спрямований лише на збереження існуючого становища сторін до завершення розгляду справи, порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу Хмільницька міська рада зазначила, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстави для її скасування відсутні. Посилається на те, що суд дійшов вірного висновку щодо недоцільності застосування заходів забезпечення позову у зв`язку з їх необґрунтованістю. Також вказала, що в заяві не конкретизовано які дії та рішення належить заборонити вчиняти Хмільницькій міській раді, також не зазначено яким чином невжиття вказаних заходів може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Заслухавши учасників справи, перевіривши матеріали справи колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Право на справедливий судовий розгляд, що гарантується статтею 6 Конвенції, має здійснюватися відповідно до норм закону, що передбачають наявність у сторін судового розгляду ефективного судового захисту з метою захисту їх цивільних прав (рішення ЄСПЛ «Beles and others v. The Czech Republic», 12/11/2002, § 49).

Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується шляхом заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2019 року у справі № 824/239/2018).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року у справі № 308/3824/16-ц.

Також у постанові Верховного Суду від 24 грудня 2019 року у справі № 569/2011/18 зазначено, що при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову, забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу, наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено доцільність застосування відповідних заходів забезпечення позову, не конкретизовано у чому саме вони полягатимуть, що позбавляє суд можливості вирішити питання їх ефективності.

Враховуючи предмет позову, заявлений позивачем захід його забезпечення у вигляді заборони Хмільницькій міській раді приймати будь-які рішення щодо надання дозволу ОСОБА_2 на забудову орендованої нею земельної ділянки, площею 200.0 кв.м. та встановлення заборони їй на виготовлення проектної документації не забезпечить виконання рішення суду, у разі ухвалення його на користь ОСОБА_1 , адже за фактичних обставин справи, прийняття відповідною місцевою радою будь-яких рішень у майбутньому не утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог заявлених позивачем.

Положеннями ст. 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів приходить до висновку, про недоведеність апелянтом тієї обставини, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони Хмільницькій міській раді приймати будь-які рішення щодо даного спору може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, відтак суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необґрунтованість поданої заяви про забезпечення позову.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду першої інстанції, та не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 07 вересня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.