Справа № 204/5585/19
Провадження № 2/204/162/20
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2020 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Токар Н.В.,

за участю секретаря Сокол К.А.,

за участю представників відповідача адвоката Прокопенко В.М.,

адвоката Ремез К.І.,

за участю представника відповідача Вернигора О.М.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві, в якому просив стягнути з відповідача 3000000 грн. моральної шкоди та 30000 витрат на правову допомогу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач зазначив, що з 31 січня 2019 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював на посаді токаря цеху механічної обробки механоскладального виробництва, 19.02.2019 року під час роботи на токарно-гвинторізному верстаті моделі 16К20 отримав тілесні ушкодження, які відповідно до висновку судового експерта відносяться до категорії тяжких. В період часу з 19.02.2019 року до 25.03.2019 року, позивач ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні у 2 нейрохірургічному відділені КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова», з діагнозом: сполучена проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ст., осколковий перелом лівої скроневої кістки, гостра субдуральна гематома лівої лобно-скроневої-тім`яної області; геморагічні вогнища лобної та скроневої часток мозку; гемосинус основної пазухи; забійні рани м`яких тканин голови зліва; осколковий перелом нижньої щелепи справа; відкритий 1Б ступені перелом с/н3 лівої плечової кістки із зсуненням уламків; відкритий 3Б ступені осколковий перелом н/3 обох кісток лівого передпліччя, із зсуненням уламків, травматичним дефектом м`язів, зв`язок, нервів. Під час лікування у зазначений період часу, позивач тривалий час знаходився в комі, переніс ряд хірургічних втручань та медичних процедур, в результаті отриманих травм позивач отримав наслідки у вигляді періодичних втрат свідомості, слабкої оперативної пам`яті, неповноцінного функціонування руки, карієсу зубів. Згодом, з 15.04.2019 року по 21.05.2019 року, позивач був знову госпіталізований у зв`язку з постійними болями в передпліччі та плечі. З 02.07.2019 року по 10.07.2019 року позивач був втретє госпіталізований у зв`язку з онімінням кінцівки та порушеннями її рухливості, під час госпіталізації йому було проведено ще одну операцію. 13.06.2019 року висновком МСЕК позивачу була встановлена 2 група інвалідності та визначено 80 % втрати працездатності. На даний час стан позивача потребує подальшої реабілітації та лікування, вищевказана шкода здоров`ю, матеріальні витрати та моральні страждання, завдані внаслідок болю та дискомфорту є наслідком вини відповідача, у зв`язку з чим позивач вимушений звернутися до суду із зазначеною позовною заявою.

Ухвалою суд від 19.08.2019 року суд вирішив питання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Представник відповідача ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» подав до суду відзив, згідно якого просив відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що моральна шкода відшкодовується винною особою, в свою чергу, зазначені події відбулися внаслідок недбалого ставлення самого позивача до вимог техніки безпеки, трудового законодавства та трудової дисципліни. В свою чергу, розмір шкоди належним чином необґрунтований, позивач вводить в оману суд, замовчуючи факт сплати відповідачем на користь позивача його батьку 474000 грн. на відшкодування шкоди та 30363,32 грн. матеріальної допомоги на придбання ліків. Зазначені кошти виплачувалися через погрози з боку батька позивача. Зазначили, що на теперішній час не доведена та вироком суду не встановлена наявність вини відповідача, як завдавача шкоди та її причинно-наслідковий зв`язок, що є передумовою для стягнення моральної шкоди. В сукупності доводів просили суд відмовити у задоволенні позову та заперечували проти стягнення витрат на правову допомогу.

Представником позивача 14.11.2019 року було надано суду відповідь на відзив, у якому спростовані наведені доводи, та зазначено, що саме позивачу відповідачем, як роботодавцем, будь-яких коштів сплачено не було, надані розписки про отримані кошти ОСОБА_2 від ОСОБА_3 вказують лише на існування правовідносин між зазначеними особами, кошти запозичені ОСОБА_3 у підприємства ще 01.02.2019 року, тобто до нещасного випадку, а тому, були отримані ним на власні потреби, як фізичною особою, більше того, в наданих розписках прямо вказано їх призначення як «на лікування», а предметом позову є відшкодування моральної шкоди. Посилання відповідача на систематичні порушення позивачем правил охорони праці є безпідставними, оскільки при наявності таких порушень, роботодавцем не було вжито належних заходів щодо контролю за дотриманням працівниками вимог охорони та безпеки праці, трудової дисципліни, зокрема усунення позивача від роботи, зупинення роботи на його ділянці, звільнення з роботи, тощо, що є халатністю.

В свою чергу, 20.11.2019 року представником відповідача суду були надані письмові заперечення, у яких останній в цілому повторив доводи, викладені у відзиві.

Ухвалою суду від 10.10.2019 року, за клопотанням відповідача, судом здійснено перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, від представника позивача - адвоката Гусакової О.Б. надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, просила позовні вимоги задовольнити.

Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, підтримавши свою правову позицію, викладену раніше у відзиві на позовну заяву.

Суд, вивчивши та дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За нормою ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункт 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (частина перша та пункт 1 частини другої статті 23 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 31.01.2019 року по 18.06.2019 року знаходився у трудових відносинах з ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», що підтверджено копією трудовою книжкою ПР НОМЕР_1 (т.1, а.с.5-6).

Як вбачається з матеріалів справи, 19 лютого 2019 року, о 08:00 год., знаходячись в механообробному цеху №1 на механообробній дільниці під час роботи на токарно-гвинторізному верстаті моделі 16К20, ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження внаслідок потрапляння потерпілого в небезпечну робочу зону верстату (а.с.22).

Відповідно до перевідного епікризу з історії хвороби №Е1271 нейрохірургічного відділення №2 КЗ «Обласна клінічна лікарня ім. І.І. Мечникова» від 19.03.2019 року та випискою з медичної картки амбулаторного хворого №21271 від 25.03.2019 року, ОСОБА_1 отримав наступні травми: важка відкрита проникаюча черепно-мозкова травма, забій головного мозку ІІІ ст., осколковий перелом лівої скроневої кістки, гостра субдуральна гематома лівої лобно-скроневої-тім`яної області; геморагічні вогнища лобної та скроневої часток мозку; гемосинус основної пазухи; забійні рани м`яких тканин голови зліва; осколковий перелом нижньої щелепи справа; відкритий 1Б ступені перелом с/н3 лівої плечової кістки із зсуненням уламків; відкритий 3Б ступені осколковий перелом н/3 обох кісток лівого передпліччя, із зсуненням уламків, травматичним дефектом м`язів, зв`язок, нервів (т.1 а.с.27-30). У зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивач неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні.

Так, згідно висновку спеціаліста судово-медичного експерта КЗ «Дніпропетровське обласне бюро СМЕ» ДОР» №1237 від 24.04.2019 року, за своїм характером, отримані ОСОБА_1 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент заподіяння (т.1 а.с.161-167).

Відповідно до висновку судового експерта Донецького НДІСЕ МЮУ № 2936-2949 від 19.09.2019 року, Акту про проведення спеціального розслідування нещасного випадку форма Н-5 від 31.05.2019 року та Акту №1 форми Н-1 від 31.05.2019 року, причинами, що призвели до нещасного випадку є незадовільний технічний стан токарного станка та не відповідність його вимогам правил охорони праці, недотримання посадовими особами та відповідальними працівниками ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» (майстер ОСОБА_4 , інженер з охорони праці ОСОБА_5 , директор з виробництва ОСОБА_6 , головний механік ОСОБА_7 , директор Вернигора О.М.) вимог правил охорони праці (т.1 а.с.7-13, 20-25, 168-182).

Встановлено, що в провадженні Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження за №0000382 від 19 лютого 2019 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, з приводу нещасного випадку та факту завдання ОСОБА_1 тяжких тілесних ушкоджень. Станом на день прийняття рішення, рішення у кримінальному провадженні не прийнято.

Відповідно до довідки МСЕК №216507 від 13.06.2019 року та виписки з акту огляду МСЕК №055307 від 13.06.2019 року, ОСОБА_1 первинно, встановлено 80% втрати професійної працездатності, друга група інвалідності (т.1 а.с.31-32).

Внаслідок трудового каліцтва, позивачеві завдано моральну шкоду, яка обумовлена моральними та фізичними стражданнями з приводу пошкодження здоров`я, погіршення життєвих умов, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В свою чергу, визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.1, 3 ст.43, ч.1 та 2 ст.46 Конституції України, Україна як соціальна держава, зміст і спрямованість діяльності якої визначають права і свободи людини та їх гарантії, проголосила право громадян на належні, безпечні і здорові умови праці, соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника.

Відповідно до ч.1 ст.153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 вказаної статті цього Кодексу покладено на власника або уповноважений ним орган.

Стаття 1168 ЦК України передбачає, що моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці, що передбачено ч.3 ст.153 КЗпП України.

Згідно ст.13 Закону України «Про охорону праці» роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Частиною третьою ст.13 Закону України «Про охорону праці» на роботодавця покладено безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

За правилами, передбаченими ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Частина 2 статті 1167 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 210/3177/17, право на відшкодування моральної шкоди виникає в потерпілого з дня встановлення МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Таким чином, з вини відповідача, який не створив безпечних умов праці, ОСОБА_1 був травмований, фактом ушкодження здоров`я позивачу була спричинена моральна шкода.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Особи, які зазнали порушення своїх, гарантованих Конституцією прав, нерідко високо оцінюють свої страждання. Тому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1-3 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На переконання суду, позивач достатньо аргументував у позовній заяві та в судовому засіданні, коли явка останнього була ухвалою суду від 20.01.20 визнана обов`язковою (т.2 а.с.155-156), свої моральні страждання, які йому спричинило ушкодження здоров`я на виробництві. Встановити ціну людського здоров`я та його цілком відновити після зазначених ушкоджень неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної школи не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

При встановленні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, суд виходить з принципів розумності та справедливості, враховує фактичні обставини справи: глибину, характер і тривалість страждань, наявність вимушених змін у життєвих стосунках, способу життя, обсягу страждань, а також характеру немайнових втрат, які тривають до теперішнього часу й триватимуть надалі, можливість повного відновлення яких виключена.

З урахуванням конкретних обставин справи, суд вважає, що сума, яку просить стягнути позивач, надмірна, і визначає розмір грошової компенсації за спричинену моральну шкоду у розмірі 30000,00 гривень.

Визначаючи розмір грошової компенсації за спричинену позивачу моральну шкоду, суд не приймає до уваги доводи представників відповідача та відповідні покази допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , про те, що травмування позивача відбулося саме внаслідок дій останнього та нехтування правилами техніки безпеки, а також щодо відсутності правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди, оскільки нещасний випадок з позивачем стався саме під час виконання ним трудових обов`язків, оскільки ст.13 Закону України «Про охорону праці» передбачено, що роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці та несе безпосередньо відповідальність за порушення зазначених вимог.

Крім того, суд не може погодитися із запереченнями представників відповідача, що відсутня вина підприємства у заподіянні шкоди, оскільки цей факт встановлено актами, які не оскаржено у встановленому законодавством порядку.

Також, доводи представників ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» про те, що позивачем не надано жодного доказу, яким би підтверджувався факт спричинення йому моральної шкоди у зв`язку із нещасним випадком, судом не приймаються до уваги, оскільки вже самим фактом нещасного випадку, травмуванням в результаті трудової діяльності на підприємстві відповідача, позивачу спричинена моральна шкода. При цьому, суд враховує, що відповідно до вимог ч.1 ст.6, ст.13 Закону України «Про охорону праці» обов`язок створити безпечні умови праці покладено на роботодавця.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року (з відповідними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди» роз`яснено, що судам необхідно враховувати те, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (у тому числі й виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної/немайнової/шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Суд критично ставиться до посилань відповідача на вже сплачені 474400,00 гривень та 30363,32 грн. допомоги на придбання ліків для позивача, як на підставу відмови у позові, оскільки відповідачем, як роботодавцем, особисто позивачу, який внаслідок отриманих травм, тривалий час перебував без свідомості, будь-яких коштів на відшкодування моральної шкоди сплачено не було, а надані розписки про отримані кошти ОСОБА_2 від ОСОБА_3 свідчать про існування правовідносин між громадянином ОСОБА_2 , який не є стороною по справі та громадянином ОСОБА_3 і ТОВ «Арматурний завод «Адмірал», учасником яких позивач не був. В свою чергу, кошти, які згідно пояснень сторони відповідача, запозичені ОСОБА_3 у ТОВ «Арматурний завод «Адмірал» отримані за договором позики від 01.02.2019 року (т.2 а.с.88-90), тобто до нещасного випадку, а тому були отримані ним на власні потреби, як фізичною особою. Суд наголошує, що в наданих розписках прямо зазначено їх призначення «на лікування», тобто були сплачені на відшкодування матеріальної шкоди (т.2 а.с.91-102), а предметом позову у даній справі є відшкодування моральної шкоди.

Частина 4 статті 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Жодного належного доказу сплати коштів відповідачем саме позивачу та саме в рахунок відшкодування моральної шкоди матеріали справи не містять. Більше того, представником відповідача неодноразово зазначалося суду, зокрема у запереченнях від 06.12.2019 року, що сплачені кошти в розмірі 474400,00 гривень батьку позивача ОСОБА_2 не були ані добровільним пожертвуванням, ані матеріальною допомогою у вигляді добровільного внеску як моральна шкода від імені товариства, оскільки, ані керівництво, ані адміністрація не відчували себе винними у такому нещасному випадку та були сплачені під тиском та шантажем ОСОБА_2 (т.2, а.с.4).

Крім того, посилання відповідача на факт погроз з боку гр. ОСОБА_2 , під впливом яких, ОСОБА_3 і були сплачені 474400,00 грн. та аналогічні покази свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 судом не приймаються до уваги та відхиляються, оскільки не входять до предмету доказування по справі, в свою чергу відповідач не позбавлений права на звернення до правоохоронних органів з метою встановлення наявності/відсутності факту протиправних дій з боку гр. ОСОБА_2 , зокрема факту погроз, вимагання грошових коштів з відповідача, ОСОБА_3 та перевірки їх цільового та добросовісного використання, щодо відповідності отриманої суми коштів до розміру дійсно понесених матеріальних збитків на лікування та у випадку встановлення таких фактів, вирішення питання про їх стягнення в судовому порядку з громадянина ОСОБА_2 чи притягнення його до відповідальності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оцінивши в сукупності всі докази у справі, судом встановлено, що при виконанні трудових обов`язків, здоров`ю позивачу ОСОБА_1 була заподіяна шкода, він отримав виробничу травму, втратив працездатність в розмірі 80% первинно, його визнано інвалідом 2 групи. Позивач, у зв`язку із травмою відчував щоденно фізичний біль та моральні переживання, змушений приймати ліки та постійно звертатися і перебувати під наглядом лікарів. При вказаних обставинах суд вважає, що виробнича травма призвела до невідворотних негативних наслідків для позивача. Відбулися нервові щоденні потрясіння, на теперішній час він не має змоги нормально працювати, рука функціонує неповноцінно, порушено його звичайний життєвий ритм, нормальні життєві зв`язки. На момент нещасного випадку позивач зазнав фізичного болю та на даний час не має змоги виконувати звичайну для нього роботу, та в результаті, прикладає значні додаткові зусилля для організації свого життя. Позивач, у зв`язку зі станом свого здоров`я, переносить моральні страждання та переживання.

Беручи до уваги, що обставини, викладені в позовній заяві, знайшли документальне підтвердження, встановлений факт спричинення моральної шкоди, суд вважає, що заподіяна моральна шкода підлягає частковій компенсації, а позов - частковому задоволенню та стягненню 30000,00 грн. з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди, з відмовою у задоволенні решти позовних вимог.

Згідно ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнений від сплати судового збору, а тому, з урахуванням вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись до ст.ст.43,46 Конституції України, ст.ст.11,16,23,1167,1168 ЦК України, ст.153 КЗпП України, ст. ст. 4, 12, 23, 76,89, 141, 247, 258, 259, 263 265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал» про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок нещасного випадку на виробництві 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Арматурний завод «Адмірал» на користь держави в рахунок відшкодування судових витрат 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 (сорок) коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Н.В. Токар