Дата документу 22.01.2020
Справа № 334/8953/18
Провадження № 2/334/453/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Лиходід А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в обґрунтування якого зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_3 , яка на час смерті була зареєстрована та мешкала за адресою: АДРЕСА_1 . За життя ОСОБА_3 заповіту не склала.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у вигляді кватири АДРЕСА_1 . Спадкоємцями після ОСОБА_3 є її діти: позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 . Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась.

Позивачка зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_3 та у листопаді 2018 року, задля оформлення пава власності на спадкове майно, звернулася до державної нотаріальної контори. Наміру відмовитись від спадщини у позивачки не було. У зв`язку з тим, що при зверненні до нотаріуса у позивачки були відсутні докази того, що вона мешкала разом з ОСОБА_3 на час смерті останньої, нотаріус роз`яснила, що встановити такий факт можливо лише в судовому порядку.

Позивачка зазначає, що ОСОБА_3 в останні роки свого життя постійно хворіла, у зв`язку з чим вона як донька забрала останню до свого житла: АДРЕСА_3 , доглядала її, сплачувала її лікування, несла додаткові витрати на одяг та харчі для матері. Все це є доказами того, що вона на час смерті своєї матері мешкала разом з останньою однією сім`єю.

У зв`язку з тим, що до нотаріальної контори ОСОБА_1 звернулася після спливу шестимісячного строку, а також у зв`язку з відсутністю доказів того, що вона мешкала разом з матір`ю за однією адресою на час смерті останньої, оформити за собою право власності на спадкове майно аніж в судовому порядку, позивачка позбавлена, у зв`язку з чим просить суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 на час смерті останньої. Також просить визнати за собою в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Справа розглядається в порядку загального позовного провадження. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень.

Позивачка та її представник адвокат Смола І.В. в ході судового розгляду справи позов підтримали, у судове засідання 28.01.2020 не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи без їх участі, просять позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, суду надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує, позов визнає.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надали суду пояснення, аналогічні обставинам, викладеним у позові. Зазначили, що ОСОБА_1 дійсно є дочкою померлої ОСОБА_3 , яка в останні роки свого життя тяжко хворіла, у зв`язку з чим мешкала разом з дочкою за адресою реєстрації останньої.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною 2 ст.1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на житло, виданого 13.05.1998 року Ленінською районною радою м. Запоріжжя, та Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 13.05.2000 року державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори (зареєстровано в реєстрі № 1-1014), на праві приватної власності належала квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторони по справі: позивачка та відповідач є дітьми ОСОБА_3 , що підтверджується долученими до позову копіями відповідних свідоцтв про їх народження, а також свідоцтвом про одруження ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , виданого 05.08.1966 року Верхньо-Хортицькою сільською радою Ленінського району Запорізької області, згідно якого остання після одруження змінила прізвище на « ОСОБА_3 », та Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №5 від 31.10.2017 року, згідно якого позивачка після укладення шлюбу з ОСОБА_11 отримала прізвище « ОСОБА_1 ».

Позивачка ОСОБА_1 з 04.07.1996 року по теперішній час зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується Довідками Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 02.10.2018 року, 07.12.2018 року.

Разом з позивачкою за вказаною адресою зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2 , що підтверджується Довідкою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання особи від 06.12.2018 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим 04.06.2013 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції.

За життя ОСОБА_3 заповіту не склала, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №56865167 від 16.07.2019 року, виданим Другою Запорізькою державною нотаріальною конторою.

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є її діти: ОСОБА_1 та ОСОБА_12 .

З пояснень позивачки, які були визнані відповідачем, ОСОБА_3 останні роки свого життя часто хворіла, у зв`язку з чим ОСОБА_1 стала проживати разом з матір`ю, здійснювати догляд за нею. До смерті матері позивачка ОСОБА_1 проживала з нею однією сім`єю. Вказане окрім пояснень, наданих свідками в судовому засіданні, підтверджується Виписним епікризом від 04.12.2012 року, наданого КУ «Запорізька міська багатопрофільна клінічна лікарня №9», в якому зазначено, що ОСОБА_3 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .

З відмовою від спадщини позивачка до нотаріальної контори не зверталася.

З метою оформлення спадщини позивачка у листопаді 2018 року звернулася до Другої Запорізької державної нотаріальної контори, проте їй у відкритті спадкової справи після померлої ОСОБА_3 було відмовлено у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не надала нотаріусу доказів того, що вона на час смерті останньої мешкала з нею разом.

Відповідно до п. 9 Листа Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів.

Згідно п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ним.

За вимогами ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов`язковим, коли об`єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов`язковій державній реєстрації.

Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невід`ємною частиною правовстановлюючого документа.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦУ України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до п.1.2 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин, від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

Згідно з п.п. 4.11,4.12 глави 10 розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5, для спадкоємця, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, заява про видачу свідоцтва про право на спадщину є первинним документом, на підставі якого заводиться спадкова справа. При цьому нотаріус має виконати всі дії, які передбачені цим Порядком. Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Враховуючи, що позивачка не має можливості оформити спадкове майно відповідно до вимог законодавства, у зв`язку із відсутністю документу, який би підтверджував факт її спільного проживання з померлою матір`ю на час смерті останньої, питання встановлення такого факту має вирішуватись у судовому порядку.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи у сукупності зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи, не зачіпають прав та законних інтересів третіх осіб, а тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт того, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_3 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: Турбіна Т. Ф.