ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

31 березня 2020 року

м. Харків

справа № 615/695/19

провадження № 22-ц/818/1866/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.,

Учасники справи:

Позивач - АТ КБ «Приватбанк»,

Відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою акціонерного товариства Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни на рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року, ухвалене суддею Нестеренко О.С., в залі суду в смт Сахновщина,

В С Т А Н О В И В :

АТ КБ « Приватбанк» звернувся до суду із вказаними позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог, позивач вказує, що відповідно укладеного договору № б/н від 17.10.2011 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат. АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, встановленому Договором. Однак, відповідач не виконує умов кредитного договору, у зв`язку з чим станом на 31.03.2019 року загальна сума заборгованості склала 157858,71 грн., яка складається з наступного: 1) 1349,30 грн. - заборгованість за кредитом; 2) 150416,20 - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3) 6093,21 грн. - заборгованість за пенею та комісією. Оскільки, законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, то кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь яку частину суми заборгованості за кредитом. Таким чином, заборгованість до стягнення становить 113417,15 грн., яка складається з наступного: - 1349,30 грн. - заборгованість за кредитом; - 112067,85 грн. - заборгованості за відсотками за період з 17.10.2011 по 31.10.2018.

Рішенням Сахновщинського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року, позовні вимоги акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 1349,30 грн. (одна тисяча триста сорок дев`ять грн. 30 коп.). та суму судового збору у розмірі 22,86 грн.(двадцять дві грн. 86 коп.).

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін; стягнути з відповідача судові витрати. На думку апелянта, судом неповно, не всебічно та не об`єктивно досліджено обставини справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення. Також вважає, що судом допущено однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, оскільки відповідачем не оспорювався та не визнався недійсним договір, як і не оспорювалося укладання чи не укладання договору, а отже відповідач погодився зі всіма умовами кредитного договору. Вказує, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув. Основними вимогами банку за кредитним договором є повернення наданих кредитних коштів та отриманні відсотків за їх користування, і ця умова є істотною при наданні кредитних коштів. Крім того, посилається на те, що довідкою про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яку підписав відповідач, відповідно до яких сторони передбачили розмір процентної ставки 1,7 % на місяць, пільговий період користування коштами, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування. Отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині мотивовано тим, що матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Тарифами та Умовами відповідач ознайомився і з ними погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг банку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів).

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що відповідачем з метою отримання кредитної картки заповнена та підписана Анкета-заява про приєднання до «Умов та Правил надання банківських послуг в «ПриватБанку», враховуючи яку, а також зміст розрахунку заборгованості за такою заявою (договором), відповідач висловив згоду на укладення договору з банком шляхом отримання кредитної картки «Універсальна» та погодився, що заява, разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді становить між ним та банком договір про надання банківських послуг (а.с.14).

До Анкети-заяви Банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщений на сайті: https://privatbank.ua/terms/» (а.с.17-40).

17.10.2011року відповідач підписав довідку про умови кредитування, в якій зазначено базову процентну ставку за користування кредитом у розмірі 1,7% на місяць.

Відповідно до довідки Банку відповідачу в межах підписаного кредитного договору №б/н була видана кредитна картка: НОМЕР_1 терміном дії 04/15 (а.с.108).

Відповідно до довідки банку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти, оформленої на відповідача (договір б/н), 17.10.2011 року останньому було встановлено кредитний ліміт 300 грн., та в той же день він був змінений на 2800 грн., який в подальшому змінювався та з 07.11.2019 став дорівнювати 0 грн. (а.с. 107).

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань утворилася заборгованість, яка станом на 31.03.2019 року склала 157858,71 грн., яка складається з наступного: 1) 1349,30 грн. - заборгованість за кредитом; 2) 150416,20 - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 3) 6093,21 грн. - заборгованість за пенею та комісією..

З копії Статуту вбачається, що згідно рішенням Єдиного акціонера АТ КБ «ПриватБанк» від 21 травня 2018 року № 519 змінено тип банку з публічного на приватне акціонерне товариство та змінено найменування банку на Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (а.с. 50-52).

Частиною першою статті 1054ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти

За змістом статей 525,526 ЦК України зобов`язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до положень статей610,611,625 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності у разі неможливості виконання ним грошових зобов`язань.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей633,634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН, зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Отже, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг - це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

У анкеті-заяві позичальника від 17.10.2011 року процентна ставка не визначена (а.с. 14).

Крім того, у цій заяві неможливо визначити чи зазначені умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема,заборгованість за процентами.

Як встановлено апеляційним судом, відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», у якій визначено умови кредитування, зокрема ставка 1,7 % на місяць за користування кредитними коштами.(а.с. 15).

Згідно розрахунку заборгованості, який надано позивачем заборгованість за процентами за користування кредитом становить 112067,85 грн.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції вважає, що дії банку щодо підвищення з 01 вересня 2014 року процентної ставки до 34,80% річних, а з 01 квітня 2015 року до 43,20% річних є неправомірними оскільки це виходить за межі узгодженого сторонами договору розміру процентів за користування грошовими коштами.

Підвищення розміру процентної ставки до 43,20% річних з посиланням на Умови та Правила надання банківських послуг, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Умови та Правила надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк», з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником.

Роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Зазначений висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження№ 14-131цс19).

Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19).

Судом правильно взято до уваги висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 03.07.2019 у справі № 342/180/17, оскільки спірні правовідносини та правовідносини, які були предметом розгляду Великої Палати Верховного Суду, хоча і стосуються іншого відповідача, проте за характером є тотожними.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було дотримано вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк, зокрема, щодо зміни процентів за кредитним договором.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду першої інстанції, із визначенням розміру заборгованості за процентами, виходячи із узгодженої сторонами базової процентної ставки 1,7 % на місяць.

Судова колегія вважає встановленим, що відповідач не був повідомлений про зміну процентної ставки, не давав згоду на її зміну банком. Відповідно до розрахунку заборгованості пеня та штраф, які банк просить стягнути, почала ним нараховуватися після підвищення процентної ставки і обчислювалася з суми несвоєчасно сплачених процентів за підвищеною ставкою.

Крім того, з довідки АТ КБ «ПриватБанк» вбачається, що відповідач отримав лише одну картку із строком до 04/15 року

Так, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 01.09.2014 (дата коли була змінена процентна ставка) по 30 квітня 2015 року (останній день дії картки) становить 241 днів, з урахуванням відсоткової ставки 20,4 % на рік, 1,7 % на місяць, 0,05 % в день.

Отже розмір заборгованості за процентами за вказаний період складає 162 грн. 59 коп. (1349,30 (тіло кредиту) х 0,05% (відсотки на день)/100* 241 (днів прострочки за відсотками)

Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 492,21 грн., яка була нарахована за період з 17.10.2011 року по 31.08.2014 року за процентної ставкою 20,4 на рік, що відповідає умовам договору.

Отже всього з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за відсотками у розмірі 654,80 грн. (492,21+162,59)

Позовні вимоги про стягнення процентів за період з 30.04.2015 року, тобто після спливу строку дії картки не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

З урахуванням вищевказаного, рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року, в частині відмови у задоволення позову про стягнення заборгованості за відсотками за користуванням кредиту підлягає скасуванню, а в частині суми стягнення судового збору - зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволені частково, а саме на 0,6 %. апеляційна скарга задоволена на 0,6 %. При подачі позовної заяви АТ КБ «ПриватБанк» сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. та при подачі апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» сплачено - 2881,50 грн. З урахуванням часткового задоволення позовних вимог та апеляційної скарги на користь ПАТ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 25,93 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в особі представника Крилової Олени Леонідівни - задовольнити частково.

Рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за відсотками за користування кредитом - скасувати та ухвалити нове про часткове задоволення цих вимог.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 , МФО 305299, код за , місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) суму заборгованості за відсотками за користуванням кредитом у розмірі 654,80 грн. (шістсот п`ятдесят чотири).

Перерозподілити судові витрати.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_2 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» (р/р НОМЕР_3 , МФО 305299, код за , місце знаходження: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, буд. 50) витрати по сплаті судового збору, понесені в суді першої та апеляційної інстанціях у розмірі 48,79 грн.

В іншій частині рішення Сахновщинського районного суду Харківської області від 19 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна