Справа № 643/4763/20
Провадження № 2/643/2556/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2020 року року Московський районний суд у м. Харкові у складі: головуючого - судді Майстренко О.М., при секретарі Постульга О.Г., розглянувши у підготовчому судовому засіданні в м. Харкові позовну заяву ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго», 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним полежень контракту та усунення перешкод, -

встановив:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до АТ «Харківобленерго», 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про визнання недійсним полежень контракту та усунення перешкод.

03.04.2020 року до суду надійшла заява від представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 адвоката Санініна А.О. про скасування заходів забезпечення позову.

Данне клопотання було обгрунтовано тим, що заходи забезпечення позову за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, чим порушено ч. 10 ст. 150 ЦПК України, оскільки судом було зупинено дію рішення про звільнення ОСОБА_1 та призначення на посаду нового керівника підприємства ОСОБА_2 , тобто суд фактично продовжив повноваження ОСОБА_1 на посаді керівника товариства, чим фактично вирішив справу на користь позивача без її розгляду по суті. Також заявник зазначає, що застосовані заходи забезпечення позову є втручанням в господарську діяльність АТ «Харківобленерго», позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідність вжиття заходів забезпечення позову, ухвала про вжиття заходів забезпечення позову є немотивованою, а також данна ухвала порушує права ОСОБА_2 .

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову. Зазначене заперечення було обгрунтоване тим, що ухвала про вжиття заходів забезпечення позову є обгрунтованою, мотивованою та прийнятою відповідно до норм матеріального і процесуального законодавства.Заходи забезпечення позову є обгрунтованими, оскільки Наглядовою радою всупереч рішенням Господарського суду Харківської області (ухвали Господарського суду Харківської області від 28.03.20202 та 05.03.2020 по справі № 382з-20), Конституції України, Цивільного процесуального кодексу України, Господарського процесуального кодексу України прийнято протизаконне рішення, що порушує права та ОСОБА_3 , які захищаються Конституцією України. Відповідно до рішення Наглядової ради Товариства не було обрано керівника у розумінні Статуту Товариства, а відповідно до п. 8.1. Контракту з урахуванням внесених змін строк його дії визначений до обрання Керівника Товариства, а тому підстави для розірвання Контракту відсутні. Також представник зазначив, що заходи забезпечення позову не є тотожними з позовними вимогами по справі, та те, що такі заходи повинні бути спрямовані на певні обмеження з метою уникнення вірогідного порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання судового рішення та уникнення будь-яких труднощів у процесі виконання у разі задоволення позову.

Дослідивши наданедо суду клопотання, матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає в доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову повинна довести адекватність засобу забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. При цьому, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторони позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 158 ЦПК України, суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Обставини, що стали підставою для застосування заходів забезпечення позову не змінилися та доказів на підтвердження зміни обставин, якими обґрунтовувалось забезпечення позову заявником не представлено.

Частиною 6 ст. 158 ЦПК України передбачено, що відмова у скасуванні забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з таким самим клопотанням при появі нових обставин, що обґрунтовують необхідність скасування забезпечення позову.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що на даний час не змінилися умови, що існували на момент постановлення ухвали про забезпечення позову.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що скасування заходів забезпечення позову є передчасними, суд вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову у даній справі є необґрунтованою, у зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити.

Також 09.04.2020 року під час судового засідання представником третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 адвокатом Санініим А.О. було заявлено клопотання про направлення цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова.

Данне клопотання було обгрунтовано тим, що ухвалу про відкриття провадження у справі було винесенно з порушенням тереторіальної підсудності. Так відповідно до ч. 1 ст. 28 Цивільно процесуального кодексу України позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред`являтись також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування особи. Як зазначає заявник, позивач вказав в якості свого місця проживання адресу: АДРЕСА_1 , однак зазначена адреса не підтвердженна жодним документом. Натомість відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 08.04.2020 зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 є адреса: АДРЕСА_2 , що відноситься до підсудності Київського районного суду міста Харкова.

Представник позивача заперечував проти задоволення клопотання представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про направлення цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харкова. Зазначене заперечення було обгрунтоване тим, провадження у справі здійснюється з додерженням тереторіальної підсудності. Так представник позивача зазначає, що по-перше, теріторіальна підсудність була визначена виходячи з місця перебування особи, а не з зареєстрованого місця проживання особи, та також те, що інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова від 08.04.2020 зазначає саме зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , а не перебування. По-друге підтвердженням місця перебування особи є залучений до матеріалів справи договір оренди б/н від 23.10.2019 року, який визначає місце перебування ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Також було зазначено, що відповідно до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» обов`язкової реєстрації місця перебування особи даним законом не передбачено, а відповідно до положень ст. 6 зазначеного закону обов`язок реєстрації покладається лише щодо місця проживання, а не перебування.

Дослідивши наданедо суду клопотання, матеріали справи, вислухавши учасників судового розгляду, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо:

1) справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду;

2) після задоволення відводів (самовідводів) чи з інших підстав неможливо утворити новий склад суду для розгляду справи;

3) ліквідовано або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який розглядав справу.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що заявником не доведено обставини неправильної визначення територіальної юрисдикції (підсудності), суд вважає, що клопотання про направлення цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м. Харковає необґрунтованим, у зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ч.6 ст.259 ЦПК України, суд-

у х в а л и в:

У задоволенні клопотання представника 3-ї особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 -адвоката Саніна А.О. про скасування заходів забезпечення позову, про направлення цивільної справи за підсудністю до Київського районного суду м.Харкова відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в установленому порядку до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання.

Повний текст ухвали складений 13.04.2020 року .

Суддя Майстренко О.М.