Дата документу 09.10.2020
Справа № 334/62/19
Провадження № 2/334/502/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Козлової Н.Ю.

при секретарі Манюхіні О.О.

за участю адвокатів Дьякової Т.В., Шостак А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чирва Людмила Анатоліївна про усунення від спадкування та зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чирва Людмила Анатоліївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чирва Людмила Анатоліївна про усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування за законом спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В позові позивачка зазначала, що померлий ОСОБА_4 був її рідним братом. Після його смерті залишилася спадщина у вигляді 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , які належали ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 23.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. за реєстровим № 2919.

У передбачений законом строк, позивачка звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирви Людмили Анатоліївни з відповідною заявою про прийняття спадщини. Того ж дня була заведена спадкова справа, а згодом позивачка дізналася, що окрім неї до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирви Л.А. звернулися доньки спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Позивачка зазначає, що ОСОБА_4 протягом останніх років хворів на різні хвороби, потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням відповідачі не займалися і не бажали цього робити, хоча мали таку можливість. Поховання спадкодавця лягло на плечі лише позивачки, а тому вона вважає, що відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 оскільки вирішити вказане питання у позасудовому порядку та мирним шляхом з відповідачами неможливо, тому позивачка вимушена звернутися до суду за захистом своїх прав.

У судовому засіданні позивачка наполягала на задоволенні свого позову та пояснювала суду, що за життя ОСОБА_4 була присвоєна III група інвалідності по захворюванню ЦНС (центральна нервова система) та периферії. ОСОБА_4 потребував госпіталізації та стаціонарного лікування. Доньки за батьком не доглядали, не підтримували матеріально, коли він потребував постійному лікуванню та догляду. Через що ОСОБА_4 став фактично безхатьком. Коли позивачці стало відомо про обставини життя її брата, вона почала йому допомагати одноособово, а саме: підтримувати матеріально, сплачувати комунальні послуги, купувала продукти харчування, ліки, готувала їжу, прибирала у квартирі, доглядала за ним. Померлий ОСОБА_4 не працював за станом здоров`я, в зв`язку з тим, що у нього не було коштів на лікування, він вчасно не звернувся до лікарів, не пройшов обстеження та йому свого часу відмінили пенсію за інвалідністю. Останні роки свого життя, ОСОБА_4 часто хворів, інколи не міг самостійно себе обслуговувати та потребував постійної сторонньої допомоги, не міг вільно самостійно пересуватись. Про безпорадний стан ОСОБА_4 , його стан здоров`я, відсутність коштів на харчування й лікування, достовірно було відомо відповідачам, проте жодного разу вони не приїжджали до свого батька та не мали наміру надавати йому будь-якої матеріальної чи іншої допомоги. Особисто позивачка повідомляла відповідачів про стан здоров`я та необхідність надати матеріальну допомогу батькові, крім того, особисто сам ОСОБА_4 неодноразово просив своїх доньок допомогти йому, але всі спроби виявилися марними.

Той факт, що спадкодавець ОСОБА_4 достатньо довгий час хворів, потребував лікування й відповідно матеріальної та фізичної допомоги, позивачка доводила письмовими доказами, які були долучені до матеріалів справи.

Крім того, позивачка доводила суду, що за життя ОСОБА_4 не бажав, щоб майно, яке залишиться після його смерті перейшло його донькам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , саме тому він звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирви Людмили Анатоліївни, для того, щоб оформити договір дарування на свою сестру ОСОБА_1 , але укласти даний договір ОСОБА_4 не встиг з тих підстав, що на 3/5 частки успадкованої квартири, яка належить ОСОБА_4 було накладено арешт. Рішення суду щодо скасування арешту було прийнято 10 жовтня 2017 року, а ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Представник позивача підтримала позицію свого довірителя та опираючись на норми Закону, вважає позов таким, що має бути задоволений у повному обсязі.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до суду зустрічний позов, в якому просили суд визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по 3/10 частки квартири АДРЕСА_1 після смерті їх батька ОСОБА_4 у порядку спадкування за законом.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснювали суду, що по-перше: з їх боку були здійснені усі заходи щодо врегулювання спору мирним шляхом, підтвердженням чого є письмове звернення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 20.12.2019 р. до ОСОБА_1 , проте позивачка навіть не намагалась вирішити спір у позасудовому порядку, як зазначено в позові та весь цей час користувалася спадковою масою, створюючи перешкоди відповідачам. По-друге: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважають, що позивачем не було надано будь-яких доказів того, що відповідачі мали можливість, але умисно ухилялися від виконання обов`язку утримання спадкодавця.

Відповідачі за первісним позовом доводили суду, що обставини, які нібито вказують на необхідність усунення їх від права на спадкування, базуються лише на суб`єктивних поясненнях представника позивача та самої позивачки, зазначених в позовній заяві, та, можливо, негативному ставленні позивача до відповідачів, тому не може бути підставою для усунення їх від права на спадкування.

З цих підстав, вони просили суд відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , у зв`язку з недоведеністю позивачем обставин, що мають значення для вирішення справи та задовольнити їх зустрічний позов про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті їх батька.

Представник відповідачів за зустрічним позовом адвокат Шостак А.П. посилаючись на норми Закону, зокрема висновки Верховного Суду, просила суд відмовити позивачу ОСОБА_1 в задоволенні позову про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та задовольнити їх зустрічний позов.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, оцінивши та дослідивши у сукупності усі надані сторонами докази суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування одержують спадкоємці за законом, коло яких визначено ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.1224 ч. ч. 3, 5 та 6 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ.

Я було з`ясовано в ході судового розгляду, померлий ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та позивач за первісним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідними братом та сестрою, що підтверджується свідоцтвами про їх народження та свідоцтвом про укладення шлюбу, копії яких додаються.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданий Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 24.11.2017 року.

Заповіту ОСОБА_4 не залишив, тому спадкування здійснювалося за законом.

До спадщини увійшло 3/5 частин квартири АДРЕСА_1 , яка належали ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 23.07.1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Чепковою О.В. за реєстровим № 2919.

Позивачка ОСОБА_1 у встановлений Законом строк звернулася до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирви Людмили Анатоліївни з відповідною заявою про прийняття спадщини. Того ж дня була заведена спадкова справа, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 50320782 від 18.12.2017 року.

До закінчення встановленого законом строку для прийняття спадщини, позивачка дізналася, що окрім неї до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Чирви Л.А. звернулися доньки спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідачки у справі).

Згідно ЦК України, в першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, вже в другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця.

Пленум Верховного Суду України у п.6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку, а оскільки померлий ОСОБА_4 , який являється рідним братом позивача ОСОБА_1 , протягом останніх років хворів на тяжки хвороби та за життя ОСОБА_4 була присвоєна III група інвалідності по захворюванню ЦНС (центральна нервова система) та периферії, він потребував сторонньої допомоги та піклування, а його доглядом, утриманням та піклуванням відповідачі не займалася і не бажали цього робити, хоча мала таку можливість, відтак відповідно до частини 5 статті 1224 ЦК України, за рішенням суду відповідачі мають бути усунені від права на спадкування за законом після смерті свого батька.

Судом враховано той факт, що згідно зі ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Відповідно, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини й не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування може бути здійснене за заповітом або за законом, тобто відповідно до норм Цивільного кодексу України. Заповітом, у свою чергу, є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. За загальним правилом, спадщина відкривається за останнім місцем проживання спадкодавця.

Право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який бажає її прийняти та який постійно не проживав зі спадкодавцем, у 6-ти місячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Усунення від права на спадкування має наслідком припинення спадкових правовідносин, суб`єктом яких була особа, яку усунуто від спадкування.

Судом враховано, що усунення від права на спадкування слід відмежовувати суміжних юридичних конструкцій спадкового права, зокрема від зміни черговості одержання права на спадкування за законом (ч.2 ст.1259 ЦК). Вони відмежовуються як за підставами застосування, так і за матеріально-правовими ликами, оскільки усунення від права на спадкування унеможливлює спадкування особою, яку усунуто, тоді ж як зміна черговості на підставі рішення суд такого наслідку не несе.

Судом враховано той факт, що відповідачі (доньки спадкодавця) не надавали батькові кваліфікованої медичної допомоги.

В ході судового розгляду було достеменно доведено, що підтримувати матеріально, оплата комунальні послуги, купівлю продуктів харчування, ліки, готування їжи та прибирання у квартирі здійснювалося позивачкою ОСОБА_1 .

Відповідачі даного факту не заперечували, але намагалися довести, що батько не просив допомоги та міг самостійно доглядати та утримувати себе.

У відповідності до ст. 1224 ЦК України, не мають права на спадкування за законом батьки повнолітні діти, дружина, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Пленум Верховного Суду України у п. 6 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснив, що при встановленні судом факту ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця слід враховувати поведінку особи і розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливостей для цього та свідоме невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Той факт, що позивач протягом тривалого часу піклувалася, матеріально забезпечувала та надавав медичну допомогу спадкодавцю, який потребував сторонньої допомоги через свій безпорадний стан, також підтвердився в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом взято і до уваги висновки Верховоного суду України у справі № 591/1405/18, в якій суд досліджував питання усунення від права на спадкування. Зокрема зазначено, що ВС зауважив, що під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

Крім того, підлягає з`ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

При цьому ВС зазначив, що відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Враховуючи вище наведене та положення ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторони позивача та керуючись цивільним законодавством України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача щодо надання йому права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , оскільки матеріали справи містять докази здійснення позивачем опіки над спадкодавцем, який останні роки свого життя потребував постійного медичного догляду, саме позивач здійснювала постійний щоденний догляд за своїм братом, з огляду на наявність у спадкодавця важкої хвороби, взявши на себе також весь тягар щодо поховання спадкодавця, а відповідачі умисно ухилялися від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто їх ухилення було, пов`язане з поведінкою останніх, які усвідомлювала свій обов`язок, мали можливість його виконувати, але не вчиняли необхідних дій, що теж знайшло своє підтвердження як в матеріалах справи так і під час допиту сторін у судовому засіданні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі, а відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог є підставою для відмови у його задоволенні.

До показань свідків з боку позивача так збоку відповідача ставиться критично. Оскільки кожна із сторін надавала пояснення які стосувалися кожної сторони, окремо.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути документально підтверджені судові витрати у виді судового збору.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 133, 141, 354 ЦПК України,

ст. 16, 19, 1218, 1222, 1224, 1224, 1232, 1258, 1261, 1267-1270, 1296 Цивільного Кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чирва Людмила Анатоліївна про усунення від спадкування - задовольнити.

Усунути ОСОБА_2 , ОСОБА_3 від права на спадкування за законом, яка відкрилася після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Чирва Людмила Анатоліївна про визнання права власності у порядку спадкування за законом - відмовити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 704,80 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 19 жовтня 2020 року.

Суддя Н.Ю.Козлова