ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 539/1062/19 Номер провадження 22-ц/814/1032/20Головуючий у 1-й інстанції Іващенко Ю. А. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Пікуля В.П., Карпушина Г.Л.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Іващенка Ю.А., повний текст рішення складено - 20.01.2020 року, у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У березні 2019 року акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ «КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , який у серпні 2019 року уточнивши, просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02.11.2010 року в розмірі 10 815,97 грн., з яких: 5 926,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 360,59 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 529,08 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.

Позов мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 02.11.2010 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 5000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування кредитною карткою», та «Тарифами Банку» складає між ним та Банком договір.

Відповідач не виконала в повному обсязі умов договору, через що станом на 13.02.2019 року утворилась заборгованість за кредитом у розмірі 10 815,97 грн.

Добровільно відповідачем сума заборгованості не сплачена, а тому позивач вимушений був звернутись до суду.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області 15 січня 2019 року в задоволенні позову акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що відповідач підписуючи анкету-заяву та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», погодилася з умовами кредитування. Підстави, розмір та порядок нарахування відсотків та штрафів визначені в довідці про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», підписаній відповідачкою.

Зазначає, що відсутність підпису боржника на Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах та правилах не свідчить про неукладеність договору.

Розрахунок заборгованості доданий до позовної заяви, апелянт вважає таким, що повністю відображає рух коштів по рахунках кредитної угоди.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання кредитного ліміту на кредитну картку «Універсальна» на суму 4000 грн., який в подальшому було збільшено, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 02.11.2010 року (а.с. 10).

До позовної заяви банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, що розміщені на сайті https://privatbank.ua.terms/, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду».

Згідно з наданим банком до позовної заяви розрахунком, заборгованість ОСОБА_2 станом на 13.02.2019 року складає 24 647,02 грн, з яких: 6 522,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 5 625,43 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 10 049,07 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 800,00 грн. - пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 500,00 грн. - штраф (фіксована складова) та 1 149,86 грн. - штраф (процентна складова).

В ході розгляду справи, відповідачем ОСОБА_2 здійснено сплату заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2010 року на загальну суму 21 720,00 грн. (т. 1 а.с. 50-52, 67)

Позивачем у серпні 2019 року подано до суду уточнену позовну заяву та надано новий розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором б/н від 02.11.2010 року, згідно якого станом на 13.02.2019 року сума заборгованості відповідача, з урахуванням здійснених платежів становить 10 815,97 грн., з яких: 5 926,30 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 360,59 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 4 529,08 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем, в ході розгляду справи, сплачено борг за кредитним договором у розмірі, що перевищує розмір тіла кредиту, який просив стягнути позивач. Суд першої інстанції також вважав, що при укладенні договору з ОСОБА_2 , АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, на які вказує банк.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання, його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

До матеріалів справи позивачем надано копію анкети-заяви ОСОБА_1 від 02 листопада 2010 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів приватних підприємців і керівників корпоративних компаній.

На зворотній стороні цієї анкети-заяви зазначено, що заявник виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку Кредитка «Універсальна», розмір кредитного ліміту який бажає отримати клієнт - 4000 грн. В свою чергу, у цій заяві, відсутні відомості про термін її дії кредитної картки, розмір процентної ставки, також відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. (а.с. 10 зворот).

На підтвердження умов укладеного договору банком надано копію довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 1486 від 02 листопада 2010 року, хоча позовні вимоги заявлені по кредитному договору № б/н від 02 листопада 2010 року без зазначення назви договору, розрахунок заборгованості, наданий позивачем, також здійснено за договором б/н. (а.с.2-10). Сама анкета-заява не містить будь-яких даних, що саме довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 1486 від 02 листопада 2010 року є частиною договору № б/н від 02 листопада 2010 року. Крім того, вказана довідка містить розбіжну інформацію з розрахунком заборгованості по договору б/н. Так, базова відсоткова ставка за користування кредитом в довідці визначена 2,5 % на місяць, а розрахунок банком проведено за відсотковою ставкою, яка змінювалась неодноразово з 30,0% річних до 43,20 %.

Факт підписання сторонами анкети-заяви 02 листопада 2010 року сторонами не оспорюється, в свою чергу у даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05.11.2019 року). Надана банком Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують, що відповідач підписуючи анкету заяву від 02 листопада 2011 року про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку для індивідуальних клієнтів приватних підприємців і керівників корпоративних компаній, погодилася з умовами вказаними в Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» за договором SAMDN 1486 від 02 листопада 2010 року.

Враховуючи викладене, Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг», які містяться в матеріалах даної справи не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 02 листопада 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Встановлено, що ОСОБА_2 , в ході розгляду справи, в рахунок погашення заборгованості, сплачено 21 720 грн, що перевищує розмір отриманих кредитних коштів (тіло кредиту - 6 522,66 грн та прострочене тіло кредиту - 5 625,43 грн). Підстав для стягнення інших заявлених банком платежів, немає, оскільки належних та достатніх доказів правомірності їх нарахування банком не надано.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Пунктом другим та четвертим частини другої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Стаття 81 ЦПК України визначає обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа наділена правом самостійно обирати коло доказів, на які вона посилається і які подає до суду, виходячи із своєї процесуальної заінтересованості та позиції у справі.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ КБ «ПриватБанк», не надало належних та допустимих доказів, у розумінні вимог ст.ст. 77, 79 ЦПК України, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи та які б містили інформацію щодо предмета доказування.

Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду в оскаржуваній частині колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 15 січня 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 07 квітня 2020 року

Головуючий О.О. Панченко

Судді В.П. Пікуль

Г.Л. Карпушин