Справа № 209/3984/19
Провадження № 2/209/284/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2020 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбари Г.А.

за участі: секретаря Погрібної О.В.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кам`янське Дніпропетровської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кам`янської міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування позову зазначила, що з 05 червня 1999 року по 17 травня 2017 року вона та відповідач ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі. Вони мають двох дітей: повнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу діти залишилися проживати та бути зареєстрованими разом з нею у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно акту обстеження умов проживання від 20 березня 2018 року, у вказаній квартирі є всі необхідні умови для виховання та розвитку дитини ОСОБА_3 , у якого в квартирі є окрема кімната, яка обладнана спальним місцем, а також місцем для навчання та ігор, є письмовий стіл, шафа для одягу, у квартирі в наявності водопостачання, газопостачання, індивідуальне опалення, квартира оснащена сучасною технікою та меблями. 19 січня 2018 року відповідач без будь-яких попереджень забрав малолітнього сина ОСОБА_3 з дитячого садку та на протязі двох місяців утримував його у себе за своїм місцем проживання: АДРЕСА_2 . З цього приводу 22 січня 2018 року вона звернулася до Кам`янського відділу поліції, але висновком ЖЄО № 1278 матеріали були списані до справи у зв`язку з відсутністю у діях відповідача ознак будь-якого кримінального правопорушення та у зв`язку з тим, що питання визначення місця проживання дітей не входить до компетенції співробітників поліції. До цього, 15 грудня 2017 року відповідач побив її, що підтверджується актами судово-медичних досліджень від 17 грудня та від 19 грудня 2017 року, що свідчить про виникнення у відповідача актів агресії та підтверджує те, що він не може виконувати свої батьківські обов`язки. В той час, коли син ОСОБА_3 протягом двох місяців мешкав з відповідачем, дитина не відвідувала дошкільний навчальний заклад, що також свідчить про те, що батько дитини не виконує свої батьківські обов`язки належним чином. У 2018 році ОСОБА_2 звернувся до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська з позовом про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з ним, а вона у свою чергу звернулася із зустрічним позовом про визначення місця проживання сина ОСОБА_3 разом з нею. Відповідач повернув їй дитину та подав до суду заяву про залишення без розгляду його позовної заяви, тому в судовому порядку між нею та відповідачем не було вирішено спір щодо місця проживання дитини. В березні 2019 року вона знайшла свого сина ОСОБА_3 на роботі у відповідача. Син був негативно налаштований проти неї та сказав, що не хоче з нею жити, а відповідач кричав на неї та виганяв її в присутності дитини. Працівники поліції, які приїхали на її виклик, порадили звернутися до суду. Згідно висновку органу опіки та піклування від 22 вересня 2018 року доцільним є визначення місця проживання дитини разом з нею за її місцем проживання. Посилаючись на статті 19, 161, 162 СК України, просить визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 .

04 травня 2020 року відповідач ОСОБА_2 надав відзив на позовну заяву (а.с. 42), де зазначив, що він не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 , заперечує проти задоволення її позову, оскільки місце проживання позивачки не відповідає нормам та умовам для проживання малолітньої дитини. У квартирі, де мешкає позивачка, відсутнє опалення та гаряча вода, немає умов для приготування та зберігання їжі. ОСОБА_1 знаходиться на обліку в психіатричній лікарні, неодноразово перебувала на лікуванні. Вона іноді агресивно ставиться до дитини, принижує сина, в спілкуванні з ним застосовує нецензурну лайку. Дитина категорично відмовляється бачити ОСОБА_1 та спілкуватися з нею по телефону.

Ухвалою суду від 27 травня 2020 року (а.с. 48) замінена третя особа у цивільній справі - Орган опіки та піклування - адміністрація Дніпровського району Кам`янської міської ради на Орган опіки та піклування - виконком Кам`янської міської ради, закрито підготовче провадження та справа призначена до розгляду по суті, зобов`язано Органі опіки та піклування надати висновок щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

03 листопада 2020 року до суду надійшов висновок Органу опіки та піклування - виконкому Кам`янської міської ради щодо визначення місця проживання дитини (а.с. 60 оберт).

Представник Органу опіки та піклування - виконкому Кам`янської міської ради в судове засідання не з`явився. Від начальника служби у справах дітей Пелипас Г. надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника органу опіки та піклування з урахуванням найкращих інтересів дитини.

Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу у судовому засіданні за відсутності представника органу опыки та пыклування.

У вступному слові позивачка ОСОБА_1 підтримувала свою позовну заяву, надала пояснення, аналогічні її обґрунтуванню та просила задовольнити позовні вимоги. Також пояснила суду, що син ОСОБА_3 не бажає з нею спілкуватися, останній раз вона бачила сина на засіданні комісії у справах дітей. Відповідач та його родина настроюють дитину проти неї. В лютому 2020 року відповідач привозив до неї сина і він нормально до неї відносився, вони робили покупки. Потім син змінив ставлення до неї та сказав, що більше до неї не приїде. Син втік до батька в березні 2019 року з невідомих їй причин. Відповідач дає сину багато свободи, все дозволяє, тому батько для сина є хорошим, а вона погана. Коли син пішов жити до батька, вона виїздила до Італії. На питання відповідача відповіла, що вона поїхала до Італії, бо в неї не було грошей. В теперішній час вона нормально себе почуває, а лікувалася в психіатричній лікарні тоді, коли погано себе почувала.

У вступному слові відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, заперечує проти його задоволення та надав пояснення про те, що п`ять років тому позивачка покинула його разом з двома їх дітьми та поїхала до Італії. ЇЇ не було шість місяців. В Італії у відповідачки був інший чоловік. Коли вона повернулася в Україну, то звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу. Він заперечував проти розірвання шлюбу, бо мав намір зберегти сім`ю, але через рік сам звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу. Позивачка хотіла вивезти сина ОСОБА_3 в Італію, і тоді син втік до нього, бо не хотів їхати з матір`ю за межі України. Позивачка сама винна в тому, що син ОСОБА_3 так відноситься до неї, бо вона погано з ним спілкувалася. Син ОСОБА_3 мешкає разом з ним та його дружиною з березня 2019 року. Він прийшов до нього зі школи і не захотів повертатися до матері. Після цього відповідачка знову поїхала до Італії. Відповідачка має проблеми із психічним станом здоров`я, три рази стаціонарно лікувалася в психіатричній лікарні, а за мысцем її мешкання у квартирі по АДРЕСА_1 немає умов для проживання дитини. Він, відповідач, має хороші умови для проживання та виховання свого малолітнього сина ОСОБА_3 . Він не заперечує проти спілкування сина з позивачкою, але дитина цього не хоче. Він в теперішній час перебуває в зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою, яка добре ставиться до його сина ОСОБА_3 .

В судовому засіданні також був опитаний малолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який пояснив, що він навчається в 3 класі СЗШ № 37 м. Кам`янське, його батьком є ОСОБА_7 , а мамою є ОСОБА_1 . Він мешкав разом з ними. З березня 2019 року він мешкає з татом по вул. Олеся Гончара . Він не хоче мешкати з мамою, бо в неї погані умови, часто відключається світло і з мамою в нього погані стосунки, вона закривала його вдома на день. Йому подобається жити з батьком і він і надалі хоче жити з батьком. Він не проти інколи зустрічатися з мамою, але жити хоче з батьком.

Вислухавши вступне слово позивачки та відповідача, а також вислухавши малолітнього ОСОБА_3 , дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 червня 1999 року по 17 травня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с. 12 оберт) та рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 17 травня 2017 року (а.с. 11).

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 17).

Як вказувала позивачка у своєму позові та стверджувала в судовому засіданні, після розірвання шлюбу син ОСОБА_3 залишився мешкати разом з нею за її місцем проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .

Станом на 19 березня 2018 року у вказаній квартирі були зареєстровані сторони у справі та їх діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується наданою позивачкою копією довідки ТОВ «ЄРЦ КП» від 19 березня 2018 року (а.с. 13 оберт).

У січні 2018 року відповідач, без згоди позивачки, самостійно визначив місце проживання сина разом із собою за своїм місцем проживання. Спір щодо визначення місця проживання дитини сторони намагалися вирішити в судовому порядку, але у зв`язку з досягненням між ними домовленості щодо місяця проживання сина ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 , за заявою ОСОБА_2 , його позов до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини було залишено без розгляду, що підтверджується ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 18 лютого 2019 року у справі № 209/314/18, провадження № 2/209/29/19 (а.с. 22).

Саме під час перебування в провадженні суду вказаної вище цивільної справи позивачкою ОСОБА_1 готувався пакет документів, у тому числі висновок органу опіки та піклування від 12 вересня 2018 року (а.с.16), акт обстеження від 20 березня 2018 року умов проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с. 18), на підтвердження доцільності станом на 2018 рік визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_3 разом з нею.

Ці ж документи надані позивачкою суду на підтвердження вже інших обставин, що зазначені у цьому позові, який поданий до суду 04 грудня 2019 року.

Суд не приймає до уваги надані позивачкою висновок органу опіки та піклування від 12 вересня 2018 року про доцільність проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю ОСОБА_1 та акт обстеження від 20 березня 2018 року її умов проживання у квартирі по АДРЕСА_1 , бо вони не підтверджують фактичних обставин, які склалися на теперішній час.

В судовому засіданні сторони підтвердили що з березня 2019 року малолітній ОСОБА_3 постійно мешкає разом з батьком - відповідачем ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , а також те, що дитина самостійно залишила місце проживання матері та виявила бажання проживати з батьком.

Крім того, позивачка підтвердила, що після того, як дитина з березня 2019 року стала проживати разом з відповідачем, вона дійсно виїхала до Італії, де перебувала деякий час, а також підтвердила те, що вона дійсно перебувала на стаціонарному лікуванні в психіатричній лікарні через погіршення стану здоров`я.

Опитаний в судовому засіданні малолітній ОСОБА_3 виявив бажання проживати разом з батьком ОСОБА_2 , з яким він мешкає з березня 2019 року, пояснивши, що за місцем проживання матері погані умови, а між ним та мамою склалися погані стосунки, бо вона закривала його вдома.

У відзиві на позов та в судовому засіданні відповідач стверджував, що за місцем мешкання позивачки у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , немає умов для проживання дитини, бо відсутнє опалення та гаряча вода, немає умов для приготування та зберігання їжі, а позивачка під час спілкування із дитиною застосовувала нецензурні висловлювання, ображала дитину.

Позивачка не надала суду акт обстеження її квартири станом на 2020 рік на підтвердження наявності в її житловому приміщенні належних умов для проживання дитини або будь-які інші докази, які б спростовували твердження відповідача та малолітньої дитини про неналежні умови для проживання у квартирі позивачки.

Згідно висновку Органу опіки та піклування - виконавчого комітету Кам`янської міської ради від 28 жовтня 2020 року, № 8вих-20/779 (а.с. 60 оберт), на теперішній час малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . Мати дитини - ОСОБА_1 , відповідно до довідки КЗ «Кам`янська міська лікарня № 1» КП КМР перебуває на обліку у лікаря психіатра та періодично проходить лікування. Питання визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 було розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради 19 жовтня 2020 року, на якому були присутні обоє батьків та малолітній ОСОБА_3 . Зі слів дитини він має бажання надалі постійно проживати з батьком, а з матір`ю підтримувати зв`язок. Ураховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_3 , беручи до уваги рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Кам`янської міської ради від 19 жовтня 2020 року (протокол № 10), керуючись статтями 19, 141, 151, 155, 161, 171 СК України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ від 24 вересня 2008 року №866, орган опіки та піклування виконавчого комітету Кам`янської міської ради вважає, що є недоцільним визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Таким чином, судом встановлено, що з березня 2019 року і до теперішнього часу малолітній ОСОБА_3 проживає разом з батьком ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 , та знаходиться на його утриманні і вихованні. Відповідач самостійно піклується про малолітнього сина ОСОБА_3 , який виявив бажання мешкати разом з ним - ОСОБА_2 і не бажає проживати за місцем проживання матері - позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

За статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України, та Конвенції про права дитини.

Крім цього слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України витікає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них буде проживати дитин, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, вік дитини і її прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 з батьком відповідатиме інтересам дитини, а тому у задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування - виконавчий комітет Кам`янської міської ради, щодо визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_1 за її адресою: АДРЕСА_1 .

Повне рішення складено 16 грудня 2020 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.А. Байбара.