КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №2-83/11/1609
Провадження № 6/552/199/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року Київський районний суд міста Полтава у складі:

головуючої судді Кузіної Ж.В.

секретаря судового засідання Павленко Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава подання державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тихонова О.О. про примусове проникнення до житла боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Тихонов О.О. звернувся до суду з поданням, в якому просить надати дозвіл для примусового проникнення приватного виконавця до житла боржника ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , для здійснення перевірки майнового стану боржника. На виконанні ДВС знаходиться зведене виконавче провадження № 54291755 з примусового виконання виконавчого листа № 2-83/11 виданого 17.09.2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 23 225 грн. 23 коп. та виконавчого листа 2-83/11 виданого 17.09.2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» судових витрат у розмірі 352 грн. 56 коп. Вказав про наявність обставин, що ускладнюють виконання виконавчого документу, боржник ухиляється від виконання рішення суду.

У поданні державний виконавець просив розглянути справу за його відсутності.

Суд, дослідивши подані докази у справі, дійшов наступного висновку.

Судом установлено, що на виконанні державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тихонова О.О. знаходиться зведене виконавче провадження № 54291755 по виконанню виконавчого листа № 2-83/11 виданого 17.09.2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» заборгованість по кредитному договору у розмірі 23 225 грн. 23 коп. та виконавчого листа 2-83/11 виданого 17.09.2013 року Київським районним судом м. Полтави про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-банк» судові витрати у розмірі 352 грн. 56 коп.

Постановою державного виконавця від 11.08.2016 року відкрито виконавче провадження за вказаними виконавчими документами.

Згідно відповіді Пенсійного фонду України та Державної фіскальної служби джерела доходи у боржника відсутні, відомості про відкриті рахунки до ДФС не надходили та боржник не перебуває на обліку як отримувач пенсій.

Зареєстрованих транспортних засобів ОСОБА_1 немає.

Згідно інформації Держаного реєстру прав на нерухоме майно на ім`я боржника не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Державним виконавцем 18.05.2017 року складено акт про вихід за місцем проживання боржника за адресою: АДРЕСА_1 та залишено виклик.

Також державним виконавцем здійснювалися виходи до помешкання боржника, проте доступ до помешкання відсутній, про що складені акти від 04.02.2020 року, 10.06.2020 року та 09.10.2020 року. Залишено виклики з вимогою явки на адресу відділу.

Частина 1 статті 439 ЦПК України регламентує порядок вирішення питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника .

Статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено зобов`язання виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п.4 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» установлено порядок примусового проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи .

Відповідно до ст.30 Конституції України кожному гарантується недоторканість житла. Не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. Тобто обмеження права на недоторканість житла чи іншого володіння особи можливе виключно на підставі вмотивованого судового рішення.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року,ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, п.1 ст.17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

У ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року проголошено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції. В своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що за цією статтею Конвенції держава виконає свої зобов`язання не тільки, якщо просто утримається від дій, що ці права порушують, а і за умови, що буде діяти за певних обставин таким чином, щоб гарантувати їх забезпечення.

Відповідно до п.2 ст.29 Загальної декларації прав людини 1948 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи боржника є крайньою мірою з усіх заходів, що можуть бути застосовані для примусового виконання рішення суду, у разі, якщо державним виконавцем були виконані усі інші можливі спроби виконати рішення суду у відповідності до норм діючого законодавства без примусового проникнення до житла чи іншого володіння особи. Подання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння особи можливе за умови відмови боржника від добровільного допуску державного виконавця.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Також, згідно ч. 1ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження», копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простою кореспонденцією або доставляються кур`єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, які надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Зазначене дає підстави для висновку, що до подання державного (приватного) виконавця мають бути долучені копії належним чином завіреного поштового повідомлення про вручення боржникові копії постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, яка має бути направлена боржнику на адресу, зазначену у виконавчому документі, або конверта з копією цієї постанови, який повернувся на адресу державного виконавця з певною відміткою поштового відділення (адресат за цією адресою не проживає, не знайдений, по закінченні терміну зберігання тощо).

Право державного (приватного) виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов`язань.

Для цього, перш за все, є необхідним встановити факт обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Однак, в матеріалах подання відсутні дані про одержання або не одержання боржником будь-яких повідомлень та викликів державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, відсутні будь-які докази того, що боржник перешкоджає вільному доступу державного виконавця до свого житла. Із доданих до подання актів не вбачається часу проведення виконавчих дій, які могли проводитись у час перебування боржника на роботі, лікуванні, у відпустці, тому вказані акти не можуть вважатися належним і допустимим доказом для надання дозволу на примусове проникнення в житло боржника.

Крім того, подані матеріали про примусове проникнення до житла боржника не свідчать про те, що боржник належним чином повідомлявся про намір державного виконавця вчинити виконавчі дії з опису та арешту майна, що останній чинив цьому перешкоди та не надавав доступу до житла у відведений для цього час вчинення виконавчих дій. Фіксування державним виконавцем у акті того факту, що у приміщенні хтось перебував, але ніхто не вийшов, не дають підстав вважати, що йому чинились перешкоди для проникнення в приміщення.

Дані обставини, у своїй сукупності не можуть бути безумовними доказами ухилення боржника від виконання рішення суду.

Крім того, державним виконавцем не наведено даних на підтвердження того, що в будинку, до якого потрібно здійснити примусове проникнення, знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб.

Відтак твердження державного виконавця про те, що боржник навмисно не надає державному виконавцю доступ до даного домоволодіння суд вважає необґрунтованим.

Державним виконавцем не надано суду доказів повідомлення боржника з метою безперешкодного доступу до домоволодіння про дату, час та намір вчиняти виконавчі дії щодо опису майна боржника.

За таких обставин, державним виконавцем не подано беззаперечних відомостей про перешкоджання боржником здійсненню виконавчих дій, і надання дозволу на примусове проникнення до житла за цією адресою може призвести до суттєвих порушень майнових прав інших осіб, тому у задоволенні подання необхідно відмовити.

Враховуючи вищевикладене, суд встановив відсутність достатніх підстав для задоволення подання державного виконавця про примусове проникнення до житла боржника, яке є крайнім заходом при проведенні виконавчих дій, і може застосовуватися лише у тих обставинах, коли державний виконавець вичерпав усі можливі шляхи для забезпечення виконання судового рішення, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження».

На підставі вищевикладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.5,18,28 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 439 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу Державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) Тихонова О.О. про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Полтавського апеляційного суду через Київський районний суд м. Полтави протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий Ж.В.Кузіна