Справа № 489/6836/19
Номер провадження 2/489/1167/20
21 травня 2020 року місто Миколаїв
Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого судді Кокорєва В. В.,
за участю секретаря судового засідання Смєрдової К. С.,
позивача ОСОБА_1 , його представника адвоката Коби В. Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 10 Ленінського районного суду м. Миколаєва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до ОСОБА_2 (далі - відповідач) про відшкодування шкоди завданої злочином,
В грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про відшкодування шкоди, завданої злочином. Свої вимоги мотивував тим, що згідно з ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.11.2019, ОСОБА_2 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 122 Кримінального кодексу України та закрито кримінальне провадження у зв`язку зі спливом термінів давності притягнення до кримінальної відповідальності.
З 01.09.2014 до 16.09.2014 позивач знаходився на стаціонарному лікуванні. А потім до 11.10.2014 на амбулаторному лікуванні. За весь період лікування позивачем понесені додаткові витрати на лікування в розмірі 7805, 72 грн. Також втрачено заробіток в сумі 1664,6 грн.
Позивач та його представник в судовому засіданні позов підтримали, просили про його задоволення, проти заочного розгляду не заперечували.
Відповідач у судове засідання 26.02.2020, 19.03.2020, 21.04.2020 та 21.05.2020 не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.
Ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання, вирішено проводити заочний розгляд справи.
Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.
В ході судового слідства було встановлено, що 01.09.2014 потерпілому, згідно висновку судово - медичної експертизи № 1472 від 26.09.2014, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді відкритого двостороннього перелому нижньої щелепи зліва в області кута, зправа в ментальному відділі зі зміщенням уламків, що належать до середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалості розладу здоров`я на термін понад 21 день.
Закриття провадження за закінченням терміну притягнення до відповідальності є нереабілітуючою обставиною.
Цивільний позов по кримінальній справі заявлявся, але, оскільки провадження у справі було закрито, то і цивільний позов не розглядався, що не позбавляє можливості потерпілого звернутися до суду з цивільним позовом.
Ухвала Центрального районного суду м. Миколаєва від 15.11.2019 у справі № 490/14699/14-к не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди та інші.

Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до абз. 1 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 31.03.1989 року «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (із наступними змінами) та абз. 1 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Отже, ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва № 490/14699/14-к встановлено, що внаслідок злочинних дій відповідача, позивачу заподіяно матеріальну шкоду і ця обставина є обов`язковою для суду при розгляді цієї справи.

Своїми протиправними діями відповідач заподіяв позивачу матеріальну шкоду, яка виразилась у витратах на лікування, реабілітацію всього на суму 7805,72 грн. Розмір завданої шкоди підтверджується копіями платіжних документів, які містяться в матеріалах справи (а.с. 46 - 50).

Згідно листка непрацездатності серії НОМЕР_1 встановлено, що ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 01.09.2014 до 16.09.2014, тобто 16 днів. В період з 17.09.2014 до 11.10.2014 перебував на амбулаторному лікуванні.

Позивач у своїй позовній заяві просив стягнути на його користь відшкодування в частині втраченого заробітку.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2014 рік" від 16.01.2014 № 719 - VII, було встановлено мінімальну заробітну плату на 2014 рік в розмірі 1218 грн. Отже, в якості втраченого заробітку, стягненню підлягає сума в розмірі 1664,6 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової шкоди)" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спричиненням тілесних ушкоджень позивачу завдано моральної шкоди яка полягає у самому факті спричинення фізичного болю, душевних стражданнях, стан здоров`я погіршився, звичний хід його життя був порушений, оскільки він тимчасово втратив працездатність. Його дружина на цей час була вагітна і йому потрібно було піклуватися про неї та забезпечувати родину всім необхідним. Окрім цього, на підборідді позивача залишився шрам від операції, мова повністю не відновилася, все це приносить йому значний дискомфорт.

Визначаючи розмір компенсації моральної шкоди в сумі 200 000 грн. позивач вказує, що виходив з тривалості та глибини страждань, з того, що наслідки неправомірних дій до цього часу не зникли.

Дослідивши докази, долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог щодо матеріальної шкоди і часткового задоволення вимог щодо компенсації моральної шкоди. Виходячи із засад розумності та справедливості, співмірності компенсації завданої моральної шкоди тривалості та глибині страждань, суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 70 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Що стосується позовної вимоги щодо стягнення з відповідача витрат на послуги адвоката, то суд виходить з такого.

На підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, суду було надано витяг з Договору - доручення про надання правової допомоги № 9 та Акт - розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу за договором - дорученням, з якого вбачається, що сума витрат на правову допомогу складає 5000 грн. за підготовку та пред`явлення позову та 7000 грн. за прибуття та участь у судових засіданнях.

Суду надано акти-розрахунки суми витрат на правову допомогу, в яких міститься підпис про фактичне отримання коштів, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Позивачем при подачі позову до суду судовий збір не сплачений.

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Тому суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, вважає за необхідне покласти судові витрати на відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 141, 259, 263-268 ЦПК України, суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в сумі 9470,32 грн. (дев`ять тисяч чотириста сімдесят грн. тридцять дві коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 70000, 00 грн. (сімдесят тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 12000,00 грн. (дванадцять тисяч грн.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 2144,7 грн. (дві тисячі сто сорок чотири грн. сімдесят коп.)

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий 20.11.2007 Ленінським РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області, АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом тридцяти днівне подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі оголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - з моменту складення повного тексту рішення.

Позивач, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено - 26.05.2020.

Суддя В. В. Кокорєв