Справа № 425/1005/19
Провадження № 22-ц/810/152/20
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Лозко Ю.П., Стахової Н.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 лютого 2020 року, ухваленого Рубіжанським міським судом у складі: судді Москаленко В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 124245,79 грн, який мотивувало тим, що відповідачка ОСОБА_1 відповідно до укладеного договору № б/н від 21.06.2010 року отримала кредит у розмірі 6000 грн у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач зазначав, що своїм підписом у заяві відповідачка підтвердила, що підписана нею заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг.

Відповідачка належним чином не виконала зобов`язання за договором, у зв`язку з чим станом на 31.01.2019 року за нею утворилась заборгованість в сумі 124245,79 грн, яка складається із заборгованості за кредитом - 5998,05 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом з 21.06.2010 року по 30.03.2018 року - 118247,74 грн, яку позивач просив стягнути з відповідачки, а також стягнути судові витрати в розмірі 1921 грн.

Заочним рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14.05.2019 року позовні вимоги були задоволені повністю (а.с. 56-59).

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором б/н від 21.06.2010 року станом на 31.01.2019 року, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 5998,05 грн та з заборгованості по процентам за користування кредитом у період з 21.06.2010 року по 30.03.2018 року у сумі 118247,74 грн, а всього в сумі 124245,79 грн. та судові витрати.

У заяві про перегляд заочного рішення відповідачка зазначає, що судове засідання проведене за її відсутність незважаючи на її прохання про перенесення розгляду справи, що позбавило її можливості заявити про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки останній платіж нею здійснено в серпні 2014 року, а до суду позивач звернувся 21.02.2019 року. Посилається на застосування до спірних правовідносин практики Верховного Суду України, відповідно до якої позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, та вважає таким строком позовної давності три роки, оскільки Умови та правила не містять підпису позичальника (а.с. 87-88).

У відзиві на заяву про перегляд заочного рішення позивач АТ КБ «Приватбанк» заперечував проти задоволення заяви як необґрунтованої.

Ухвалою суду від 21.10.2019 року вищезазначене рішення було скасовано та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 153,154).

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 позов не визнає, оскільки надані позивачем докази не завірені належним чином, копію заяви позичальника не можна прочитати, заповнення нею анкети відповідачка не заперечує, проте ніяких договорів між сторонами не укладалося, позивач не має право на звернення до суду зі спливом позовної давності, оскільки останній платіж здійснено відповідачкою в серпні 2014 року на суму 13,62 грн, банком не надано документів на підтвердження перерахування відповідачці грошових коштів у сумі 6000 грн,і оскільки відповідачка не підписувала Умови про збільшення строку позовної давності, то вважає, що він сплинув, що є підставою для відмови у позові, а також просить відмовити в позові за необґрунтованістю.

Позивач надав відповідь на відзив, який дублює зазначені ним підстави для задоволення позову, а також посилається на надану ним виписку з карткового рахунку відповідачки, з якого вбачається встановлення ліміту, користування грошима, отримання коштів через банкомат, розрахунку через термінали в касах магазинів, а також часткова сплата заборгованості за договором, що неможливо без отримання картки «Універсальна». Розрахунок заборгованості відповідачем не спростований. Оскільки строк випущеної картки до останнього дня жовтня 2017 року, а з позовом до суду позивач звернувся 14.03.2019 року, то з урахуванням усталеної практики Верховного Суду строк не пропущений, оскільки кінцевим строком повного погашення кредиту є останній день місяця дії картки.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 лютого 2020 року відмовлено Акціонерному товариству Комерційний банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідачкою не оспорюється факт отримання кредиту від позивача, тому стягненню підлягає сума заборгованості за кредитом у сумі 5998,05 грн, кінцевим строком повного погашення кредиту є кінцевий строк дії картки - січень 2014 року, автоматичне неодноразове продовження дії якої не змінює терміну виконання повернення заборгованості, доказів переукладення кредитного договору з видачею нових кредитних карток позивачем не надано, проте оскільки відповідачкою заявлено клопотання про застосування позовної давності, яке підлягає задоволенню, у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку із пропуском позовної давності.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» вважає вказане рішення незаконним, необґрунтованим, винесеним з порушенням норм процесуального і матеріального права та просить скасувати його та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути судові витрати.

Доводами апеляційної скарги є те, що суд не врахував правову позицію, викладену у Постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, оскільки 21.06.2010 року відповідачці було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 зі строком дії до 01/14, тобто до 31.01.2014 року, в подальшому картка перевипускалася та 23.10.2013 року картка була перевипущена та відповідачка отримала дві нові картки № НОМЕР_2 зі строком дії до 07/17 та картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 10/17, тобто до 31.10.2017 року. Під перевипуском карти розуміється випуск та приєднання карти з новим строком дії до раніше відкритого клієнту карткового рахунку, а тому вся сума заборгованості за кредитним лімітом відображається та враховується, в тому числі і на перевипущеній картці. Оскільки відповідачку було ідентифіковано 21.06.2010 року згідно Постанови НБУ від 17.12.2003 року «Про затвердження Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», то при перевипуску карток 23.10.2013 року підписання нової анкети не було потрібно. Отже, строк дії картки встановлено до 31.10.2017 року, з позовом Банк звернувся до суду 14.03.2019 року, тому строк позовної давності позивачем не пропущено. Оскільки надання безоплатних кредитів забороняється, позивач має право на отримання від позичальника процентів на рівні облікової ставки НБУ, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18.

Протоком автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2020 року головуючим у справі визначено суддю Назарову М.В., склад колегії - Лозко Ю.П., Стахова Н.В.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 28 лютого 2020 року, ухвалою суду від 10 березня 2020 року справу призначено до апеляційного розгляду на 31 березня 2020 року о 12.30 год.

Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, від позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності його представника, підтримують доводи скарги, від відповідачки надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності, наполягає на застосування до спірних правовідносин наслідків спливу позовної давності та просить в задоволенні апеляційної скарги Банку відмовити, а рішення суду - залишити без змін.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 21.06.2010 року відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, відповідно до якої вона оформила на своє ім`я кредитну картку «Універсальна» № НОМЕР_1 (а.с. 9), строк дії якої відповідно до наданих позивачем доказів становить з 21.06.2010 року до січня 2014 року.

Згідно наданих Банком розрахунків заборгованість за тілом кредиту становить 5998,05 грн (а.с. 6-8).

Відповідачка не оспорювала факт того, що нею було отримано кредит від позивача, а тому суд дійшов висновку, що підлягала б стягненню заборгованість за кредитом у сумі 5998,05 грн згідно наданого позивачем розрахунку (а.с. 8-9).

Також в заявах по суті справи відповідачкою заявлено про застосування до спірних правовідносин наслідків пропуску позовної давності у вигляді відмови у задоволенні позову.

Переглядаючи справу за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21 червня 2010 року процентна ставка не зазначена.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на прострочену заборгованість за користування кредитними коштами.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21.06.2010 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання - п. 1.1.7.12.), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 червня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21 лютого 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, а доказування відповідно до вимог частини шостої статті 81 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, тому їх не можна розцінювати як частину укладеного між сторонами кредитного договору шляхом підписання заяви-анкети. Тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів у певному розмірі за користування кредитними коштами.

Однак, відмовляючи у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності, суд наведеного не врахував та зробив суперечливий та такий, що ґрунтується на припущеннях висновок про відмову у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, що складається з тіла кредиту та процентів за його користування, за пропуском строку позовної давності, оскільки вказане є самостійною підставою для відмови у позові і може мати місце лише за умови обґрунтованості позовних вимог.

Безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір від 21 червня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить строку повернення кредиту (користування ним).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа № 342/180/17) зроблено висновок про те, що кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, і вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Вказаний висновок з огляду на передбачені частиною четвертою статті 263 ЦПК України вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення про врахування висновків щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин є обов`язковим.

Тому є помилковим висновок суду про відмову у задоволенні позову про стягнення фактично отриманої суми кредиту за пропуском строку позовної давності, оскільки вказаний строк позивачем з огляду на наведене не пропущений, наявність заборгованості з фактично отриманих кредитних коштів встановлений судом і не оспорюється сторонами, апеляційна скарга в наведеній частині підлягає задоволенню.

Що стосується вимог про стягнення відсотків, то в наведеній частині позовні вимоги не підлягають задоволенню через необґрунтованість.

Помилковими є доводи апеляційної скарги про неврахування судом того, що оскільки надання безоплатних кредитів забороняється і позивач має право на отримання від позичальника процентів на рівні облікової ставки НБУ, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладених у постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 205/2825/18, оскільки таких вимог позивач не заявляв. Суд відповідно до диспозитивності як засади цивільного судочинства розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Як зазначалося вище, проценти є встановленими законом і договірними, і позивачем заявлено вимогу про стягнення саме погоджених сторонами процентів, тобто договірних. Вимог про стягнення інших - законних процентів - Банком не заявлено.

Посилання скаржника на необхідність стягнення з відповідачки на користь позивача процентів на рівні облікової ставки НБУ з огляду на постанову Верховного Суду від 18.12.2019 року у справі № 205/2825/18, в якій ВС погодив стягнення судом першої інстанції відсотків на рівні облікової ставки НБУ за умови відсутності доказів погодження сторонами договірних відсотків, про стягнення яких Банком було заявлено вимоги, оскільки вказана постанова не містить висновку щодо застосування відповідної норми права, а є судовим рішенням касаційної інстанції по конкретній справі в межах доводів касаційної скарги, і відповідачем рішення про стягнення з нього вказаних процентів не оспорювалося.

Вказана невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права відповідно до частин 3 та 4 частини першої статті 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 лютого 2020 року та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «КБ «ПриватБанк» та стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5998,05 грн, а в іншій частині слід відмовити у задоволенні позову через необґрунтованість.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_1 на користь АТ «КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню 231,90 грн судового збору (за подання позовної заяви позивачем сплачено 1921 грн + за подання апеляційної скарги сплачено 2881,50 грн = 4802,50 х 5998,05: 124245,79).

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Скасувати рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 03 лютого 2020 року та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 21 червня 2010 року: заборгованість за тілом кредиту 5998,05 грн.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом з 21.06.2010 по 30.03.2018 року у сумі 118247,74 грн відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження юридичної особи: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д; ) судовий збір у розмірі 231,90 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 01 квітня 2020 року.

Головуючий

Судді: