ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2020 року

м. Харків

Справа 645/567/20

Провадження № 22-ц/818/4816/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Хорошевського О.М.

суддів Бурлака І.В., Яцина В.Б.

Учасники справи :

Позивач: керівник Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради,

Відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 поданої в особі її представника ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 24 липня 2020 року, ухвалене суддею Бондарєвою І.В.,

за позовом керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати,

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 3 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати, у сумі 89559,88 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 238,6 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1 , належала по 1/2 частині ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2013 р. Разом з цим, відповідно до договору про поділ спільного майна подружжя від 12.06.2019 за №1383, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бервено Н.І., особистою приватною власністю ОСОБА_1 є нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 238,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право спільної сумісної власності між подружжям, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно припиняється. Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташована нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 238,6 кв.м., право власності на яку 03.12.2013 р. зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Обстеження здійснювалось з урахуванням геодезичної роботи щодо плану меж фактичного користування вищевказаної земельної ділянки. Межі земельної ділянки визначені відповідно до її меж. У Відділі у м. Харкові ГУ Держгеокадастру у Харківській області станом на 29.12.2012 р. не обліковуються документи, що посвідчують право власності або користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно даних з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості про зареєстровані права на земельну ділянку, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 відсутні. Відповідно до інформації ГУ ДПС у Харківській області від 01.10.2019 №1561/9/20-40-58-06-17 ОСОБА_1 (код НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (код НОМЕР_2 ) зареєстровані як платники земельною податку за земельну ділянку по АДРЕСА_1 кожний, з площею земельної ділянки 0,013725 га. Так, ОСОБА_1 у 2017 р. сплачено земельного податку у сумі 3 688,86 грн., у 2018 році - 3 688,86 грн., за 2019 рік податковий борг становить 13 920,70 грн. Крім того, згідно вищевказаної інформації ОСОБА_2 у 2017 році сплачено земельного податку у сумі 3 688,86 грн., у 2018 році 3 688,86 грн., за 2019 рік податковий борг становить 13 920,70 грн. Разом з цим, фактична площа земельної ділянки, яку використовували ОСОБА_1 та ОСОБА_2 під об`єктом нерухомого майна, відповідно до проведеної топографо-геодизичної зйомки, становить 0,0492 га. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2017 р. по 12.06.2019 р. використовували земельну ділянку площею 0,0492 га. по АДРЕСА_1 , без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав та, відповідно, не сплачують жодних платежів за її використання, згідно зі встановленого законодавчими актами розміру. У зв`язку з цим Департаментом територіального контролю Харківської міської ради проведено обстеження земельної ділянки та складено акт від 14.03.2019 р., яким встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (станція технічного обслуговування автомобілів) літ. «А-1» земельну ділянку площею 0,0492 га. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 огороджена, прохід/проїзд обмежений, здійснюється через ворота. Крім того, Департаментом територіального контролю Харківської міської ради здійснено розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати за використання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вищезазначеної земельної ділянки без правовстановлюючих документів у період з 01.01.2017 р. по 31.05.2019 р. Встановлено, що розмір безпідставно збережених ОСОБА_1 коштів за використання земельної ділянки площею 0,0246 га. у період з 01.01.2017 р. по 31.05.2019 р. складає 44 779,94 грн., розмір безпідставно збережених ОСОБА_2 коштів за використання земельної ділянки площею 0,0246 га у період з 01.01.2017 р. по 31.05.2019 р. складає 44 779,94 грн. Таким чином, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 01.01.2017 р. по 31.05.2019 р. використовують земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності територіальної громади міста Харкова, без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України, але не здійснюють свого обов`язку щодо сплати за користування земельною ділянкою. Посилаючись на вказані обставини, прокурор просив стягнути з відповідачів на користь Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі по 44779,94 грн. з кожного. Крім того, просить суд стягнути з відповідачів на користь прокуратури Харківської області сплачений ними судовий збір.

Рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 липня 2020 року позовну заяву Керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь держави в особі Харківської міської ради безпідставно збережені кошти у розмірі орендної плати у сумі по 44779,94 грн з кожного. Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду мотивоване тим, що використання земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності, без укладення договору оренди за період з 01.01.2017 року по 31.05.2019 року, внаслідок чого позивач позбавлений можливості отримати дохід у такому розмірі від здачі спірної земельної ділянки в оренду, чим позивачеві завдано збитки у вигляді неодержаної орендної плати за землю, тому грошові кошти, що є предметом позову даній справі, є сумою несплаченої відповідачем орендної плати, а тому підлягає стягненню з відповідачів.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 звернулася до суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в здоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом безпідставно прийнято до уваги розрахунок розміру орендної плати, в основу розрахунку покладено нормативно грошову оцінку земельної ділянки вартість 1 кв.м. землі м. Харкова в розмірі 291,18 грн. з урахуванням коефіцієнтів, помножених на площу земельної ділянки.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 та ч. 3 ст. 23 Закону України "Про оцінку земель" дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремій земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Отже, нормативна грошова оцінка земель є підставою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 ПК України.

Позивачем не надано витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку спірної земельної ділянки..

Також, суд, не з`ясував, чи є земельна ділянка, за користування якою позивач просить стягнути безпідставно збережені кошти (в розмірі орендної плати), сформованим об`єктом цивільних прав. В матеріалах справи відсутні докази, що спірна земельна ділянка площею 0,0492 га. є сформованою та зареєстрованою у встановленому законом порядку, оскільки вказана земельна ділянка не має кадастрового номеру. Таким чином, спірна земельна ділянка не може вважатися об`єктом цивільних прав у розумінні ст. 79-1 Земельного кодексу України через її несформованість.

Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять доказів використання ОСОБА_1 всієї земельної ділянки (крім тієї, під якою, власне, знаходиться нежитлова будівля, яка їй належить).

У відзиві на апеляційну скаргу керівник Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області зазначив, що між сторонами склалися кондиційні правовідносини, розрахунки здійсненні ХМР не для укладення договору оренди, а для використання в якості цивільного елементу як доказу обґрунтування використання як доказу.

Відповідно до ст. 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у ч. 1ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судом встановлено, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на 14.03.2019 р. нежитлова будівля літ. «А-1», загальною площею 238,6 кв.м., по АДРЕСА_1 , належить по Ѕ частині ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2013 р. за №3630 та ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 03.12.2013 р. за №3624 (а.с. 28-29).

Відповідно до договору про поділ спільного майна подружжя від 12.06.2019 р. за №1383, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Бервено Н.І., особистою приватною власністю ОСОБА_1 є нежитлова будівля літ. «А-1» загальною площею 238,6 кв.м., розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Право спільної сумісної власності між подружжям, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на вказане нерухоме майно припиняється (а.с.30-31).

Відповідно до Акту від 03.10.2018 р. обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті обстеження земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , встановлено, що з 03.12.2013 р. по теперішній час ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують земельну ділянку площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 без виникнення права власності/користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

На вказаній земельній ділянці площею 0,0492 га по АДРЕСА_1 розташована нежитлова будівля літ. «А-1», право власності на яку 03.12.2013 р. зареєстровано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Земельна ділянка площею 0,0492 га. по АДРЕСА_1 з 03.12.2013 р. по теперішній час використовується ОСОБА_1 та ОСОБА_2 для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі літ. «А-1». Площа земельної ділянки відповідно до її меж складає 0,0492 га. Межі земельної ділянки визначені відповідно до зовнішніх меж будівлі та паркану. Координати точки знімальної основи визначались супутниковим методом з прив`язкою до сертифікованої мережі в системі СК-63 Харків (КНВА із застосуванням RTK приймача GNSS S660P №S6626C12318855). Вся апаратура супутникових радіонавігаційних систем, що використовувалась для виконання топографо-геодезичних робіт зареєстрована та обліковується у Держгеокадастрі України (Реєстр апаратури супутникових радіонавігаційних систем геодезичного коду 9015. Реєстраційний номер 1315 (S660P №S6626C123188554). Визначені за результатами геодезичної зйомки координати земельної ділянки оброблені та сформовані в електронному файлі у форматі «.shp» для подальшого отримання розрахунковим методом із застосуванням програмних комплексів з нормативної грошової оцінки земель м.Харкова даних про нормативну грошову оцінку зазначеної земельної ділянки. (а.с.22-23)

Як вбачається з листа Відділу у м. Харкові Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 16.04.2019 № 927/116-19 за відповідачами не обліковуються документи, що посвідчують право власності або користування на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 27).

Згідно листа Головного Управління ДПС України в Харківській області від 30.01.2020 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані як платники земельного податку на земельну ділянку по АДРЕСА_1 , кожний з площею земельної ділянки 0,013725 га. ОСОБА_1 сплачено земельного податку з фізичних осіб: за 2016 р.-3647,98 грн., за 2017 р.-3688,86 грн., за 2018 р. 3688,86 грн. за 2019 р. податковий борг становить 13920,70 грн. ОСОБА_2 сплачено земельного податку з фізичних осіб: за 2016 р.-3647,98 грн., за 2017 р.-3688,86 грн., за 2018 р. 3688,86 грн. за 2019 р. податковий борг становить 13920,70 грн. (а.с. 32).

Згідно Акту обстеження земельної ділянки від 14.03.2019 року, складеного Департаментом територіального контролю Харківської міської ради, встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 використовують для експлуатації та обслуговування нежитлової будівлі (станція технічного обслуговування автомобілів) літ. «А-1» земельну ділянку площею 0,0492 га. Земельна ділянка по АДРЕСА_1 огороджена, прохід/про`їзд обмежений, здійснюється через ворота. (а.с. 24).

Вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради.

За змістом глави 15 Земельного кодексу України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою комунальної власності реалізується, зокрема, через право оренди.

Частина перша статті 93 Земельного кодексу України встановлює, що право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Землекористувачі також зобов`язані своєчасно сплачувати орендну плату (пункт «в» частини першої статті 96 Земельного кодексу України).

Водночас відповідно до змісту статті 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Зважаючи на положення статті 125 ЗК, новий власник земельної ділянки не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до вимог законодавства.

Статтею 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом.

Згідно вказаних норм закону, обов`язок по вчиненню дій, направлених на оформлення документів покладається саме на орендаря, зокрема, звернення до ради з відповідною заявою про затвердження проекту землеустрою, а також з заявою і пакетом документів пророзгляд питання щодо надання земельної ділянки в оренду.

Правовідносин щодо користування спірною земельною ділянкою відповідач належним чином не оформлював, проте використовує земельну ділянку без виникнення права власності / користування та без державної реєстрації цих прав у відповідності до статті 125 Земельного кодексу України.

З моменту виникнення права власності на зазначене нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, розташовану під майновим комплексом.

Відповідно до статті 206 ЗК використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Статтею 14 Податкового кодексу України (далі - ПК) визначено, що плата за землю - це загальнодержавний податок, який справляється у формі земельного податку та орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.

Виходячи зі змісту статті 120 ЗК норма щодо переходу права на земельну ділянку у разі переходу права на будинок, будівлю і споруду може бути застосована у випадках, якщо земельна ділянка перебуває у власності або у користуванні колишнього власника будівлі.

Як вбачається із положень статті 120 ЗК, виникнення права власності на об`єкт нерухомості не є підставою для автоматичного виникнення права власності чи укладення (продовження, поновлення) договору оренди земельної ділянки.

Отже, за змістом указаних приписів виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права. Проте з огляду на приписи частини другої статті 120 Земельного кодексу України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Предметом регулювання глави 83 Цивільного кодексу України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексу України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

За змістом приписів глав 82 і 83 Цивільного кодексу України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна в набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності в деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Таким чином, обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна безпідставно збережених коштів у вигляді орендної плати за фактичне користування без належних на те правових підстав земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений.

Судом встановлено, що відповідачі на підставі договору купівлі-продажу набули право власності на нерухоме майно, на спірній земельній ділянці. При цьому матеріали справи не містять доказів належного оформлення права користування вказаною земельною ділянкою попереднійм власником будівлі.

Позивач не надав до матеріалів справи технічну документацію з нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки площею 0,0492 га.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що наданий позивачем розрахунок безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати не містить жодних даних щодо технічної документації земельної ділянки та Витягу з нормативної грошової оцінки земельної ділянки площею 0,0492 га, що свідчить про недоведеність позивачем своїх вимог.

Площа земельної ділянки (0,0492 га) визначена позивачем на підставі топографічного плану та акту обстеження земельної ділянки.

Чинним законодавством України не передбачено формування земельних ділянок на підставі топографічних планів та актів обстеження земельних ділянок, які не є документацією землеустрою.

Тобто спірна земельна ділянка площею 0,0492 га не має ні визначених меж, ні кадастрового номеру, інформація про неї не занесена до Державного земельного кадастру, тому не може вважатися сформованою земельною ділянкою в розумінні статті 79-1 ЗК України.

Крім того, відсоток строку оренди - показник, який визначається залежно від строку оренди земельної ділянки, що фіксується лише у договорі оренди.

Відсутність домовленості сторін щодо істотних умов договору оренди земельної ділянки, визначити розмір орендної плати неможливо.

Відповідно до п. 2.6. Положення про порядок визначення розміру орендної плати, плати за суперфіцій, земельний сервітут при наданні земельних ділянок у платне користування в місті Харкові його значення коливається від 60% до 100%.

Судова колегія дійшла до висновку, що розрахунок суми орендної плати, здійснений позивачем, ґрунтується на припущеннях та приблизних показниках, які не відповідають дійсним характеристикам спірної земельної ділянки, тому є недоведеним належними та допустимими доказами.

Позивач в позові посилався на те, що позбавлений можливості отримати дохід у відповідному розмірі від здачі земельної ділянки в оренду, а тому, в обґрунтування заявлених позовних вимог про стягнення недоотриманих коштів, повинен надати до суду докази на підтвердження обставин, на які він посилається в позові. Зокрема, докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України "Про оренду землі" у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 07.02.2019 у справі №922/3639/17, від 06.02.2018 у справі №923/921/17, від 11.02.2019 у справі №922/391/18, від 13.02.2019 у справі №922/392/18.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.02.2019 у справі №922/587/18, від 11.02.2019 у справі №922/3047/17

Крім того, предметом позову в цій справі є стягнення з власника об`єкту нерухомого майна безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщений, без належних на те правових підстав.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про оренду землі» об`єктами оренди є земельні ділянки, що перебувають у власності громадян, юридичних осіб, комунальній або державній власності.

Орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди (частина перша статті 21 Закону України «Про оренду землі»).

Таким чином, позивач мав надати докази існування протягом зазначеного в позові періоду земельної ділянки як об`єкта цивільних прав у розумінні та визначенні земельного законодавства, реальної можливості передачі позивачем цієї земельної ділянки в оренду відповідно до Закону України «Про оренду землі» у зазначений період, а також обґрунтованість розрахунку стягуваної суми (збереженого відповідачем за рахунок позивача майна (коштів).

Водночас, основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності є нормативна грошова оцінка земель, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати, який в будь-якому разі не може бути меншим, ніж встановлено положеннями пункту 288.5.1 статті 288 Податкового кодексу України (аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 10.09.2018 по справі № 920/739/17).

Відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» дані про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки оформляються як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель. Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Так Велика Палата Верховного Суду у постанові від 23.05.2018 у справі №629/4628/16-ц дійшла висновку, що обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, про що також наголошено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17 (п.71).

Беручи до уваги, що матеріали справи не містять довіреності на імя ОСОБА_1 на представлення інтересів ОСОБА_2 та оскарження від його імені рішення суду не має.

Тому судова колегія переглянула рішення суду лише в частині позовних вимог що стосуються саме ОСОБА_1 .

З урахуванням вищенаведеного, позовні вимоги про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати в сумі 44779,94 грн. не підлягають задоволенню у зв`язку з їх недоведеністю.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось та непереглядалось.

Відповідно до ст.. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України підлягають перерозподілу.

Керуючись ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 376, 381, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м.Харкова від 24 липня 2020 року змінити.

Скасувати рішення в частині задоволення позовних вимоги керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Харківської області, який діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у розмірі орендної плати. У задоволенні цих позовних вимог відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Харківської місцевої прокуратури №3 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3153,00грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня проголошення, і протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду, у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий О.М.Хорошевський

Судді І.В.Бурлака

В.Б.Яцина

Повний текст постанови складено 18 грудня 2020 року