ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/3024/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2020 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Лужецької О.Р.,

при секретарі - Григораш Н.М.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївна про визнання договору дарування недійсним

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2018 року ОСОБА_3 (далі по тексту - Позивач, ОСОБА_3 ) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 (далі по тексту- Відповідач, ОСОБА_4 ), третя особа: нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївна, в якому просив визнати договір дарування від 29.07.2003 року недійсним та визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 22.08.1984 по 28.09.2018 ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, спадкоємцем померлої є син - ОСОБА_4 . Під час шлюбу позивач набув у власність квартиру, загальною площею 70,60 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . У 2003 році ОСОБА_5 виявила бажання виділити частку із майна - квартири АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності, позивач не заперечував, у зв`язку з чим, 29.07.2003 року у нотаріуса підписав всі необхідні документи. Позивач вказує, що він, будучи особою похилого віку та не володіючи юридичними знаннями ймовірно підписав договір дарування своєї частки на користь своєї дружини. Однак, він не мав наміру відчужувати квартиру, оскільки вона є його єдиним житлом. Посилаючись на те, що під час вчинення правочину помилився щодо обставин, керуючись статтею 229 ЦК України просив суд позов задовольнити.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва (суддя ОСОБА_6) від 06 березня 2019 року відкрито провадження в справі, призначено підготовче судове засідання.

У зв`язку зі звільненням судді ОСОБА_6 справу передано для подальшого перерозподілу.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.05.2019 розгляд справу визначено суддю Лужецьку О.Р.

Ухвалою суду від 15.05.2019 справу прийнято до свого провадження, призначено підготовче засідання.

Відповідач скориставшись своїм правом, наданим статтею 178 Цивільного процесуального кодексу України, надав суду відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти задоволення позову з огляду на те, що ОСОБА_3 не є належним відповідачем по справі, оскільки він не є стороною договору дарування від 29.07.2003, а отримав право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 за заповітом.

Ухвалою суду від 25.03.2020 закрито підготовче засідання та призначено до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, які зазначені в позові та просив задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача направив на адресу суду заяву з проханням слухати справу без їх участі.

Третя особа нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова С.М. в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином, причини неявки не відомі.

Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, з урахуванням думки відповідача, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов таких висновків.

29.07.2003 між ОСОБА_3 (дарувальник) та ОСОБА_5 (обдарована) укладено договір дарування квартири, за умовами якого дарувальник подарував, а обдарована прийняла в дар Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Договір дарування квартири укладений у письмовій формі та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антоновою С.М., зареєстровано в реєстрі за № 3527. Матеріалами справи підтверджено, що правонаступником ОСОБА_5 є її син ОСОБА_4 .

Судом встановлено, що на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 видано свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за реєстровим № 3526.

Згідно п.п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс набирає чинності з 01.01.04. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки на час виникнення спірних правовідносин в 2003 році діяв Цивільний кодекс УРСР в редакції 1963 року (далі - ЦК УРСР), тому суд застосовує його норми для вирішення спору по суті пред`явлених вимог.

Статтею 41 ЦК УРСР встановлено, що угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Угоди можуть бути односторонніми і дво- або багатосторонніми (договори).

Відповідно до ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

У відповідності зі ст. 5 ЦК УРСР, при здійсненні своїх цивільних прав та обов`язків, особи повинні додержуватись законів, волевиявлення учасника (угоди) правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 56 ЦК УРСР угода, укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, може бути визнана недійсною за позовом сторони, яка діяла під впливом помилки.

Пунктом 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978р. «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» встановлено, що відповідно до ст.56 ЦК угода може бути визнана судом недійсною, як укладена внаслідок помилки, що має істотне значення, тільки за позовом сторони (громадянина чи організації), що діяла під впливом помилки.

Під помилкою у даному випадку слід розуміти таке неправильне сприйняття стороною суб`єкта, предмета чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на її волевиявлення, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Посилання представника позивача як на підставу визнання договору дарування недійсним на те, що позивач не мав наміру відчужувати квартиру, а лише мав намір виділити дружині частку із майна - квартири АДРЕСА_1 , що є у спільній сумісній власності, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки не підтверджені жодним належними і допустимими доказами порушення відповідачем вказаних норм чинного на той час законодавства.

Окрім того, у договорі дарування позивач підтвердив, що йому роз`яснено нотаріусом зміст статті 58 Цивільного Кодексу про недійсність мнимої і придворної угоди та пункт 13 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковою територією, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України 08.10.1992 року № 572, у зв`язку з чим, суд прийшов до висновку, що позивач знав та усвідомлював укладення 29.07.2003 року саме договору дарування квартири на користь своєї дружини ОСОБА_5 .

Посилання в позові на похилий вік позивача суд не приймає до уваги як підставу для визнання договору недійсним, оскільки на момент укладення договору позивач мав повну цивільну дієздатність, його дієздатність обмежена не була.

Разом з тим, суд враховує, що після укладення договору дарування частини квартири відповідач прийняла її в дар, зареєструвала за собою право власності у встановленому законом порядку на неї, що підтверджується Інформаційною довідкою від 12.10.2018 № 40082.

Положеннями частини першої статті 86 ЦК УРСР передбачено, що право власності - це регульовані суспільні відносини щодо володіння, користування та розпорядження майном.

Таким чином, уклавши у травні 2003 року договір дарування квартири, ОСОБА_3 розпорядився своєю власністю на власний розсуд.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування квартири недійсним та визнання права власності, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 77-83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , третя особа: нотаріус Київського міського нотаріального округу Антонова Сніжана Миколаївна про визнання договору дарування недійсним, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 05.06.2020.

СУДДЯ О.Р. ЛУЖЕЦЬКА