ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2020 року м. Херсон

Справа №766/3556/20

Провадження 22-ц/819/1849/20

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий Бездрабко В.О. (суддя-доповідач)

судді: Базіль Л.В.

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Дундич А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Зуб І.Ю., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів.

Позов мотивований тим, що згідно судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2018 року і до повноліття дитини.

В 2017 році позивач створив нову сім`ю, в якій у нього ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_4 .

Внаслідок цих обставин, він не може забезпечити сплату аліментів на утримання ОСОБА_3 у розмірі визначеному судовим рішенням, оскільки має непостійний заробіток, донька ОСОБА_5 та дружина перебувають на його утриманні.

Посилаючись на вище наведене, ОСОБА_1 просив суд зменшити розмір присуджених до сплати на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Судові витрати у справі покласти на відповідача.

Заочним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 21 липня 2020року позовна заява ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів задоволена.

Ухвалено зменшити розмір аліментів, визначений відповідно до судового наказу Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2018 року, що стягуються з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ј частини заробітку (доходу) платника до 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 29 вересня 2020 року задоволена заява ОСОБА_2 про скасування заочного рішення від 21 липня 2020 року.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що зміна матеріального стану платника аліментів доведена не була. Зокрема, позивач не довів, що стан його здоров`я чи зміна сімейного стану та народження іншої дитини вплинули на його спроможність виконувати батьківські обов`язки по утриманню старшої дитини у визначеному судом розмірі - ј частини його заробітку(доходу).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а також на допущення судом порушень норм матеріального та процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено надані позивачем докази щодо змін в його особистому житті, які полягають в народженні у нього ще однієї малолітньої дитини та перебування доньки ОСОБА_5 разом із дружиною на його утриманні.

ОСОБА_1 також послався на незаконність ухвали суду від 29 вересня 2020 року, якою була задоволена заява відповідача ОСОБА_2 про скасування постановленого у справі заочного рішення від 21 липня 2020 року про первинне задоволення судом його позовних вимог. Позивач зазначив про відсутність передбачених ст.288 ч.1 ЦПК України підстав для скасування цього судового рішення. Вказав, що за наявності одних й тих доказів у справі суд ухвалив різні по змісту рішення, що порушує принцип правової визначеності.

ОСОБА_2 та її представник не скористалися правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, викладених у скарзі.

Представник ОСОБА_2 адвокат Дудчак П.В. просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судовим наказом Херсонського міського суду Херсонської області від 02 листопада 2018 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до його повноліття.

Згідно довідки державного виконавця Суворовського районного ВДВС у м.Херсоні, заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів станом на січень 2020 року становить 30473,76грн. (а.с.9, 10).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду з позовом про зміну (зменшення) розміру аліментів, позивач посилався на те, що у нього змінився сімейний і матеріальний стан, оскільки відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , 06 жовтня 2017 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с.7).

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 19 грудня 2017 року Херсонським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , про що зроблено відповідний актовий запис №1001 (а.с.8).

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку, що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану, як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Виходячи з наведених положень закону, при вирішені вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем обставин, з якими закон пов`язує можливість зменшення призначеного до сплати розміру аліментів.

Так, за матеріалами справи встановлено, що позивач перебуває у працездатному віці, не хворіє на тяжкі хвороби, які б впливали на його працездатність та необхідність проходження лікування. Долучені до позову свідоцтва про одруження ОСОБА_1 та народження у позивача доньки ОСОБА_5 не може бути підтвердженням зміни матеріального стану позивача, оскільки відомостей їхнього спільного проживання та надання зазначеній дитині та дружині матеріального забезпечення матеріали справи не містять. Сам по собі запис про батьківство в свідоцтві про народження не доводить про виконання обов`язку щодо утримання, а відтак не може розцінюватись, як обставина, що впливає на майновий стан. Крім того апелянтом не надано суду документів, які б визначали доходи позивача, кошти, які вираховуються з нього за аліментними зобов`язаннями і як наслідок їхній залишок, що залишається на утримання сім`ї та недостатність його розміру, виходячи з прожиткового мінімуму для кожної особи.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до судового наказу від 02 листопада 2018року розмір присуджених до сплати ОСОБА_1 аліментів відповідає вимогам сімейного законодавства, а його зменшення у зв`язку з тим, що позивач одружився та має ще одну малолітню дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , без підтвердження погіршення його матеріального становища не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів та не буде спрямовано на належне забезпечення дитини ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , та суперечитиме її інтересам.

Главою 11 розділу III ЦПК України передбачений порядок заочного розгляду справ у цивільному судочинстві. Статтею 280 ч.1 ЦПК України визначені умови проведення такого розгляду справи.

З матеріалів справи встановлено, що 21 липня 2020 року Херсонським міським судом Херсонської області справу було розглянуто в заочному порядку.

Згідно положень ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Вирішуючи питання про скасування заочного рішення від 21 липня 2020 року, суд першої інстанції в ухвалі від 29 вересня 2020 року вказав, що відповідач не була в порядку визначеному цивільно-процесуальним кодексом обізнана про час та місце розгляду справи, доказів отримання ОСОБА_2 копії позовної заяви та доданих до неї документів немає, а обставини, на які вона посилається є істотними для правильного вирішення справи.

Ураховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про відсутність передбачених ст.288 ч.1 ЦПК України підстав для скасування заочного рішення, колегія суддів визнає неприйнятними з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що у судове засідання, призначене на 21 липня 2020 року відповідач не з`явилася, докази про вручення їй судової повістки відсутні. 14 липня 2020року ОСОБА_2 подала заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, у зв`язку з наміром звернутися за правовою допомогою, право на яку гарантовано ст. 59 Конституції України. Таким чином, доводи апеляційної скарги про відсутність поважних причин неявки відповідача в судове засідання 21 липня 2020 року є необґрунтованими.

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення ОСОБА_2 посилається на обставини, що свідчать про отримання позивачем значного доходу, який дозволяє йому сплачувати аліменти у раніше визначеному судом розмірі.

Враховуючи, що відповідачем наведено поважні причини неявки у судове засідання, а також зазначено обставини, які є істотними у даній категорії справ, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність скасування заочного рішення та перегляд справи в загальному порядку. В іншому випадку відмова у задоволенні заяви відповідача про скасування заочного рішення суперечила б принципам диспозитивності, справедливості та розумності.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд послався на чисельні правові позиції суду касаційної інстанції щодо розгляду справ у подібних правовідносинах, які відповідно до ст. 263 ч.4 ЦПК України мав обов`язково врахувати при розгляді справи по суті.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку доказам, на які сторони посилались в обґрунтування своїх вимог та заперечень, не допустив порушення норм матеріального та/або процесуального права, які б були підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 22 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 17 грудня 2020 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: Л.В. Базіль

Л.А. Приходько