ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 564/1451/20
провадження № 2-з/753/45/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" жовтня 2020 р. Суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

26.06.2020 ОСОБА_1 (далі за текстом - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Костопільского районного суду Рівненської області із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі оспорюваного виконавчого напису.

Ухвалою Костопільского районного суду Рівненської області від 30.06.2020 направлена за підсудністю до Дарницького районного суду м. Києва.

12.10.2020 справа надійшла до Дарницького районного суду м. Києва та 19.10.2020 передана судді Заставенко М.О.

За результатами вивчення матеріалів справи суд дійшов висновку про необґрунтованість заяви про забезпечення позову з таких підстав.

Зі змісту заяви вбачається, що до суду подається позовна заява про визнання виконавчого напису від 04.04.2020, зареєстрованого в реєстрі за № 6972 таким, що не підлягає виконанню. Наведеним виконавчим написом було стягнуто заборгованість за кредитним договором укладеним між Позивачем та Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі за текстом - ТОВ «Алекскредит», Відповідач-1). Позивач посилається на існування ризику незворотних наслідків у разі продовження стягнення за виконавчим провадженням, оскільки на майно позивача накладено арешт і може бути звернення стягнення, що призведене до збитків позивача.

Згідно з положенням ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 02.12.2006 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

За загальним принципом цивільного судочинства, який застосовується і при розгляді заяв про забезпечення позову, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст.12, 81 ЦПК України).

Позивач, аргументуючи необхідність застосування заявленого заходу забезпечення позову, посилається на те, що в рамках виконавчого провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису винесена постанова про арешт майна боржника та посилається на те, що вона додана до матеріалів справи.

Водночас в заяві відсутній перелік документів, що додається до заяви, в матеріалах справи постанова про арешт майна боржника відсутня.

Крім того належних доводів, обґрунтувань і правових підстав майбутнього позову позивач не зазначає, до заяви не додано жодних доказів, що підтверджують обставин, на яких гуртуються вимоги майбутнього позову, зокрема, копії кредитного договору, платіжних документів щодо повернення кредиту та процентів, листування зі стягувачем, виконавчого напису нотаріуса тощо, а відтак із заяви неможливо встановити, чи дійсно між сторонами виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, про які просить позивач.

Зважаючи на вищенаведене, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем обставин, які зумовлюють необхідність застосування заходів забезпечення позову.

Керуючись статтями 149, 150 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Згідно з підпунктом 15.5 пункту 15 частини першої Перехідних положень Розділу XIII ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Суддя М.О.Заставенко