Справа № 482/2190/19
Номер провадження 2/482/43/2020

02 квітня 2020 року м. Нова Одеса
Новоодеський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого - судді Демінської О.І., секретар судового засідання Мозгова В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, підписаним та поданим її представником адвокатом Гайдаржий А.В., до відповідача ОСОБА_2 про припинення права користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є позивач.
На обґрунтування позову, вказувала, що відповідач є її колишнім чоловіком, має зареєстроване місце проживання за вказаною адресою, проте з жовтня 2017 року, тобто більше одного року в цьому будинку не проживає та ним не користується,у звязку із чим вона, як власник будинку, в повній мірі не має права розпорядження своїм майном, чому перешкоджає факт реєстрації відповідача у ньому, який без будь-яких поважних причин, за власним бажанням не проживає у житловому будинку.
Ухвалою суду від 18.11.2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.
У судове засідання 02.04.2020 року сторони не з`явилися.
Представник позивача адвокат Гайдаржий А.В., надав до суду заяву про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, позовні вимоги підтримали, просили про задоволення позову.
Відповідач про дату, час та місце слухання справи судом повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ч.ч. 5, 6, п.2 ч.7, ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, відзиву не подав.
У відповідності з вимогами ст.ст. 223, 280 ЦПК України, справу розглянуто у відсутність відповідача, в порядку заочного розгляду, оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду, у відповідності до ст. 128 ЦПК України, за останнім відомим місцем реєстрації місця проживання (ч.9 ст. 28 ЦПК), двічі викликався до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про поважність причин неявки в судове засідання суд не повідомив, позивач не заперечував проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Вивчивши доводи позовної заяви, вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 01.10.1994 року.
Рішенням Новоодеського районного суду Миколаївської області від 22.08.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом також встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 22.03.2007 року, посвідченим державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області, реєстровий №2-199, зареєстрованим РКП «Новоодеське РБТІ» 03.04.3007 року.

Відповідач був зареєстрований у вказаному будинку як чоловік позивача, але не проживає в ньому жовтня 2017 року. Добровільно знятися з місця реєстрації не бажає.

Довідкою №1431 від 10.10.2019 року Баловненської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області підтверджено, що ОСОБА_2 дійсно зареєстрований, але з жовтня 2017 року не проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним.

За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Положеннями ст. 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

За змістом ч. 2 ст. 405 ЦК України, визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування цим жилим приміщенням, можливе внаслідок відсутності цієї особи в цьому приміщені понад один рік без поважних причин, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (ч.1 ст. 29 ЦК України).

Згідно із Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.п. 34,39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №5 «Про практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із знаттям останнього з реєстрації

Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

Судом встановлено, що позивач - власник житлового будинку, а відповідач її колишній чоловік (колишній член сім`ї власника житлового приміщення), який був зареєстрований у цьому будинку. У зв`язку із чим суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статті 405 ЦК України.

При цьому, частиною другою статті 405 ЦК України, передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати колишнім членом сім`ї права користування житлом.

Обґрунтовуючи підставність позову ОСОБА_1 зазначає, що факт реєстрації відповідача, який є колишнім членом її сім`ї, в житловому будинку порушує її право власності на житло, оскільки позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єкт права власності, а тому фактично просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

За таких обставин, суд вважає, що право власності позивача на спірний житловий будинок підлягає захисту шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим будинком, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 грн. 40 коп.

Керуючись ст.ст. 12, 76, 141, 259, 264, 265, 273, 285 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст. 358 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 07 квітня 2020 року

Суддя О.І. Демінська