Справа № 307/3777/18
Провадження № 2/307/83/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 квітня 2020 року Тячівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого

судді Гримут В.І.

при секретарі Ком`яті Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Тячів, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власності,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання житлового будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 38.46 м.кв., загальною площею 63.44 м.кв. та господарські споруди, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділення йому згідно із варіантом розподілу частини будинку АДРЕСА_2 .кв., визначивши її як квартиру АДРЕСА_4 , виділити відповідачці із варіантом розподілу частину будинку АДРЕСА_5 площею 60 м .кв., визначивши як квартиру АДРЕСА_5 , а також залишити у спільному користуванні дроварню, двір, ворота, хвіртку та земельну ділянку.

До початку розгляду справи по суті - 11.09.2019 р., позивач подав до суду заяву про уточнення позовний вимог. Просив залишити без розгляду позовні вимоги в частині поділу будинку на квартири та в частині порядку користування нерухомим майном.

10.04.2020 р. Тячівським районним судом було постановлено ухвалу про залишення без розгляду позову в частині поділу будинку на квартири та в частині порядку користування нерухомим майном.

Посилається на те, що 01.03.1994 р. між ним та відповідачкою був укладений шлюб, у якому в них народилося двоє дітей.

03.12.2009 р. вони придбали у спільну сумісну власність житловий будинок в АДРЕСА_7 . Номінальним покупцем за договором купівлі-продажу № 3-3246, виступила дружина ОСОБА_2 .

Він в свою чергу надав нотаріально посвідчену згоду на придбання цього будинку.

За роки проживання будинок було відремонтовано, стіни укріплено, за рахунок веранди та зміни окремих частин з господарських на житлові, розширено житлову допоміжну площу будинку та оздоблено його.

Останнім часом між ними періодично виникали непорозуміння, які переростали у сварки, через різні погляди на сімейне життя.

Шлюбні стосунки між ними припинені, тому відповідачка подала до Тячівського районного суду позов про розірвання шлюбу.

Згідно ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цільного обороту.

Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Просить суд визнати житловий будинок та господарські споруди АДРЕСА_7 , реєстраційний номер майна 29049601, об`єктом спільної сумісної власності.

Відповідачка та її представник у судове засідання не з`явилися. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності.

Відповідно до ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу 01.03.1994 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

03.12.2009 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку, за яким покупець ОСОБА_2 купила житловий будинок за АДРЕСА_7 , житловою площею 38.46 м.кв., загальною площею 63.44 м.кв.

Відповідно до звіту про оцінку майна, ринкова вартість житлового будинку, розміщеного в АДРЕСА_7 , становить 283821 грв.

Відповідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Із положень статті 60 СК України вбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 ч. 1 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 69 ч. 1 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Із приписів ст. 70 ч. 1 СК України та ст. 372 ч. 2 ЦК України вбачається, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ст. 71 ч. 1 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За таких обставин, враховуючи, що будинок був куплений під час шлюбу, а домовленості між сторонами про його інший ніж це передбачено ст. 70 СК України поділ укладено не було, задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому вимога про визнання житлового будинку об`єктом спільної сумісної власності є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Судові витрати слід покласти на позивача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265 ЦПК України, ст.ст. 60, 61 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України суд,

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити повністю. Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 , житловою площею 38.46 м.кв., загальною площею 63.44 м.кв. та господарські споруди, придбані за договором купівлі-продажу від 03.12.2009 р., зареєстрованому в нотаріальному реєстрі за № 3- 3246, реєстраційний номер у реєстрі права власності на нерухоме майно 29049601, об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканки АДРЕСА_7 , реєстраційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Судові витрати покласти на позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Закарпатського апеляційного суду через Тячівський районний суд.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повне рішення складено 13.04.2020 року.

Головуючий В.І. Гримут