ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4379/20 Справа № 178/513/19 Суддя у 1-й інстанції - Цаберябий Б. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова М. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

при секретарі - Пивоваровій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою прокуратури Дніпропетровської області в інтересах держави в особі: Головного управління Державної податкової служби у Дніпропетровській області

на рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору довічного утримання та визнання права на земельну частку (пай),-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 25 вересня 1997 року він уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду), за умовами якого зобов`язався здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_2 , а саме: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплачувати комунальні послуги та інші платежі пов`язані з проживанням в зазначеному домоволодінні; надавати будь-яку іншу допомогу; вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, та інше.

Відповідно до п. 1 вказаного договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_1 земельну частку (пай), право на яку належало йому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП № 015453, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 176 у розмірі 6,04 в умовних кадастрових гектарах, на землях КСП «ім. Суворова», що розташована в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, та зобов`язався забезпечувати ОСОБА_2 утриманням та доглядом довічно.

Зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі, яким досягли згоди за всіма його положеннями та нотаріально його не засвідчували.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що знаходиться на території Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Враховуючи відсутність спадкоємців на вказане майно, позивач просить визнати дійсним вищезазначений договір довічного утримання та визнати за ним після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 право власності на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, що належала померлому на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП № 015453.

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано дійсним договір довічного утримання (догляду), укладений 25 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Визнано за ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 згідно договору довічного утримання (догляду), укладеного 25 вересня 1997 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що знаходиться в адміністративних межах Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області, та належала ОСОБА_2 на підставі сертифікату на земельну частку (пай) серії ДП № 015453, виданого Криничанською районною державною адміністрацією, та зареєстрованого у Книзі реєстрації на право на земельну частку (пай) за № 176.

Мотивував рішення суд першої інстанції тим, що позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними.

Не погодившись з рішенням суду, прокуратура Дніпропетровської області посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що предметом договору довічного утримання (догляду) не може виступати земельна частка (пай). Судом першої інстанції проігноровано вимоги законодавства про обов`язкове нотаріальне посвідчення договору довічного утримання. Крім того, безпідставно не враховано пропуск позивачем строку позовної давності, що є безумовною підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Позивач своїм правом на відзив не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позивача наявне право на земельну частку (пай) після померлого ОСОБА_2 згідно договору довічного утримання (догляду), укладеного у простій письмовій формі.

Проте погодитися з висновками суду першої інстанції не можливо.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджується, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 25 вересня 1997 року ОСОБА_1 уклав з ОСОБА_2 договір довічного утримання (догляду), за умовами якого зобов`язався здійснювати утримання (догляд) за ОСОБА_2 , а саме: забезпечення харчуванням, необхідним одягом, медикаментами та лікарськими засобами; надавати медичну допомогу шляхом залучення кваліфікованих медичних працівників; оплачувати за власний рахунок комунальні послуги та інші платежі пов`язані з проживанням в зазначеному домоволодінні; надавати будь-яку іншу допомогу; вчиняти всі необхідні дії щодо забезпечення всіма засобами, предметами домашнього вжитку, та інше.

Зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі, яким досягли згоди за всіма його положеннями та нотаріально його не засвідчували.

Судом встанолвено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай) у розмірі 6,04 умовних кадастрових гектарів на землях колишнього КСП «ім. Суворова», що знаходиться на території Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області.

Спадкоємці на вказане майно відсутні,.

Згідно п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року, який діє з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Відповідно до ч. 3 ст. 524 Цивільного Кодексу Української РСР, якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 555 Цивільного Кодексу Української РСР, яка діяла на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , також встановлено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави, якщо жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

Цивільним Кодексом Української РСР не обмежувався строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом, у тому числі й для держави.

Тому, якщо упродовж встановленого шестимісячного строку ніхто зі спадкоємців за законом або за заповітом не прийняв спадщину, вважається, що спадщина переходить до держави.

Відповідно до ст. 425 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), за договором довічного утримання одна сторона, що є непрацездатною особою за віком або станом здоров`я (відчужувач), передає у власність другій стороні (набувачеві майна) будинок або частину його, взамін чого набувач майна зобов`язується надавати відчужувачеві довічно матеріальне забезпечення в натурі у вигляді житла, харчування, догляду і необхідної допомоги.

Згідно ч. 2 ст.47 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Встановлено, що зазначений договір сторони уклали у простій письмовій формі та нотаріально його не засвідчували.

Визнав за позивачем право на земельну частку (пай) згідно договору довічного утримання, суд першої інстанції грубо порушив вимоги ст. 425 ЦК Української РСР, яка визначає вичерпний перелік майна, яке може бути предметом такого договору, а саме: будинок або його частина.

Крім того, судом першої інстанції безпідставно залишено без уваги вимоги законодавства щодо обов`язкового нотаріального посвідчення договору довічного утримання.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції у порушення зазначених вище норм права дійшов помилкового висновку про визнання дійсним договору довічного утримання (догляду) та визнання за позивачем права на земельну частку (пай).

Рішення як таке, що суперечить нормам матеріального та процесуального права підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області підлягає стягненню витрати за сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2 305,20 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу прокуратури Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2019 року - скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Криничанської селищної ради Криничанського району Дніпропетровської області про визнання дійсним договору довічного утримання та визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь прокуратури Дніпропетровської області витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 305,20 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: Н.М. Деркач

М.М. Пищида