Справа № 314/3424/14-ц
Провадження № 4-с/314/12/2020
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2020 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю представника заявника ОСОБА_1 ,

стягувача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 314/3424/14-ц за скаргою ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л., стягувач ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця,

ВСТАНОВИВ:

Боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. під час здійснення виконавчого провадження з виконання рішення суду про стягнення аліментів.

В скарзі зазначив, що в провадженні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 44515272 з виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини. Він вчасно сплачує аліменти, будь-яка заборгованість відсутня. Станом на червень 2020 року була навіть переплата, про що свідчить розрахунок заборгованості по аліментам.

Боржнику стало відомо, що 08 квітня 2020 року державним виконавцем Манзенко Т.Л. було винесено постанову про арешт майна боржника в рамках даного виконавчого провадження, якою накладено арешт на усе його рухоме та нерухоме майно. Після цього він одразу ж звернувся до Вільнянського ВР ДВС ПСМУМЮ (м. Дніпро) із заявою про видачу копії вказаної постанови, яку отримав 28 серпня 2020 року.

Вважає, що оскільки у нього на теперішній час відсутня заборгованість зі сплати аліментів, державний виконавець Манзенко Т.Л. зобов`язана була на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" скасувати арешт майна, накладений постановою від 08 квітня 2020 року, однак не вчинила дій, направлених на зняття арешту, повідомивши йому в бесіді, що до досягнення дитиною повноліття арешт не буде знятий.

У зв`язку з викладеним, боржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Манзенко Т.Л. щодо невчинення нею дій, направлених на зняття арешту з усього його майна, у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів, а також зобов`язати державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_3 , накладений постановою від 08 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 44515272 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів. А оскільки про винесення постанови 08 квітня 2020 року та накладення арешту на все його майно боржнику стало відомо тільки після отримання 28 серпня 2020 року копії постанови про арешт майна боржника, просить визнати поважною причину пропуску строку на подання скарги на бездіяльність державного виконавця та поновити цей строк.

Ухвалою суду від 11 вересня 2020 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У судовому засіданні представник заявника підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити скаргу на тих підставах, що в ній зазначені.

Державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. у судове засідання не з`явилась, про день, час і місце судового розгляду скарги повідомлялась належним чином, надала письмові пояснення по суті скарги, у яких проти задоволення скарги заперечує з таких підстав.

02 січня 2019 року на виконання Вільнянського ВР ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від Заводського ВДВС Запорізького МУМЮ у Запорізькій області надійшли матеріали виконавчого провадження № 44515272 з примусового виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини. Станом на 01 грудня 2018 року заборгованість по аліментам становить 702,00 грн.

08 квітня 2020 року на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все не визначене рухоме та нерухоме майно.

Сплата періодичних платежів (аліментів) із офіційного доходу боржника ОСОБА_3 не забезпечена у повному розмірі, має тимчасовий характер, що призводило до неодноразового утворення заборгованості, хоча і з подальшим її погашенням, про що свідчать матеріали виконавчого провадження. За таких обставин, на думку державного виконавця, факт сплати боргу по аліментах не є підставою для зняття арешту з майна боржника.

За таких обставин, суд на підставі ч. 2 ст. 450 ЦПК України вважає за можливе розглянути скаргу за відсутності державного виконавця.

Заінтересована особа стягувач ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначивши, що всі дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 44515272 з примусового виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на її користь аліментів у розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини, є цілком правомірними та обґрунтованими.

Так, із розрахунків заборгованості по аліментам, які містяться у матеріалах виконавчого провадження чітко видно, що боржник не сплачував постійно аліменти в належному розмірі, відповідно до судового рішення, чим порушував вимоги сімейного законодавства України та законні права неповнолітнього сина ОСОБА_4 . Крім того, зазначає, що у ОСОБА_3 виникли ще ряд зобов`язань, за якими буде відкрито виконавче провадження. Зокрема, постановою Запорізького апеляційного суду від 03 вересня 2020 року з ОСОБА_3 на її користь стягнуто додаткові витрати на утримання сина ОСОБА_4 у розмірі 5535,00 грн., а також неустойка (пеня) за порушення строків сплати аліментів у розмірі 4091,67 грн. Також, як стало відомо стягувачу, 23 вересня 2020 року Вільнянським районним судом Запорізької області ухвалено рішення у цивільній справі № 314/2596/20, яким з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь його дружини ОСОБА_6 на утримання двох неповнолітніх дітей.

Таким чином, з метою виконання рішень суду у вищевказаних справах накладення арешту на все майно, яке належить боржнику, з метою забезпечення реального виконання рішення, згідно з п. 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження", є необхідною та обов`язковою мірою. Зняття арешту х майна може призвести до порушення прав неповнолітньої дитини, які гарантуються чинним законодавством України.

На підставі викладеного, стягувач просить відмовити ОСОБА_3 у задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в справі фактичні дані, суд знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що в провадженні Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебуває виконавче провадження № 44515272 з виконання виконавчого листа № 314/3424/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/4 частини доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 04 червня 2014 року та до повноліття дитини.

Згідно зі ст. 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу (ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження").

Меті дієвого виконання судових рішень підпорядковане впровадження сукупності дій визначених законом органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до Закону України "Про виконавче провадження", а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, як випливає із змісту ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження".

Виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження і апогеєм захисту порушеного права.

Процедура судового контролю за виконанням судових рішень урегульована Розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

З наведеного положення цивільного процесуального законодавства випливає, що предметом цього судового розгляду є з`ясування, чи діяв державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законодавством України про виконавче провадження, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню, а також, чи не порушено рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення право чи свободу учасника виконавчого провадження.

Таким чином, підставою для задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця за змістом ст. 451 ЦПК України є сукупність таких складових, як встановлена судом неправомірність рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця і порушення права сторони виконавчого провадження такими рішеннями, діями чи бездіяльністю.

Вирішуючи цю скаргу, суд повинен перш за все встановити, чи відповідають вимогам законодавства прийняті державним виконавцем під час здійснення вказаного провадження рішення та виконавчі дії.

З матеріалів виконавчого провадження вбачається, що 08 квітня 2020 року державним виконавцем Манзенко Т.Л. винесено постанову про арешт майна боржника, якою накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно ОСОБА_3 .

Як вбачається з письмових пояснень державного виконавця вказана постанова винесена на підставі ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" з метою забезпечення виконання рішення суду у зв`язку з невиконанням боржником ОСОБА_3 зобов`язань зі сплати аліментів у повному обсязі, незабезпеченням у повному розмірі сплати аліментів із офіційного доходу боржника (заробітної плати), неодноразовим утворенням заборгованості по сплаті аліментів, хоча і з подальшим її погашенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 6 ч. 3 ст. 18 цього Закону, виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 56 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

А згідно з ч. 2 цієї статті, за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Як вбачається з розрахунків заборгованості по аліментам, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, дійсно станом на 01 квітня 2019 року у ОСОБА_3 була заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 2908,86 грн., яка станом на 23 квітня 2019 року була погашена. Так само станом на 01 вересня 2019 року утворилась заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 783,00 грн., яка вже у жовтні 2019 року була погашена. Після цього заборгованість утворилась у січні 2020 року у розмірі 1280,93 грн., яка частково погашена у лютому 2020 року. Станом на 29 лютого 2020 року заборгованість зі сплати аліментів становила 955,42 грн. А станом на 01 березня 2020 року ця заборгованість погашена. Станом на 01 квітня 2020 року заборгованість зі сплати аліментів була відсутня. У квітні та травні 2020 року боржник своєчасно сплачував аліменти, заборгованості не утворювалось. У червні 2020 року у ОСОБА_3 утворилась заборгованість за сплати аліментів у розмірі 1681,73 грн., яку боржник поступово погашав протягом липня-вересня 2020 року, сплачуючи при цьому у повному обсязі поточні нарахування аліментів. Станом на 16 вересня 2020 року боржник у повному обсязі погасив заборгованість зі сплати аліментів.

Таким чином, з розрахунків заборгованості по аліментам, що містяться в матеріалах виконавчого провадження, вбачається, що з часу винесення державним виконавцем Манзенко Т.Л. у боржника ОСОБА_3 не утворювалось заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої б перевищував суму платежів за три місяці, тобто підстави для звернення стягнення на майно боржника були відсутні.

Відповідно до п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження", підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Таким чином, зважаючи на те, що у державного виконавця були відсутні підставі для звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 , останній на час винесення постанови взагалі не мав заборгованості за сплати аліментів (періодичних платежів), а заборгованість, яка утворилась у подальшому, боржником була погашена у повному обсязі, державний виконавець на підставі п. 7 ч. 4 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" мав вирішити питання про зняття арешту з майна боржника, однак цього не здійснив, чим порушив права боржника ОСОБА_3 щодо вільного володіння, розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 448 ЦПК України, пропущений з поважних причин строк для подання скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця може бути поновлено судом.

Вирішуючи вимоги скарги про поновлення пропущеного строку, суд враховує те, що в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази отримання заявником постанови про арешт майна боржника, бездіяльність щодо якої оскаржується.

У зв`язку з викладеним суд, керуючись гарантованим Основним Законом України правом особи на доступ до правосуддя, а також встановленим статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини правом кожного при визначенні його громадянських прав і обов`язків на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і неупередженим судом, вважає за можливе визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність державного виконавця і поновити його.

За таких обставин, суд вважає вимоги ОСОБА_3 , викладеними у скарзі, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

У зв`язку із задоволенням скарги ОСОБА_3 , суд не вбачає підстав для задоволення клопотання стягувача ОСОБА_2 щодо покладення на ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 , заінтересовані особи: державний виконавець Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л., стягувач ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця задовольнити.

Визнати поважною причину пропуску строку подання скарги на бездіяльність державного виконавця та поновити цей строк.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. щодо невчинення нею дій, направлених на зняття арешту з усього майна боржника ОСОБА_3 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.

Зобов`язати державного виконавця Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Манзенко Т.Л. зняти арешт з усього майна боржника ОСОБА_3 , накладений постановою від 08 квітня 2020 року в рамках виконавчого провадження № 44515272 у зв`язку з погашенням заборгованості зі сплати аліментів.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 15 жовтня 2020 року.

Суддя Н.М. Свідунович

15.10.2020