Провадження № 22-ц/802/1166/20 Категорія: 68 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2020 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Данилюк В.А.,

суддів Осіпука В.В., Шевчук Л.Я.,

секретаря Галицької І.П.,

з участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідачів ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя за апеляційними скаргами позивача ОСОБА_4 , відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та представника відповідачів ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2019 року ОСОБА_4 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_5 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 06.11.2019 року до участі в справі в якості співвідповідачів залучені ОСОБА_2 та ОСОБА_6 .

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з 23.09.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 , який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року. За час перебування у шлюбі, а саме: 04.11.2015 року відповідачем набуто у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,116 га, що розташована в с. Боратин Луцького району Волинської області та в подальшому, 13.11.2015 року на ім`я ОСОБА_5 було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а 18.11.2015 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт.

Вказує, що в 2015 році вони розпочали будівництво індивідуального житлового будинку та в тому ж році було влаштовано фундамент та зведено несучі конструкції будинку, в 2016-2017 роках в будинку були здійснені внутрішні опоряджувальні роботи, а у 2018 році було влаштовані зовнішні оздоблювальні роботи. На даний час будівництво будинку фактично завершено і в останньому проживає відповідач.

Водночас, з самого початку і до завершення будівництва будівельні роботи, купівля матеріалів та інші послуги здійснювались за спільні кошти подружжя, однак між нею та відповідачем не досягнуто домовленості щодо поділу будинку, як об`єкта спільної сумісної власності подружжя.

Просить визнати спільною сумісною власністю подружжя житловий будинок загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаного будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку.

В ході розгляду справи позивачем були подані заяви про уточнення та збільшення позовних вимог, відповідно до яких просила:

- визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 незавершений житловий будинок з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 ;

- визнати за нею право власності на 1/2частини вказаного будинку;

- визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району;

- виділити їй в натурі 1/2 частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 19.4 кв.м., 1-5 площею 17,0 кв.м., 1-6 площею 7,7 кв.м., 1-8 площею 11.3 кв.м., запроектоване приміщення 1-9 площею 17.8 кв.м., 1-1 площею 2,2 к.м., 1-2 площею 2,0 кв.м., сходи а2 , 1/2 частину огорожі (1), що розташований по АДРЕСА_1 , відповідно до висновку експерта №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року;

- виділити їй в натурі 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0534 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району, відповідно до висновку експерта №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_5 (РНКОПП НОМЕР_2 ) незавершений житловий будинок з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_1 ) право власності на 1/2 частину незавершеного житлового будинку з ступенем готовності 98%, загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_1 ) в натурі 1/2 частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 45/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-3 площею 4,5 кв.м., 1-4 площею 19.4 кв.м., 1-5 площею 17,0 кв.м., 1-6 площею 7,7 кв.м., 1-8 площею 11.3 кв.м., запроектоване приміщення 1-9* площею 17.8 кв.м., 1-1 площею 2,2 к.м., 1-2 площею 2,0 кв.м., сходи а2 , 1/2 частину огорожі (1), загальною вартістю 764269,02 грн. що розташований по АДРЕСА_1 .

Виділено ОСОБА_5 (РНКОПП НОМЕР_2 ) в натурі 1/2 частину незавершеного житлового будинку зі ступенем готовності 98%, що становить 55/100 (фактична частка), а саме: приміщення 1-7 площею 11,3 кв.м., 1-11 площею 22,2 кв.м., 1-12 площею 19,6 кв.м., 1-13 площею 3,5 кв.м., запроектоване приміщення 1-10* площею 14,6 кв.м., запроектоване приміщення 1-10** площею 3,0 к.м., 1/2 частину огорожі (1), загальною вартістю 940229,98 грн., що розташований по АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_5 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_1 ) грошову компенсацію за відхилення від ідеальних часток в розмірі 87979 (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) грн. 98 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 (РНКОПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_4 (РНКОПП НОМЕР_1 ) понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 8522 (вісім тисяч п`ятсот двадцять дві) грн. 50 коп. та 2113 (дві тисячі сто тринадцять) грн. 20 коп. витрат по оплаті за проведення експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись в рішенням суду, позивач ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення в частині відмови в задоволенні позову, зазначає, що рішення в частині відмови в задоволені позовних вимог щодо визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю та поділу її в натурі зазначеним вимогам не відповідає, оскільки незалежно від того, кому з відповідачів на момент розгляду справи належала спірна земельна ділянка та чи оскаржувався та не скасований договір купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2019 року, у зв`язку з набуттям нею права власності на Ѕ частини житлового будинку та виділенням його в натурі, до неї в порядку статті 120 ЗК України, ст. 377 ЦК України переходить право власності на відповідну частину земельної ділянки, на якій розташована виділена в натурі частина будинку та яка необхідна для його обслуговування.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та представник відповідачів ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду в частині задоволення позову скасувати, в задоволенні відмовити повністю, стягнути з позивача судовий збір в розмірі 10085,10 гривень сплачений за апеляційну скаргу та витрати пов`язанні з наданням професійної правничої допомоги.

Апеляційну скаргу мотивують тим, що в будівельних паспортах забудови земельної ділянки, повідомленнях ВЛ 36, ВЛ 05, реєстрі дозвільних документів ДАБІ України відсутній запис про адресу об`єкта будівництва житлового будинку по АДРЕСА_1 . В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня інформація про реєстрацію об`єкта нерухомого майна чи об`єкта незавершеного будівництва житлового будинку, який розташований на земельній ділянці кадастровий номер :01:001:8217, а тому за відсутності об`єкту нерухомого майна, житлового будинку, реєстрації дозвільних документів ДАБІ на об`єкт будівництва за ОСОБА_6 до спірних правовідносин не підлягають застосуванню норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, якими передбачено набуття подружжям за час шлюбу права спільної сумісної власності на об`єкт будівництва, його поділу в натурі між подружжям. Власник спірної ділянки ОСОБА_6 на підставі будівельного паспорта № 712 від 06.11.2019 року, виданого відділом містобудування та архітектури Луцької РДФ, повідомлення про початок будівельних робіт ВЛ 05 від 12.11.2019 року, яке внесено до реєстру дозвільних документів ДАБІ України, є її забудовником. Видані Забудовнику ОСОБА_6 дозвільні документи на об`єкт будівництва скасовують дію виданих попередньому забудовнику ОСОБА_5 дозвільних документів. На підставі рішення суду першої інстанції про визнання права власності за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 по Ѕ частині незавершеного житлового будинку по АДРЕСА_1 , не може бути проведена державна реєстрація прав власності на об`єкт незавершеного будівництва.

До поділу в натурі включені самочинно збудовані на земельній ділянці тамбур літ. а (приміщення 1-1 площею 2,2 кв.м, 1-2 площею 2,0 кв.м) зі сходами літ. а-2, веранду літ. а-1 (приміщення 1-10 площею 27,3 кв.м), тобто рішенням суду проведено поділ самочинно збудованих і незавершених будівництвом добудов до житлового будинку (тамбура за сходами та веренди), отже, відсутність дозволу на будівництво проекту або порушення умов, тягне визнання такого будівництва самочинним.

Крім того, складений за технічною документацією висновок експертизи є неналежним, недопустимим та недостовірним доказом у справі.

В поданому представником відповідачів ОСОБА_3 відзиві на апеляційну скаргу позивача просить апеляційну скаргу позивача залишити без задоволення, в частині задоволеного позову відмовити, в решті рішення залишити без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з підстав зазначених у ній, апеляційну скаргу відповідачів заперечив, відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 заперечили проти задоволення апеляційної скарги позивача, власну апеляційну скаргу підтримали.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 263 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України ).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає у повній мірі.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 23.09.2007 року сторони перебували у зареєстрованому шлюб, який розірвано рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 16.10.2019 року.

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 04.11.2015 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_5 станом на дату витягу на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,116 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького район.

13.11.2015 року на ім`я ОСОБА_5 було видано будівельний паспорт на забудову земельної ділянки, а 18.11.2015 року було подано повідомлення про початок будівельних робіт. Дані обставини мали місце під час перебування у шлюбі позивача ОСОБА_5 та відповідача ОСОБА_5 .

З висновку експертизи № 90/5 від 30.04.2020 року, проведеної на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2019 року, слідує, що ступінь будівельної готовності житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 98%.

Отже, житловий будинок загальною площею 160,7 кв.м. по АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю подружжя, і як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи № 90/5 від 30.04.2020 року, вказаний об`єкт є незавершеним будівництвом, ступінь готовності якого становить 98%, тобто майже завершений, тому в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що слід визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину вказаної нерухомості.

При цьому, посилання представника відповідачів, що саме ОСОБА_2 здійснював будівництво спірного житлового будинку для власних потреб та сина-інваліда за кошти, які залишились від продажу квартири в м. Ковелі, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами.

Зокрема, як вбачається з витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів, договір купівлі-продажу квартири в м. Ковелі був укладений 15.04.2011 року, а право власності на земельну ділянку в с. Боратин Луцького району ОСОБА_5 набув 04.11.2015 року.

Статтею 63 СК України визначено, що при здійснені подружжям права спільної сумісної власності дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Статтями 68, 69 СК України встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Отже дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного Кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з частиною другою статті 372 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок суд має право здійснити поділ об`єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об`єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об`єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 07 вересня 2016 року у справі № 6-47цс16, та постановах Верховного Суду від 03 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц (провадження № 61-32375св18) та від 20 лютого 2020 року у справі № 496/6067/15-ц (провадження № 61-14600св19).

Встановивши, що ступінь готовності об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку по АДРЕСА_1 становить 98%, даний будинок збудований сторонами у період шлюбу, суд дійшов правильного висновку про те, що цей незавершений житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя та про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 права власності на 1/2 його частини.

За таких обставин наявність реєстрації дозвільних документів в ДАБІ за ОСОБА_6 , який придбав земельну ділянку після зведення недобудованого житлового будинку, не впливає на правильність висновків суду про належність на праві спільної власності будинку подружжю ОСОБА_5 та ОСОБА_5 , така реєстрація не може бути підставою для відмови у позові.

Що стосується доводів відповідачів щодо неналежності, недопустимості та недостовірності висновку №90/5 судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 30.04.2020 року, то вони не заслуговують на увагу. Так, з матеріалів справи убачається що 19.02.2020 року експертом на адресу позивача та відповідачів рекомендованим листом направлене повідомлення про дату та години обстеження садиби в АДРЕСА_1 , однак відповідачі не допустили експерта до об`єкта та не забезпечили свою явку у вказаний день і час, у зв`язку з чим експертом було подано до суду клопотання про проведення експертизи згідно технічної документації, яке було задоволено. При цьому на спростування висновків експертизи відповідачами не було надано жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на необґрунтованість висновків експертизи.

Щодо твердження відповідачів у апеляційній скарзі, що судом проведено поділ самочинно збудованих добудов, то дані твердження спростовуються матеріалами справи. Зокрема, відповідно до техніко-економічних показників будинку, які затверджені в будівельному паспорті на забудову земельної ділянки від 15.11.2015 року, житлова площа будинку складає 117,2 кв.м., загальна 208,8 кв.м. Згідно технічного паспорта на житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовлений 22.08.2019 року та висновку експертизи житлова площа будинку становить 61,6 кв.м, загальна 160,7 кв.м, тобто фактично збудований будинок, який за об`ємом не перевищує норм, визначених будівельним паспортом.

Відповідно до п. 2 Порядку видачі будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, затвердженого Наказом регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №103 від 05.07.2011 року ( в редакції на 15.11.2015 року), у разі зміни намірів забудови земельної ділянки ( розміщення нових або реконструкція існуючих об`єктів), реалізація яких не перевищує гранично допустимих параметрів, до будівельного паспорта можуть вноситися зміни.

Відповідно до експлікації приміщень передпроектної пропозиції, що міститься в будівельному паспорті на забудову, виданому ОСОБА_5 , передбачено приміщення №7 навіс загальною площею 36,4 кв.м., площа якого включена до загальної площі будинку. При цьому передбачалося влаштування фундаменту. В процесі будівництва в межах існуючої площі навісу даний навіс було засклено, внаслідок чого згідно технічного паспорта приміщення 1-10 площею 27,3 кв.м є верандою Крім того, влаштовано засклений тамбур літ. а( приміщення 1-1 площею 2,2 кв.м та 1-2 площею 2,0 кв.м. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації нерухомого майна веранда засклене неопалювальне приміщення, прибудоване до малоповерхового житлового будинку або вбудоване в нього. Таким чином, убачається, що в межах параметрів забудови було здійснено переобладнання приміщень будинку, що не потребує внесення відповідних змін у будівельний паспорт, а тому такі приміщення не можна вважати самочинним будівництвом.

Що стосується доводів апеляційної скарги позивача щодо поділу земельної ділянки, то вони не відповідають обставинам справи та нормам матеріального права.

Так, із договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2019 року, власником земельної ділянки господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), загальною площею 0,116 га, кадастровий номер :01:001:8217, що розташована в с. Боратин Луцького району, є ОСОБА_6 .

При цьому, вказаний договір не оскаржувався та не скасований в установленому законодавством порядку, а тому спірна земельна ділянка не може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя, оскільки її власником є інша особа і за таких обставин поділу не підлягає.

Суд апеляційної інстанції, погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог стосовно поділу земельної ділянки, оскільки відповідач ОСОБА_5 отримав земельну ділянку у приватну власність шляхом реалізації права передбаченого статтями 125, 126 Земельного Кодексу України, а тому спірна земельна ділянка є особистою приватною власністю відповідача та поділу не підлягає. На даний час власником даної земельної ділянки є відповідач ОСОБА_6 . Та обставина, що частина незавершеного житлового будинку, що перебуває на даній земельній ділянці, виділена у власність позивача ОСОБА_5 , не впливає на правильність висновку суду, оскільки позивач не позбавлена права на встановлення сервітуту для захисту своїх прав власника.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційних скарг були предметом дослідження судом першої інстанції і не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційних скаргах.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги позивача ОСОБА_4 , відповідачів ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та представника відповідачів ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 вересня 2020 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуючий

Судді :