Справа № 405/5330/19
Провадження №2/405/724/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2020 року Ленінський районний суд м. Кіровограда у складі:

головуючого-судді Іванової Л.А.

при секретарі Гершкул М.В.

за участю учасників справи:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2

та представника відповідачів Рибальченко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кропивницький цивільну справу № 405/5330/19 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок завдання тілесних ушкоджень,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просив стягнути з Управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції на його користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 33 566, 21 грн., та моральну шкоду в розмірі 150 228, 00 грн., зазначивши на обгрунтування позовних вимог, що 24 квітня 2019 року о 14.00 год. в Кіровському районному суді м.Кіровограда мало відбутися судове засідання під головуванням судді Бершадської О.В. щодо скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.126 КУпАП відносно ОСОБА_3 , при цьому, чекаючи на першому поверсі до них (колег-журналістів Кропивницького дорожнього контролю) підійшов помічник судді і повідомив про те, що копія оскаржуваної постанови не в читабельному стані, у зв`язку з чим засідання переноситься, та рекомендовано ОСОБА_4 зробити копію з оригіналу постанови, після чого, прибувши до будівлі Управління патрульної поліції, він (позивач), ОСОБА_5 та ще два колеги-журналісти зайшли до будівлі адміністративної практики, де зустріли працівника поліції ОСОБА_6 , при цьому він (позивач) звернувся до вказаного поліцейського та коротко описав мету прибуття до УПП, однак їм було запропоновано пройти до кімнати прийому громадян, яке знаходиться в будівлі поруч. Прибувши до приймальної, їх зупинила патрульна та запропонувала записатись в якийсь невідомий журнал та надати документи на підтвердження особи, а саме: паспорт громадянина України, якого у нього (позивача) не було, та він (позивач) почав пояснювати черговій та ОСОБА_6 , що коли він (позивач) був на особистому прийомі в ОСОБА_7 , їм було дозволено не записуватися і проходити вільно до кімнати прийому громадян, однак, патрільні наполягали на своєму. В цей час до приймальної зайшов ще один поліцейський, який, не з`ясовуючи обставин справи, почав застосовувати до нього (позивача) заходи фізичного впливу, незважаючи на те, що жодних протиправних дій він не чинив та опору не здійснював. Вказав, що ним було запропоновано поліцейському ОСОБА_6 надати копію постанови прямо на прохідній, однак відповідь була про обов`язковість документу на посвідчення особи, незважаючи на те, що постанова, копія якої вимагалась, була винесена відносно ОСОБА_8 , в якого був паспорт громадянина України. Після чого вони вийшли на вулицю, де він (позивач) помітив, що кількість патрульних збільшилась та всі рухались в напрямку до них, при цьому, з приміщення громадської приймальні вийшов ОСОБА_9 і запропонував йому (позивачу) зайти в середину приміщення, на що він (позивач) погодився, та зайшовши разом до приймальні, ОСОБА_9 підвів його до патрільної та запропонував записатись в зошит, на що він (позивач) відповів про відсутність у нього документів, які вимагаються та попрямував до виходу, де побачив, що в тамбурі між дверима почалась незрозуміла штовханина між його (позивача) колегами та особами схожими на поліцейських, так як останні вели себе впевнено та були у форменному одязі, та на його (позивача) запитання: «Що трапилось?», ОСОБА_9 крикнув: «Затримуємо!», і після цього, на нього (позивача) відразу підбігло декілька поліцейських, які повалили його на підлогу, почали заламувати руки та наносити удари по спині та голові, та подальший хід подій він (позивач) чітко не пам`ятає, аж до того моменту, коли його в кайданках вивели на подвір`я та підвівши до авто, поклали обличчям на капот, при цьому його (позивача) руки були в кайданках, застібнутих за спиною, незважаючи на відсутність його опору та будь-яких протиправних дій з його (позивача) боку, відсутність у зв`язку з цим необхідності застосування заходів фізичного впливу, поліцейські продовжували застосовувати до нього (позивача) силу, заламуючи руки вгору, в подальшому, поваливши його на землю, давили йому на спину. Зазначив, що від болю та від отриманих тілесних ушкоджень, фізичних образ, маючи розбитий ніс та відчуваючи головний біль, він (позивач) почав вимагати медичної допомоги та просив викликати швидку медичну допомогу, по прибуттю якої його знову поклали обличчям на капот патрульного авто та проводили обшук і лише після неодноразової вимоги лікарів, з нього (позивача) було знято кайданки та його завели до до салону автомобіля швидкої допомоги та в подальшому було доставлено до обласної лікарні. Позивач також зазначив, що внаслідок зазначених вище подій, він в період з 26 квітня 2019 року по 16 травня 2019 року перебував на стаціонарному лікуванні, та до 22 травня 2019 року лікувався амбулаторно, що підтверджується копією епікризу №517 про перебування на стаціонарному лікуванні та копією листка непрацездатності. При цьому, до даного часу йому не повідомили про наслідки проведеної перевірки за його заявою про побиття його поліцейськими, йому відомо лише номер ЄРДР, присвоєний заяві, а саме: № 0000414 від 31.05.2019 року.

Крім того, позивач зазначив, що відносно нього за даним фактом було складено протокол про адміністративне правопорушення від 24.04.2019 року, за наслідками розгляду якого 27 травня 2019 року постановою Кіровського районного суду м.Кіровограда, яка залишена без змін постановою Кропивницького апеляційного суду від 25 червня 2019 року, адміністративне провадження відносно нього (позивача) за ознаками адміністративного правопорушення, передбаченого ст.173 КУпАп було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопоруяшення.

Враховуючи ті обставини, що внаслідок перелічених подій, він (позивач) отримав тілесні ушкодження, перебував на стаціонарному лікуванні, а потім амбулаторно лікувався вдома, йому було завдано матеріальної шкоди на суму 33 566, 21 грн., при цьому, крім матеріальної, йому (позивачу було завдано і моральної шкоди, яка полягала у фізичному болю та стражданнях, яких він (позивач) зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього особисто, у приниженні честі та гідності його як особи, у приниженні його ділової репутації, перебування як його, так і його сім`ї у стресовому стані, крім того, ним та близькими родичами було додатково витрачено багато зусиль по організації свого життя, виділення додаткового часу для організації його лікування, фінансування на придбання ліків, та розрахунок розміру моральної шкоди проведено за формулою, розробленою професором О.М. Ерделєвським, який становить 150 288, 00 грн.

З огляду на викладене вище, а також приймаючи до уваги, що тілесні ушкодження наносились йому (позивачу) не однією особою, а одразу декількома поліцейськими та всі протиправні дії щодо порушення його (позивача) прав порушені поліцейськими, події відбувались в будівлі та поряд з будівлею відповідача на очах у керівництва роти, подальшийтиск на нього відбувався навіть в медичному закладі охорони здоров`я, зібрані матеріали стосовно скоєння адміністративного правопорушення за ст.173 КУпАп спростовано в судовому порядку, самоусунення керівництва щодо припинення протиправних дій підлеглих, на підставі чого вважає, що відповідачем у справі має бути юридична особа - Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою суду від 18 липня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом в судове заідання учасників справи.

Під час підготовчого провадження у справі, відповідачем УПП в Кіровоградсьій області ДПП подано відзив на позовну заяву, зареєстрований в суді 02 серпня 2019 року за вх.№19090, за яким заявлені позивачем позовні вимоги вважає незаконними, безпідставними та необгрунтованими, а позов таким, що не підлягає задоволенню, з тих підстав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які підлягають обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, а саме: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Також, на обгрунтування заперечень у відзиві на позов зазначено, що твердження позивача, що діями поліцейських були порушені його права, є нічим не підтвердженими, а посилання на ЄРДР №0000414 від 31.05.2019 року є лише підтвердженням факту щодо звернення позивача до правоохоронних органів. Крім того, позивач зазначає у позові низку посадових осіб Управління, які начебто під час конфліктної ситуації нанесли ому тілесні ушкодження та внаслідок своїх незаконних дій спричинили йому моральну шкоду, однак норми цивільного законодавства, які визначають порядок відшкодування моральної шкоди, підлягають застосуванню у випадку, коли є відомою конкретна посадова особа або службова особа органу державної влади, органу місцевого самоврядування, незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю якої завдано шкоди фізичній або юридичній особі. Дана позиція висловлена в рішенні Верховоного Суду по справі №638/13100/14-ц провадження 61-2395 св 18 від 22.03.2018 року. Окрім того, у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувпнь він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтвержується. Позивачем зазначено, що тілесні ушкодження він отримав внаслідок незаконних дій працівників поліції, однак, аналізуючи докази, надані позивачем, жодним правовим актом чи іншими допустимим та належним доказом факт спричення тілесних ушкоджень, а також визначення вини патрульних поліцейськмх позивачем не наданий. На підтвердження позовних вимог, а саме на підтвердження отримання ним тілесних ушкоджень під час конфліктної ситуації, що мала місце 24.04.2019 року позивач надав Епікриз №417, відповідно до якого перебував на обстеженні та лікуванні в МЦ «Лікарня Святого Луки» з 26.04.2019 року по 16.05.2019 року, а також листок непрацездатності серії АДЕ №888505, де зазначено про перебування останнім на лікуванні в період з 26.04.2019 року по 16.05.2019 року, які є неналежними доказами, оскільки, в даному випадку, доказом має бути висновок експерта. Крім того, як зазначє позивач, тілесні ушкодження йому були нанесені 24.04.2019 року, однак до лікарні він звернувся лише 26.04.2019 року, при цьому інших медичних документів щодо звернення до лікувальних закладів у проміжок часу з 24.04 по 26.04.2019 року позивачем не надано, при цьому, враховуючи також емоційну лабільність, конфліктність та рід занять останнього, - дані тілесні ушкодження позивач міг отримати і при інших обставинах, аніж зазначає у позові. Окрім того, відповідно до ч.3 ст.19 Закону України «Про національну поліцію» Національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, відповідно, відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів.

Позивачем ОСОБА_1 10 вересня 2019 року в підготовчому судовому засіданні подано відповідь на відзив, за якою позивач заперечив щодо доводів відповідача, викладених у відзиві на позов, також зазначив, що всі надані ним докази та їх правова оцінка належить до компетенції суду, який розглядає дану справу, а не представнику відповідача.

Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року підготовче провадження у зазначеній справі закрито та справа призначена до судового розгляду по суті з викликом в судове засідання учасників справи.

Крім того, ухвалою суду від 12 березня 2020 року за клопотанням представника позивача залучено до участів цивільній справі № 405/5330/19 за позовом ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в м. Кропивницький департаменту патрульної поліції Головного управління поліції України в Кіровоградській області про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок тілесних ушкоджень, - в якості співвідповідача Департамент патрульної поліції.

Свіввідповідачем Департаментом патрульної поліції подано відзив на позов, зареєстрований судом 26 березня 2020 року за вх.№7667, за яким просив відмовити у задоволенні позову, обгрунтувавши заперечення на позов аналогічними тим, які викладені у відзиві на позов відповідачем УПП в Кіровоградській області ДПП.

Позивач ОСОБА_1 та в його інтересах представник Дєтков А.А. (діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 31 січня 2019 року) під час судового розгляду справи позов підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили позов задовольнити.

Представник відповідачів УПП в Кіровоградській області та ДПП Рибальченко Ю.В. під час судового розгляду справи просила відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку з його необгрунтованістю та недоведеністю позовних вимог, підтримала при цьому заперечення, викладені у відзивах на позов відповідача УПП в Кіровоградській області ДПП та співвідповідача ДПП.

Заслухавши позивача ОСОБА_1 та в його інтересах представника ОСОБА_2 , представника відповідачів УПП в Кіровоградській області ДПП та ДПП Рибальченко Ю.В.,дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст.12 та ст.13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд вважає, що в задоволенні позову позивачу слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст.5 ЦПК України), при цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства (ч.1 ст.13 ЦПК України).

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ст.16 ЦК України, серед яких, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової) шкоди (п.8, п.9 ч.2 ст.16 ЦПК України).

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, враховуючи норми ч.3 ст.13, ст.49 ЦПК України, позивач, який вважає, що його суб`єктивне право порушене, самостійно визначає предмет та підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову, - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та обгрунтування необхідності його захисту.

Тлумачення вказаних процесуальних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Крім того, визначаючи розподіл тягаря доведення у даній цивільній справі, суд прийшов до переконання про необхідність застосування до спірних правовідносин правила частини 3 ст.12 ЦПК України, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У розумінні наведеного правила необхідно враховувати також правило частини 6 ст.81 ЦПК України, згідно з яким доказування не може грунтуватися на припущеннях, і саме таке розуміння процесуального закону найбільшою мірою відповідатиме засадничим принципам цивільного процесу: принципам змагальності сторін та диспозитивності цивільного процесу.

З огляду на зазначене судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 пред`явив позов до суду, обравши спосіб захисту цивільного права відшкодування завданої матеріальної шкоди в розмірі 33 566, 21 грн. та відшкодування моральної (немайнової) шкоди в розмірі 150 228, 00 грн., яка (матеріальна та моральна шкода) завдана йому неправомірними (протиправними) діями працівників УПП в Кіровоградській області ДПП під час виникнення конфліктної ситуації з поліцейськими біля будівлі Управління патрульної поліції в Кіровоградській області за адресою м.Кропивницький, вул.Ю. Бутусова, 22-б, що мала місце 24 квітня 2019 року, та за наслідками якої патрульними поліцейськими йому (позивачу) були нанесені тілесні ушкодження.

На підтвердження фактів завданої матеріальної та моральної шкоди позивачем ОСОБА_1 в якості доказів надано до позовної заяви:

листок непрацездатності №888505 серії АДФ №306223, виданий КЗ «ЦМЛ м.Кіровограда», про перебування ОСОБА_1 на амбулаторному лікуванні в період з 17 травня 2019 року по 21 травня 2019 року;

епікриз №517, виданий ПП «Лікарня Святого Луки», за яким ОСОБА_1 знаходився на обстеженні та лікуванні в МЦ «Лікарня Святого Луки» в період з 26.04 по 16.05.2019 року з діагнозом (при надходженні до лікарні: забій шийного відділу хребта; заключний клінічний діагноз: закрита травма шиї. Забій м`яких тканин шиї. Ротаційний підвивих С1. Гематома повіки правого ока;

направлення медичного закладу №1773866 від 26.04.2019 з фіскальним чеком на суму 1 620, 00 грн., №1774057 від 27.04.2019, з фіскальним чеком на суму 1 240, 00 грн., №1774472 від 02.05.2019 з фіскальним чеком на суму 2 460, 00 грн.;№1774980 від 03.05.2019 з фіскальним чеком на суму 380, 00 грн.; №1775427 від 04.05.2019 з фіскальним чеком на суму 3 240, 00 грн.; №1775655 від 06.05.2019 з фіскальним чеком на суму 670, 00 грн.; №1776096 від 07.05.2019 з фіскальним чеком на суму 1 830, 00 грн.; №1776576 від 08.05.2019 з фіскальним чеком на суму 950, 00 грн., №1776761 від 10.05.2019 з фіскальним чеком на суму 1 300, 00 грн.; №1777047 від 11.05.2019 з фіскальним чеком на суму 1 110, 00 грн.; №1778324 від 14.05.2019 з фіскальним чеком на суму 2 320, 00 грн.; №1778496 від 15.05.2019 з фіскальним чеком на суму 3 330, 00 грн.;

фіскальні чеки (Аптечний пункт №6, ТОВ «АТБ «Маркет» за період 26.04.2019 року по 12.05.2019 року);

відеозапис подій від 24.04.2019 року на диску.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем додатково надано в якості доказу копію карти виїзду швидкої медичної допомоги №1716 від 25 квітня 2019 року ТМО «Центр екстреної медичної допомоги та медицини катастроф у Кіровоградській області» за місцем проживання позивача.

Судом, в свою чергу, відзначається, що спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема й органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких у законодавстві виокремлюються посадові чи службові особи органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких передбачений частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами підлягають застосуванню правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом України у постанові від 22 червня 2017 року у справі № 6-501цс17.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду визначені статтею 1167 ЦК України, за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У частині другій статті 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

За приписами частини першої 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом (частина друга статті 1176 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Враховуючи те, що у зазначеній справі з урахуванням заявлених позивачем позовних вимог та підстав позову, а також наданих доказів, відсутні підстави для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, то спірні правовідносини регулюються положеннями ст.1174 ЦК України, якою встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тим самим, ст.1174 ЦК України передбачає спеціальні підстави та умови відповідальності при завданні фізичній або юридичній особі шкоди в позадоговірних правовідносинах, які відрізняють їх від інших норм, що містять загальні правила позадоговірної (деліктної) відповідальності в цивільно-правових правовідносинах і полягають у спеціальному суб`єктному складі відповідальних осіб, спеціальній сфері діяльності цих суб`єктів та характері їхніх дій.

До суб`єктів відповідальності за цією нормою належать створені відповідно до Конституції України, правових актів Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, органи, які реалізують надані державою функції та повноваження у сфері управління, а також органи місцевого самоврядування, створені на підставі Конституції України, Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», їх виконавчі органи та посадові або службові особи вказаних державних органів.

Сферою застосування вказаної норми є правовідносини із заподіяння шкоди фізичній або юридичній особі у зв`язку з прийняттям зазначеними суб`єктами незаконних рішень, вчинення ними незаконних дій чи неправомірної бездіяльності при здійсненні ними своїх владних повноважень, визначених Конституцією і законодавством України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про Національну поліцію України» національна поліція України це центральний орган виконавчої влади, який служить суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.

Відповідно до ст.13 Закону систему поліції складають: центральний орган управління поліцією; територіальні органи поліції.

Крім того, у складі поліції функціонують, зокрема, патрульна поліція.

Відповідно до Положення про Департамент патрульної поліції від 02.11.2015 року №73 Департамент патрульної поліції є міжрегіональним органом Національної поліції, який створюється, ліквідовується та реорганізовується Кабінетом Міністрів України за поданням Міністра внутрішніх справ України в установленому законом порядку.

Управління патрульної поліції у Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції відповідно до Положення, є територіальним (відокремленим) підрозділом Департаменту патрульної поліції та згідно із законодавством України реалізовує свої повноваження на території Кіровоградської області.

Крім того, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пленум Верховного Суду України у п.3 Постанови № 4 від 31.03.1995року " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди"роз`яснив, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості (п.9 вказаної постанови).

Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної 9немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

При цьому з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Тим самим, суд зауважує, що в даному випадку стягненню на користь позивача шкоди, завданої неправомірними діями службових осіб органів державної влади - посадових осіб УПП в Кіровоградській області ДПП, має передувати ухвалене в установленому законом порядку судове рішення щодо неправомірності таких дій.

Окремо судом зазначається, що Конституційним Судом України у рішенні від 03.10.2001 року у справі №1-36/2001 (справа про відшкодування шкоди державою) зазначено, що відшкодування шкоди (матеріальної чи моральної) завданої фізичним особам незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими чи службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу, а не на відповідні органи державної влади, тобто, відшкодування шкоди в таких випадках здійснюється за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів, тим самим, відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, їх посадовими і службовими особами при здійсненні ними своїх повноважень, покладається саме на державу.

Поряд з цим, позивачем ОСОБА_1 не надано належних доказів того, що посадовими особами УПП в Кіровоградській області ДПП відносно нього (позивача) були вчинені протиправні дії, зокрема, позивачем не надано раніше ухваленого рішення суду відповідно до вимог закону щодо неправомірності дій службових осіб державного органу, яке набрало законної сили, а так само не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про перенесення ним душевних страждань у зв`язку з протиправними діями останніх.

Позивачем ОСОБА_1 до позову надано також повідомлення ТУ ДБР у місті Миколаєві від 03.06.2019 року за вих.№05.2/05.2/5003 на його (позивача) адресу, за яким останнього повідомлено, що 31 травня 2019 року Територіальним управлінням ДБР, розташованим у м.Миколаєві за його (позивача) заявою від 31.05.2019 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000414 внесено відомості про перевищення службових повноважень працівниками Управління патрульної поліції у Кіровоградській області, які 25.04.2019 року під час контактування з журналістами газети «Кропивницький дорожній контроль» порушили їх права та застосували до них насильство, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.365 КК України.

Під час судового розгляду справи, позивач зазначив, що досудове розслідування по зазначеному кримінальному провадженню, за яким він є потерпілим, - триває.

При цьому, суд зауважує, що відшкодування майнової шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням, має значення для усунення наслідків кримінального правопорушення та поновлення порушених прав громадян, підприємств, установ, організацій. Саме тому особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, має право на її відшкодування, у разі доведення причетності особи до вчинення кримінального правопорушення та вини особи у вчиненні кримінального правопорушення, встановленої обвинувальним вироком суду, який набрав законної сили, при цьому, реалізувати це право можна як шляхом пред`явлення цивільного позову в кримінальному провадженні до початку судового розгляду, так і шляхом пред`явлення позову в порядку цивільного судочинства, у разі, якщо особа не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду.

Поряд з цим, судом відзначається, що в даній справі позивачем позов з зазначених підстав не пред`являвся.

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення від 09.12.1994р. Європейського суду з прав людини у справі "Руїс Торіха проти Іспанії"). Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення від 27.09.2001р. у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

При цьому, судом відзначається, що принцип змагальності сторін у цивільному судочинстві не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.

З огляду на викладене вище, розглядаючи справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі поданих позивачем доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи, що під час розгляду справи позивачем ОСОБА_1 не було доведено суду наявності завданої йому шкоди, протиправності діяння її заподіювача (визнання незаконними дій), наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача, не надано доказів на підтвердження наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями заподіювача шкоди та шкодою, на яку посилається позивач, на підставі чого суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову, що має наслідком відмови позивачу в його (позові) задоволенні.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст.77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до управління патрульної поліції в Кіровоградській області Департаменту патрульної поліції, Департаменту патрульної поліції про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 33 566 грн. 21 коп. та моральної шкоди в розмірі 150 228 грн. 00 коп., заподіяної внаслідок завдання тілесних ушкоджень, - залишити без задоволення.

Судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з підстав, передбачених ч.ч.2, 3 ст.354 ЦПК України.

Апеляційна скарга подається до Кропивницького апеляційного суду через Ленінський районний суд м.Кіровограда.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Лілія Андріївна Іванова