У Х В А Л А

"22" жовтня 2020 р.

м. Київ

справа № 755/3024/20

провадження № 2/755/2323/20

суддя Дніпровського районного суду м. Києва Галаган В.І., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсним договору про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних та моральних збитків, -

УСТАНОВИВ:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсним договору про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних та моральних збитків.

Ухвалою суду від 25 лютого 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсним договору про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних та моральних збитків, залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Копію вказаної ухвали суду від 25 лютого 2020 року не отримано позивачем, та повернуто на адресу суду із відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Однак, позивач є обізнаною про автоматичний розподіл позовної заяви судді Галагану В.І. та про залишення позовної заяви без руху, оскільки позивачем, не виконавши вимоги ухвали суду від 25 лютого 2020 року, подано до суду заяву про відвід судді Галагана В.І., у задоволенні якої відмовлено ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 02 квітня 2020 року.

В подальшому копія ухвали суду від 25 лютого 2020 року ще двічі направлялась позивачу ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у позовній заяві, однак повернута на адресу суду із відміткою поштової установи «за закінченням терміну зберігання».

Починаючи з 25 лютого 2020 року, тобто з дня звернення позивача ОСОБА_1 з даною позовною заявою до суду, та по день постановлення даної ухвали суду позивач жодного разу не зверталась до головуючого судді із заявою про ознайомлення з матеріалами справи та/або із заявою про отримання копій судових рішень.

Згідно статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Пелевін проти України» та у рішенні від 30 травня 2013 року» Наталія Михайленко проти України» зазначив, що право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг; оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Однак, у встановлений судом строк позивач не виконала вимоги ст.ст. 175, 177 Цивільного процесуального кодексу України, не усунула зазначені в ухвалі суду недоліки.

Відповідно до ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивач у встановлений судом строк не виконає всі перелічені в статтях 175 і 177 Цивільного процесуального кодексу України вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 258-261, 353 Цивільного процесуального кодексу України, суддя -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» про визнання недійсним договору про стягнення заборгованості та відшкодування матеріальних та моральних збитків - вважати неподаною та повернути позивачеві.

Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Позивач має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення заявнику даної ухвали суду.

Суддя: В.І. Галаган