Номер провадження 2/754/2450/20
РІШЕННЯ

Іменем України

14 вересня 2020 року м. Київ

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Клочко І.В.

за участю

секретаря судового засідання Конончук К.Ю.

представника відповідачів ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2019 року Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява мотивована тим, що 05 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого банк надав позичальникові грошові кошти у розмірі 100 тис. доларів США зі сплатою фіксованої процентної ставки у розмірі 13% річних. На забезпечення виконання цих зобов`язань між ними у той самий день було укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1 . 23 вересня 2011 року банк відступив ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за договором факторингу свої права вимоги до ОСОБА_1 по кредитному договору та іпотечному договору відповідно.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року (справа №754/22656/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2007 року у розмірі 40 342,03 доларів США, що еквівалентно 322 453 грн 85 коп. Судове рішення вступило в законну силу.

27 серпня 2019 року відповідачам було направлено письмову вимогу про добровільне виселення та звільнення з вказаного житлового приміщення протягом місяця з дня отримання цієї вимоги, однак вимога відповідачами не виконана.

Ураховуючи наведене, посилаючись на статтю 33 Закону України «Про іпотеку», ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просило суд у рахунок погашення кредитної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - нерухоме майно-квартира АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» шляхом проведення прилюдних торів, встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій; висилити відповідачів із указаної квартири.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 08 жовтня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження.

29 листопада 2019 року від представника відповідачів до суду надійшов відзив на позовну заяву у якому просить застосувати позовну давність до заявлених вимог, відмовити у задоволення позову.

10 грудня 2019 року від позивача до суду надійшла заява, у якій просять розглядати справу за відсутності їхнього представника. Також надіслано відповідь на відзив на позовну заяву, у якій зазначають, що строк позовної давності ними не пропущено.

Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 21 травня 2020 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті.

Вислухавши пояснення учасників справи, судом встановлено наступне.

05 квітня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 100 тис. доларів США з кінцевим строком повернення - до 05 квітня 2012 року (а. с. 5-9).

Цього самого дня на забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала банку в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно-квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 10-12).

23 вересня 2011 року між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ПАТ «ОТП Банк» відступило, а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором від 05 квітня 2007 року, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 , та за договором іпотеки від 05 квітня 2007 року, укладеного між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 (а. с. 39-41).

Таким чином, до ТОВ «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права вимоги за кредитним договором і договором іпотеки, що укладені 05 квітня 2007 року з ОСОБА_1 .

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року (справа №754/22656/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2007 року у розмірі 40 342,03 доларів США, що еквівалентно 322 453 грн 85 коп. Судове рішення вступило в законну силу (а.с. 30).

27 серпня 2019 року та 28 жовтня 2019 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» надсилалися відповідачам досудові вимоги, в яких пропонувалося добровільно звільнити квартиру та зазначалося про можливість щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналізуючи встановлені у справі обставини в їх сукупності, суд вважає заявленіпозовні вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно з частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).

Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

Сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 України «Про іпотеку»).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Умовами договору іпотеки, укладеним між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , а саме у пункті 6.4.1. сторони погодили, що у разі виникнення в іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки, іпотекодержатель має право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі шляхом укладення з нею відповідного договору купівлі-продажу у порядку, встановленим чинним законодавством України.

Отже, сторони погодили, що судовий спосіб захисту прав позивача чи позасудовий спосіб такого захисту на підставі виконавчого напису нотаріуса позивач, як іпотекодержатель, може застосувати лише у разі, якщо заходи позасудового врегулювання на підставі застереження у договорі іпотеки не призвели до задоволення вимог іпотекодержателя в повному обсязі. Натомість позивач звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом продажу предмета іпотеки третій особі у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

На відміну від такого різновиду позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки як звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (що може передбачати способи задоволення вимог іпотекодержателя, визначені у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку»), судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що суд у резолютивній частині відповідного рішення обов`язково визначає спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 вказаного Закону (висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 28 вересня 2016 року у справі № 6-1243цс16).

Процедура продажу предмета іпотеки, передбачена статтею 38 Закону України, може бути застосована як спосіб задоволення вимог іпотекодержателя під час звернення стягнення на предмет іпотеки і в судовому порядку (про що суд згідно з абзацом п`ятим частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» має вказати у судовому рішенні про задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки), і у позасудовому порядку (згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

Проте звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», можливе лише за умови, що сторони договору іпотеки не передбачили цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, яке прирівнюється до такого договору за юридичними наслідками. Якщо ж сторони договору іпотеки передбачили такий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя або в іпотечному застереженні, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом встановлення у рішенні суду права іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, визначеному статтею 38 Закону України «Про іпотеку», є неналежним способом захисту.

Частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку», яка встановлює, що визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки, означає, що у разі, якщо у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили обидва, вказані у частині третій статті 36 Закону України «Про іпотеку», способи задоволення вимог іпотекодержателя (статті 37, 38 Закону України «Про іпотеку»), то їх наявність не перешкоджає іпотекодержателю застосувати: 1) судовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом задоволення вимог іпотекодержателя у спосіб реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах; 2) позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за змістом частини першої статті 12, частини першої статті 33 та статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише тоді, якщо останнє невиконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку». Недотримання іпотекодержателем процедури звернення стягнення на предмет іпотеки є однією з підстав для відмови в позові.

Вимога, встановлена частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

За змістом припису частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку» визначена у частині першій цієї статті процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору (яка передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору) не є перешкодою для реалізації іпотекодержателем права звернутись у будь-який час за захистом його порушених прав до суду з вимогами: 1) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його реалізації шляхом проведення прилюдних торгів (статті 41-47 Закону України «Про іпотеку») - незалежно від того, які способи задоволення вимог іпотекодержателя сторони передбачили у відповідному договорі (в іпотечному застереженні); 2) про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві (стаття 38 Закону України «Про іпотеку») - якщо у відповідному договорі (в іпотечному застереженні) сторони цей спосіб задоволення вимог іпотекодержателя, встановлений статтею 38 Закону України «Про іпотеку», не передбачили (передбачили тільки можливість передання іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №310/11024/15-ц, провадження № 14-112цс19, у якій відступлено від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 05 квітня 2017 року у справі № 6-3034цс16, за змістом якого іпотекодержатель має можливість задовольнити свої вимоги на підставі рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб його продажу іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві згідно зі статтею 38 Закону України «Про іпотеку», незважаючи на те, що сторони в іпотечному застереженні погодили як позасудовий спосіб задоволення вимог іпотекодержателя його право від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 520/72281/15-ц (провадження № 14-49цс19) та від 19 червня 2019 року у справі № 643/17966/14-ц (провадження № 14-203цс19).

Разом з тим, судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року (справа № 754/22656/13-ц) стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2007 року у розмірі 40 342,03 доларів США, що еквівалентно 322 453 грн 85 коп. Судове рішення вступило в законну силу.

Зі змісту вказаного рішення вбачається, що була стягнута заборгованість з боржника, банк звертався до суду з позовом про дострокове повне повернення всієї суми заборгованості за кредитним договором від 05 квітня 2007 року.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Банк згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України скористався своїм правом на дострокове повне стягнення заборгованості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за кредитним договором від 05 квітня 2007 року та рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року з нього було достроково стягнуто заборгованість за кредитним договором повністю, то, змінивши строк виконання основного зобов`язання, він був позбавлений права після закінчення строку дії кредитного договору та після повного стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, нараховувати передбачені договором проценти за кредитом й мав право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів, що узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Позивачем також не надано доказів виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 03 квітня 2014 року боржниками та наявність чи відсутність частини погашеної суми заборгованості.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належним чином дослідивши та надавши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Керуючись статтями 1-18, 76, 77 81 95, 141, 228, 229, 235, 241, 244, 245, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

В задоволенні позовної заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю ««ОТП Факторинг Україна», місцезнаходження: вул. Фізкультури, 28Д, м. Київ, .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - відсутній, місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП - відсутній, місце проживання - АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - відсутній, місце проживання - АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, код ЄДРПОУ - 37501695, місцезнаходження - м. Київ, пр. Маяковського, 21Г.

Повний текст складено 24.09.2020р.

Суддя