Єдиний унікальний номер 341/1598/19
Номер провадження 2/341/263/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Юсип І.М.

секретаря Матейко О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу,-

в с т а н о в и в :

12.09.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 і просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , який був укладений 19.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 182 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мельничук Р. Л.

З протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2019 року, дана справа передана для розгляду судді Юсип І.М.

Ухвалою від 18.11.2019 року відкрито провадження та призначено в підготовче засідання на 06.04.2020р., з викликом учасників процесу.

З позовної заяви поданої позивачем, ОСОБА_1 вбачається, що 19.02.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.5 даного договору продавець, ОСОБА_2 засвідчила, що на момент укладення договору житловий будинок з господарськими будівлями в судовому спорі не перебуває і що на нього відсутні будь-які претензії третіх осіб. Проте, в подальшому виявилося, що ОСОБА_2 при укладенні договору ввела його в оману і приховала факт, що даний будинок перебував в судовому спорі і що на половину цього будинку претендувала рідна сестра відповідача - ОСОБА_3 . Даний факт підтверджується судовими рішеннями, а саме рішенням Галицького районного суду від 21.10.2016р. та ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10.01.2017 року, і постановою Верховного суду від 19.06.2019 року по цивільній справі за №341/1281/14-ц.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього грошову суму (частина перша ст. 655 ЦК).

Ч. 1 ст. 215 ЦК України, визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Оскільки зміст оспорюваного договору купівлі-продажу суперечить вимогам Цивільного кодексу України та іншим актам цивільного законодавства, його слід визнати недійсним на підставі ст.ст.203, 215 ЦК України. Просив позов задоволити, визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку недійсним.

Позивач в підготовче судове засідання не з`явилася. Його представником адвокатом Ярицьким Л.І. через канцелярію суду від 02.06.2020 подана заява про розгляд справи без їх участі. Зазначивши, що йому відомо про визнання позову відповідачкою, а відтак просив ухвалити рішення в підготовчому засіданні.

Відповідач. також в судове засідання не з`явилася, хоча у встановленому законом порядку була повідомлена про час та місце судового засідання. ІІ представником по довіреності, адвокатом Крохмалюк С.С. подано через канцелярію суду від 02.06.2020 заяву про визнання ОСОБА_2 позову, і яка просить його задовольнити, оскільки всі обставини та факти, вказані позивачем в позові відповідають дійсності. Також просить розглянути справу у їх відсутності.

Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України, визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що сторони уклали Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 19.02.2014 року, який посвідчено та зареєстрований в реєстрі за № 182 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мельничук Р. Л. (а.с.6-7).

З даного договору видно, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , як продавцем та покупцем укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Пунктом 5 договору встановлено, що продавець - ОСОБА_2 свідчить, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який є предметом договору, не є спільною сумісною власністю , а належить їй на праві особистої приватної власності, оскільки набутий нею на підставі договору дарування, і у неї є всі права власника щодо вільного розпорядження ним. На момент укладення договору відсутні будь-які особи, що мають переважне право на його придбання, відсутні претензії третіх осібна вказаний будинок, в спорі не перебуває та інше. А покупець - ОСОБА_1 свідчить, що дані факти йому доведені до відома.

Однак, в подальшому покупцю - ОСОБА_1 стало відомо, що житловий будинок, який він придбав по договору купівлі-продажу є предметом спору, який розглядає Галицький районний суд, справа за № 341/1281/14-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частину даного будинку, що підтверджується копіями рішень судів (а.с.8-11, 12-16, 17-22).

Оскільки рішенням суду визнано за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 , що був предметом договору, а відтак позивач заявив позов до відповідача про порушення його прав та визнання договору недійсним.

Згідно ч.2 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст. 203 ЦК України, визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину:

1. Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

3. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

4. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Оскільки відповідач укладаючи договір купівлі-продажу приховала факт того, що предмет договору (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами) є предметом спору, розгляд якого перебував в суді, а відтак суд приходить до висновку про підставність та задоволення позову. Тому суд вважає, що з урахуванням фактичних обставин справи, виходячи з закріплених ст. 203 ЦК України вимог для чинності правочину, договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 19.02.2014 року підлягає визнанню недійсним.

Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону та не порушує, права свободи чи інтереси інших осіб.

На підставі вищенаведеного та ст.ст. 203, 215 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 81, 200, 247, 258, 263, 265, 272, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу - задовольнити.

Договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по АДРЕСА_1 , укладеного 19.02.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був посвідчений та зареєстрований в реєстрі за № 182 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Мельничук Р. Л. - визнати недійсним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Відповідно до п. 3 розділу ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальний строк, визначений ст. 354 ЦПК України для апеляційного оскарження продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя:І. М. Юсип