ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-1445/10/0408
Провадження № 2-п/210/23/20
У Х В А Л А

іменем України

"05" червня 2020 р.

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді Чайкіної О.В.

за участю секретаря Кубаєвої В.В.

представник заявника Мотуз О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг матеріали заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 07 липня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_1 (в особі представника ОСОБА_2 ) звернувся до суду 21 травня 2020 року з заявою про перегляд заочного рішення. В обґрунтування заяви зазначає, що 07 липня 2010 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу розглянуто цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (далі - позивач) до ОСОБА_3 (далі - відповідач-1), ОСОБА_1 (далі - відповідач-2) про стягнення заборгованості за кредитним договором, внаслідок чого ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів-1,2 на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 364 247,05 грн .

До зали судового засідання відповідач-2 07 липня 2010 року не з`явився, оскільки не був фактично повідомленим про розгляд справи в цей день. Наявність в матеріалах справи доказів направлення відповідачу-2 судових повісток на різні дати судового засідання без наявних доказів отримання таких повісток адресатом не дає безумовних підстав вважати, що відповідач фактично був обізнаним про час та місце розгляду справи та міг скористатись належними йому процесуальними правами відповідача по справі. З часу ухвалення судом заочного рішення минув значний час, і відповідач-2 достеменно не може стверджувати про те, де він перебував у липні 2010 року і чому саме він не отримав судових повісток.

Відповідач-2 до недавнього часу не знав про факт перебування вказаної справи у суді та про ухвалення заочного рішення у ній. Довідався він про це лише внаслідок телефонного дзвінка від особи, яка представилась новим кредитором і повідомила про те, що існує таке рішення, а про зміст рішення дізнався у травні 2020 року, коли ознайомився з матеріалами справи в суді. Підтвердженням того, що відповідачі-1,2 не знали про існування справи в суді і про ухвалене в цій справі заочне рішення є те, що після його ухвалення відповідачі-1,2 продовжували правовідносини з позивачем, уклали додаткову угоду до кредитного договору від 21 вересня 2011 року (копія додається), звертались до позивача з листом 17 листопада 2014 року (копія додається). В обох документах відсутні будь-які посилання на судове рішення, а мова йде про регулювання правовідносин між сторонами саме договором. Якби відповідачам-1,2 було відомо про факт ухвалення судового рішення, вони вели б переговори з позивачем про порядок виконання такого рішення, а не про порядок виконання умов договору. За таких обставин, вважає, що відповідач-2 має право на поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення та, відповідно, на його перегляд, оскільки ним не були подані докази, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

В судовому засідання представник заявника ОСОБА_4 О ОСОБА_5 просив суд скасувати заочне рішення з підстав, викладених у заяві. Надав пояснення, згідно яких його довіритель проти позову заперечує з наступних підстав. Так, між позивачем та відповідаче-1 дійсно укладено кредитний договір № 68/07-МК від 23 березня 2007 року, відповідно до умов якого позивач встановив відповідачу-1 кредитний ліміт у вигляді кредитної лінії на суму в 40 000,00 дол. СІЛА під 15,5% річних, а відповідач-1 зобов`язався повернути кредит шляхом внесення щомісячних платежів відповідно до додатку (графіку платежів) до договору про внесення змін до кредитного договору від 27 березня 2008 року. У позові банк зазначав, що розмір заборгованості за кредитом і процентами загалом станом на 04 березня 2010 року становив у доларах 26 798,94 дол. США. Цю ж саму суму у гривневому еквіваленті стягнув суд з відповідачів-1,2. Однак, в період часу між наданням розрахунку заборгованості та ухваленням рішення відповідач-1 здійснювала погашення заборгованості на загальну суму 1 500,00 доларів США, що підтверджується квитанціями, та відповідно не було враховано судом, оскільки вІдповїдачі-1,2 не мали можливості повідомити про це суд.

Відповідач-2 поручився за належне виконання зобов`язань за кредитним договором відповідачем-1, уклавши з позивачем договір поруки № 68/07-МП від 23 березня 2007 року. П. 1 договору поруки містить вказівку на зобов`язання відповідача-1, за виконання якого поручається відповідач-2, а саме повернення кредиту в сумі 40 000,00 доларів США зі сплатою 15,5% річних. Своїм листом від 11 серпня 2008 року позивач повідомив відповідача-1 про зміну процентної ставки за кредитним договором в односторонньому порядку в сторону збільшення, а саме до рівня 17% річних. Отже, обсяг зобов`язань відповідача-1 за кредитним договором збільшився. Вказані обставини є підставою для скасування судового рішення та призначення справи до розгляду за правилами позовного провадження.

Позивач на розгляд заяви про перегляд заочного рішення не з`явився, причини неявки не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановлений процесуальним законом порядку. Неявка позивача відповідно до частини 1 статті 286 ЦПК України не перешкоджає розгляду заяви.

Інтереси відповідача -1 представлені адвокатом Мотуз О.В.

Заслухавши учасників справи та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи

Згідно з ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

В частині клопотання про поновлення процесуального строку, суд зазначає, що статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України з 1997 року, кожному гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного та обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Рябих проти Росії").

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі "Пономарьов проти України" (№ 3236/03, від 03.04.2008) вказав, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження. У кожній справі національні суди мають перевіряти, чи підстави для поновлення строків для оскарження виправдовують втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності).

Можливість відновлення пропущеного процесуального строку пов`язується із наявністю саме поважних причин його пропуску. Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нешев проти Болгарії» від 28 жовтня 2004 року).

Наведені заявником підстави для поновлення строку, з урахуванням досліджених матеріали цивільної справи, є переконливими, тому суд вважає, що клопотання про поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не місять доказів отримання відповідачем-2 судового рішення. Крім того, про відповідач ознайомився з матеріалами справи лише на початку травня 2020 року, про що у справі про заміну сторони у виконавчому провадженні (за цим же рішенням), міститься відповідна розписка.

Щодо підстав для скасування заочного рішення, суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що 07 липня 2010 року Дзержинським районним судом міста Кривого Рогу ухвалено заочне рішення за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, яким позовні вимоги задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів-на користь позивача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 364 247,05 грн (а.с.60-61).

Відповідно до статті 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився у судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Тобто, необхідним є наявність трьох обставин: неявка відповідача у судове засідання і неповідомлення про причини неявки (або неявка відповідача у судове засідання, або не повідомлення про причини неявки); не подача відзиву з поважних причин; наявність доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто такі докази, які не досліджувались судом при ухваленні заочного рішення.

Як свідчать матеріали справи, у судові засідання, призначені судом на 09 червня 2010 року відповідачі та/або представник відповідачів не з`явились, про місце, час судового засідання відповідачі повідомлялися судом належним чином за адресою місця реєстрації відповідачів на підтвердження чого в матеріалах справи містяться конверти, які повернулися на адресу суду (а.с.40-46).

Судові повістки повернулись до суду з відміткою про закінчення терміну на зберігання листа.

Однак, в матеріалах справи міститься виклик відповідачів у судове засідання через засоби масової інформації (а.с. 55-56).

Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України (в редакції, що діяла до 15.12.2017 року, тобто на момент ухвалення судового рішення) відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.

Відповідно до ст.128 ч.8 п.3 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставляння у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Судом два рази здійснювався виклик відповідачів у судове засідання шляхом направлення судових повісток рекомендованим листом із повідомленням, які відповідачем не отримувались та повернулися до суду з відміткою відділення зв`язку в поштовому повідомленні про закінчення терміну зберігання.

Оскільки на адресу суду повернувся конверт з відміткою «за закінченням терміну зберігання» судом було застосовано вимоги ч. 9 ст. 74 ЦПК України (в редакції, чинної на час розгляду справи) - повідомлення відповідача про день, час та місце розгляду справи через оголошення в газету «Вісті Придніпров`я» (а.с.55), що є належним чином повідомленим про розгляд справи.

Тобто поштове відправлення з повісткою не вручене з причин, незалежних від суду, який у встановленому процесуальним законом порядку вчинив необхідні дії, спрямовані на повідомлення учасників процесу про дату, час і місце розгляду справи, адже отримання рекомендованих листів адресатом є поза межами судового контролю.

Доводи відповідача, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, стосовно того, що він не був належним чином повідомлений про дату судового засідання, на які він посилається як на підставу скасування заочного рішення та поважність причини неявки відповідача до судового засідання, суд вважає не обґрунтованими, оскільки заявником не надано доказів поважності причин неявки у судові засідання.

Отже, враховуючи вищевикладене, заява не містить посилань на підстави, які перешкоджали відповідачу отримувати судові повісти, які направлялися судом рекомендованою кореспонденцію за зареєстрованим місцем проживання.

Крім того, заявником у заяві про перегляд заочного рішення, не наведено достатньо посилань на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача, та на які вона посилається у заяві, як на підстави скасування заочного рішення, що мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд відхиляє доводи заявника щодо сплати коштів по кредитному договору, оскільки вказані обставини можуть бути враховані під час виконання рішення суду.

Щодо доводів з приводу припинення поруки, вони є слушними, однак не можуть бути єдиною підставою для скасування заочного рішення.

Відповідно до ч. 3ст. 287 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: залишити заяву без задоволення або скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження.

Метою процедури перегляду заочного рішення є надання можливості відповідачу, який не брав участі у судовому засіданні з поважних причин, і при цьому не був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду у встановленому процесуальним законом порядку, подати суду свої обґрунтовані доказами заперечення проти позову.

В даному випадку, судом встановлено, що жодна з обставин, визначених ст. 288 ЦПК України, відповідачем належним чином обґрунтована не була.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заява про перегляд заочного рішення є необґрунтованою, у зв`язку з чим не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Керуючись ст.ст. 287, 288, 258, 260 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення від 07 липня 2010 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.

Повний текст ухвали складений 05 червня 2020 року.

Суддя: О. В. Чайкіна