Справа № 541/2864/19
Номер провадження 2/541/346/2020
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

08 квітня 2020 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області

в складі: головуючої судді - Андрущенко-Луценко С.В.,

за участю секретаря судового засідання - Калініченко Л.О.,

розглянувши заочно в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в місті Миргороді справу за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця,

в с т а н о в и в :

19.12.2019 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу кредитором спадкодавця.

В направленому на адресу суду позові позивач зазначив, що відповідно до укладеного договору №б/н від 25.08.2011 ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 25.02.2013. Спадкоємці ОСОБА_2 мали право подати заяву про прийняття або про відмову від спадщини у строк з 25.02.2013 по 25.08.2013. В даному випадку спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини є ОСОБА_1 .. Вказана обставина підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, де в якості адреси реєстрації зазначена: АДРЕСА_1 . 08.04.2019 позивачем було отримано відповідь Другої миргородської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлого ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця, як зазначив позивач, була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 30.08.2019 до спадкоємця, ОСОБА_1 , було направлено лист-претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника ОСОБА_2 перед банком за кредитним договором №б/н від 25.08.2011 становить 6305,22 грн., яка складається з наступного: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 2305,22 грн. заборгованість за відсотками. Враховуючи викладене, позивач АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 6305,22 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 25.08.2011 та 1921 грн. судових витрат (а.с.2-4).

В судове засідання позивач АТ КБ «ПриватБанк» свого представника не направив, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.72). При зверненні з позовом до суду представником позивача Савіхіною А.М. заявлено клопотання про розгляд справи без участі представника АТ КБ «ПриватБанк», проти заочного розгляду справи не заперечував (а.с.50).

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явилася.

Копія ухвали про відкриття провадження по справі, копія позовної заяви та долучених до неї документів направлялися відповідачу ОСОБА_1 за місцем її реєстрації, відповідно до ст.128 ЦПК України. Проте листи поверталися з відміткою: «Адресат помер». Суд приймав міри стосовно встановлення даної обставини, проте згідно даних інформації Миргородського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), наданої на запит суду, актового запису про смерть на гр. ОСОБА_1 не виявлено (а.с.65).

Відповідач інформувалася про наявність у провадженні Миргородського міськрайонного суду Полтавської області цивільної справи за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , шляхом публікації оголошення на веб-сторінці Миргородського міськрайонного суду офіційного веб-порталу судової влади (а.с.66, 70).

Правом на подання відзиву на позовну заяву відповідач не скористалася.

У відповідності до положень ст.ст.280, 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи у відсутності відповідача.

Суд, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 25.08.2011, згідно якої отримав кредит у розмірі 4000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а.с.9).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер (відповідні відомості містяться в матеріалах архівної цивільної справи №541/1708/16-ц, провадження №2/541/855/2016 (а.с.43)).

Унаслідок невиконання взятих на себе зобов`язань у ОСОБА_2 на момент смерті виникла заборгованість, розмір якої, згідно наданого представником позивача розрахунку заборгованості, становить 6305, 22 грн. та складається з наступного: 4000 грн. - заборгованість за кредитом; 2305,22 грн. заборгованість за відсотками (а.с.5-8).

27.02.2019 року АТ КБ «ПриватБанк» направило до Другої миргородської державної нотаріальної контори претензію кредитора, в порядку ст.1281 ЦК України, за вих.№SAMDN8663 від 23.01.2019, з проханнями: 1. Повідомити чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 ; 2. Включити кредиторські вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ; 3. Повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 6305,22 грн.; 4. Надіслати інформацію стосовно: звернення з заявою про прийняття або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, відомості про осіб (ПІБ та адреса), які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також, які вже прийняли спадщину (а.с.37-38).

Зі змісту відповіді Другої миргородської державної нотаріальної контори від 08.03.2019 вих.№105/01-16 вбачається, що згідно надісланої позивачем претензії кредитора, строк пред`явлення вимоги до спадкоємців ОСОБА_2 вже минув. Спадкова справа на майно померлого ОСОБА_2 не заводилася. Спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися (а.с.39)

30.08.2019 АТ КБ «ПриватБанк» направило відповідачу ОСОБА_1 претензію про добровільне погашення кредитної заборгованості ОСОБА_2 , відповідно до вимог статті 1282 ЦК України (а.с.40-43).

Згідно долучених до позову копій паспортів відповідач ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою: с.Гаркушинці, Миргородського р-ну, Полтавської обл. (а.с.35), померлий ОСОБА_2 - АДРЕСА_2 . (а.с.34).

Згідно зі ст.608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.

За приписами ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

За змістом зазначених норм у разі смерті фізичної особи, боржника за зобов`язаннями у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця, таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов`язанням.

Порядок пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців і порядок їх задоволення регулюються нормами ст.ст.1281, 1282 ЦК України.

У зв`язку зі смертю боржника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст.ст.1281, 1282 ЦК України щодо строків пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Відповідно до ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частиною другою та третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За положеннями ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.

У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі

А тому, виходячи із наведеного, при вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора, судом підлягає встановленню, яке саме майно спадкоємець отримав у спадщину та яка його вартість.

У п.32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року роз`яснено, що з урахуванням положення ст.1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що спадкоємці можуть задовольняти вимоги кредиторів лише: у разі прийняття майна у спадщину; у межах вартості успадкованого майна; у розмірі, яка виникла за життя спадкодавця.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст.1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців.

Недотримання кредитором передбачених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення вимог, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст.1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право на пред`явлення вимог до спадкоємців.

Такий правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017, в справі № 6-2962цс16, в постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 та в постанові Великої Палати Верховного Суду України від 17 квітня 2018 року № 14-53 цс 18.

Отже, виходячи з положень статті 1281 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до спадкоємця повинно бути пред`явлено в судовому порядку протягом одного року від настання строку вимоги або ж протягом шести місяців від дня, коли кредитор дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Представник позивача в своїй позовній заяві як на підставу задоволення позову посилається на те, що відповідач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину і повинен нести цивільно-правову відповідальність за борги спадкодавця.

Відповідно до ч.2 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що обов`язковою умовою для прийняття спадщини є фактичне проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, однак доказів фактичного проживання відповідача із спадкодавцем на час відкриття спадщини суду надано не було.

Позивач також не надав суду доказів, які підтверджують, яке саме майно прийняв у спадок відповідач та яка його вартість, що унеможливлює стягнення з останнього заявлених позивачем грошових коштів.

Крім цього, АТ КБ «ПриватБанк» клопотання про витребування відомостей щодо наявності у спадкодавця на час відкриття спадщини рухомого та нерухомого майна заявлено не було.

Зі змісту відповіді Другої миргородської державної нотаріальної контори від 08.03.2019 вих.№105/01-16 вбачається справа на майно померлого ОСОБА_2 не заводилася. Спадкоємці із заявами до нотаріальної контори не зверталися.

Також, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено шестимісячний строк звернення кредитора до спадкоємця, оскільки позивач дізнався про відкриття спадщини ще коли отримав ухвалу Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 29 липня 2016 року про відмову у відкритті провадження у праві за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №541/1708/16-ц, провадження №2/541/855/2016), а вимоги до спадкоємця пред`явив лише 30.08.2019, шляхом направлення вимоги - претензії відповідачу та 19.12.2019 шляхом подання позову.

Сплив визначених ст.1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань.

Крім того, позовні вимоги заявлені у вигляді стягнення заборгованості за кредитним договором, а не у вигляді звернення стягнення на спадкове майно у межах його вартості.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Доказування, та як, слідство рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.

В свою чергу, згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст. 263 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростовних презумпцій щодо фактів.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.Враховуючи ту обставину, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, судовий збір на користь позивача на підставі ст.141 ЦПК України не стягується.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 280, 281 ЦПК України; ст.ст. 608, 1216, 1218, 1219, 1268, 1270, 1281, 1282 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляційних скарг через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Суддя: С. В. Андрущенко-Луценко