Справа № 199/9182/19
РІШЕННЯ

іменем України

19.05.2020

м. Дніпро

справа №199/9182/19

провадження № 2/199/576/20

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.

секретаря судового засідання Столяренко А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

за неявки учасників справи,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 13.10.2014 між ним та відповідачем був укладений договір позики на суму 70000 грн., які того ж дня були передані відповідачу, що підтверджується розпискою, згідно якої ОСОБА_2 зобов`язався повернути суму боргу до 30.12.2016, яку досі не повернув. Оскільки на вимоги позивача відповідач заборгованість не погасив, від виконання своїх зобов`язань ухиляється, тому позивач просив суд стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в розмірі 294000,00 грн., з них: 70000,00 грн. - основний борг, 219000,00 грн. - сума неустойки у виді пені за невиконання зобов`язань та 5000,00 грн. - моральна шкода, а також судові витрати по сплаті судового збору.

Ухвалою суду від 20 листопада 2019 року справу прийнято до свого провадження та визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16 січня 2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті.

19 травня 2020 року справу розглянуто по суті з ухваленням рішення.

В судовому засіданні 04 травня 2020 року позивач та представник позивача адвокат Васюхін Є.Ю. позовні вимоги підтримали, просили суд позов задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у ньому.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Відповідачем подано відзив в якому зазначено, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки відповідач не отримував грошові кошти від позивача.

Представник відповідача адвокат Кузьміна Н.О. у судовому засіданні 04.05.2020 проти задоволення позовних вимог заперечувала, підтримавши наданий відповідачем до суду відзив. Додатково зазначила, що передачі грошових коштів у сумі 70000,00 грн. не було. ОСОБА_2 , працюючи водієм у ОСОБА_1 , під час виконання трудових обов`язків, потратив у дорожньо-транспортну пригоду, в якому його було визнано винуватим, в результаті якої транспортний засіб зазнав пошкоджень. Із заробітної плати ОСОБА_2 кожного місяця стягувалася певна сума грошей за ремонт автомобіля. У зв`язку з ДТП, позивач запропонував відповідачу написати розписку про отримання грошових коштів, як психологічний натиск щодо повернення боргу за пошкоджений транспортний засіб. Таким чином, оскільки по розписці грошові кошти не передавалися, просила у задоволенні позову відмовити.

У судове засідання 19.05.2020 сторони надали заяви щодо розгляду справи за їх відсутності.

Суд, вислухавши позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Судом встановлено, що 13 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у письмовій формі укладено договір позики грошових коштів, за яким ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 суму в розмірі 70 000,00 грн. зі строком повернення до 30.12.2016, що підтверджується письмовою розпискою. Утім, в строк, що визначений у розписці, відповідач борг не повернув, чим взяті на себе зобов`язані не виконав (а.с.4).

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, така позиція висвітлена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (справа №6-63цс13). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що: "за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року в справі №464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18) вказано, що: "за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки".

За встановлених обставин, суд приходить до висновку, що між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін. За умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти готівкою у строк, визначений умовами й у визначений спосіб, що підтверджується умовами розписки.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, ст. 1046 ЦК України чітко передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.

Позивач згідно даних зобов`язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов`язання уцілому не виконав, у визначений термін борг не повернув.

Посилаючись на безгрошовість розписки від 13.10.2014, відповідачем належних доказів на підтвердження цим твердженням, суду не надано.

Судом також за клопотанням відповідача ОСОБА_2 допитано свідків.

Так, свідок ОСОБА_3 суду повідомив, що був присутній при написанні відповідачем розписки про надання грошових коштів. Зазначив, що того ж дня був присутній при передачі зазначених грошових коштів. На момент написання розписки, відповідач був в трудових відносинах з позивачем, транспортний засіб, на якому ОСОБА_2 потрапив у ДТП, був вже відремонтований, сторони також обговорювали строки повернення позики.

Свідок ОСОБА_4 надав суду пояснення, де зазначив, що також був присутній при передачі грошових коштів ОСОБА_2 . Гроші були номіналом по 200 грн. Зазначив, що при написанні розписки присутній не був, для чого були потрібні гроші відповідачу - не знає. Повідомив, що грошові кошти на ремонт автомобіля після ДТП із заробітної плати ОСОБА_2 не вираховувалися.

Суд не може погодитися з посиланнями сторони відповідача на те, що свідки перебувають у трудових відносинах з ОСОБА_1 , а тому є залежними від нього і при наданні свідчень у суді в тому числі, оскільки згідно чинного законодавства договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Доводи відповідача про те, що грошових коштів за вказаною розпискою він не отримував, вона була написана під тиском у зв`язку із пошкодженням автомобіля у ДТП, не підтверджено належними доказами. Доказів того, що ОСОБА_2 звертався до правоохоронних органів з приводу тиску на нього з боку ОСОБА_1 , суду не надано. Сам факт перебування відповідача у трудових відносинах з ОСОБА_1 та факт ДТП під час трудової діяльності, наявність боргових зобов`язань за договором позики від 13.10.2014 не спростовує. Також відповідачем не доведено, що боргова розписка написана в рахунок погашення шкоди у зв`язку із пошкодженням ним автомобіля в ДТП. Вимог про визнання договору позики недійсним з підстав, викладених відповідачем у запереченнях, ОСОБА_2 не заявляв.

З урахуванням вказаних фактів як кожен окремо, так і в сукупності, суд вважає доведеним факт отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 70 000,00 грн. у якості позики та зобов`язання відповідача повернути грошові кошти в строк та на умовах, визначених його умовами.

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правові наслідки порушення зобов`язання настають тільки у випадках, коли це передбачено законом або договором. Покладення на сторону договору відповідальності за невиконання зобов`язання, яка не встановлена договором або законом, є порушенням ст. 611 ЦК України (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-111цс13).

За таких обставин, з відповідача підлягає стягненню сума основного боргу по розписці від 13.10.2014 в розмірі 70000 грн. та неустойка у вигляді пені, обумовлена сторонами у розписці в розмірі 200 грн. в день за кожен день прострочки, у розмірі 219 000 грн.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., то суд не знаходить підстав для їх задоволення, оскільки позивачем не доведено належними доказами спричинення йому такої шкоди.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню.

Враховуючи результат розгляду справи, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді сплаченого судового збору пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 2890 грн.

Керуючисьст.ст. 12, 13, 19, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики, яка складається з суми основного боргу - 70 000,00 грн. та суми неустойки у виді пені за невиконання зобов`язань - 219 000,00 грн., а всього 289 000 (двісті вісімдесят дев`ять тисяч) грн. 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2890 (дві тисячі вісімсот девяносто) грн. 00 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається до апеляційного суду через суд першої інстанції.

Повний текст рішення суду складено 28 травня 2020 року.

Позивач ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації - АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації - АДРЕСА_2 .

Суддя О.Б.Подорець