№ 201/385/20
провадження 2/201/1463/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2020 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_3 і державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк Сергій Георгійович про визнання дій незаконними і скасування державної реєстрації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 15 січня 2020 року звернувся до суду з позовом до відповідача Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання дій незаконними і скасування державної реєстрації, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Позивач в своїх позовних вимогах посилається на те, що на підставі договору іпотеки від 25 липня 2016 року він є власником об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивна база ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, кадастровий номер 12100000:03:305:0039 у АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 21 листопада 2019 року об 11:40:39 посадова особа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на належне мені нерухоме майно за Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, .

Підставою виникнення права власності в державному реєстрі зазначено: рішення суду, серія та номер: б/н, справа № 201/7276/17, виданий 09 жовтня 2018 року, видавник: Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська; постанова, серія та номер: б/н, справа № 201/7276/17, виданий 19 лютого 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; наказ органу Фонду державного майна, серія та номер: 532, виданий 05 квітня 2019 року, видавник: Фонд державного майна України; наказ, серія та номер: 12/01-61-РП, виданий 16 квітня 2019 року, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Позивач стверджує, що рішення про реєстрацію від 21 листопада 2019 року є незаконним з огляду на те, що 1) відповідно до даних ЄДРПОУ Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, було припинено 23 травня 2019 року. Отже право власності зареєстровано за неіснуючою на момент реєстрації особою, 2) на момент прийняття рішення про державну реєстрацію існувало дві актуальні заборони і 3) відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року по справі 201/7276/17 в резолютивній частині зазначено: в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності - відмовити. Отже, стверджує позивач, ясно та однозначно зрозуміло, що право власності залишено на вказаний об`єкт за ним.

12 серпня 2019 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва водно-спортивної бази « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:305:0039. Відчужуване майно належить позивачу ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 25 липня 2016 року. Виходячи з цього, на думку позивача, відповідач і третя особа не мають жодних підстав притримувати і користуватися майном яке їм не належить. Тому позивач вважає, що порушені його права, гарантовані законом, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свої порушених або не визнаних прав та інтересів та прохати суд відновити становище, яке існувало до порушення, а саме визнати незаконною, скасувати та вилучити з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна номер запису про право власності 34246796, підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 49785519 від 21 листопада 2019 року 11:40:39, Сакалюк Сергій Георгійович , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська обл., задовольнити уточнений позов в повному обсязі.

Представники відповідача Регіонального відділення ФДМУ по Дніпропетровській області в письмовому зверненні до суду, відзиві на позов позовні вимоги не визнали. Позов вважають не доведеним і безпідставним та не можливим його задоволення. Фактично просили справу розглянути без їх участі і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України.

Треті особи ОСОБА_3 і державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк С.Г. в письмовому зверненні до суду, з позовними вимогами погодилися і просили справу розглянути без їх участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних третіх осіб згідно ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги не обґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що за твердженнями сторони позивача на підставі договору іпотеки від 25 липня 2016 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1619 він є власником об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивна база ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, кадастровий номер 12100000:03:305:0039 у АДРЕСА_1 . Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 21 листопада 2019 року об 11:40:39 посадова особа департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради прийняв рішення про державну реєстрацію права власності на належне мені нерухоме майно за Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, .

Підставою виникнення права власності в державному реєстрі зазначено: рішення суду, серія та номер: б/н, справа № 201/7276/17, виданий 09 жовтня 2018 року, видавник: Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська; постанова, серія та номер: б/н, справа № 201/7276/17, виданий 19 лютого 2019 року, видавник: Дніпровський апеляційний суд; наказ органу Фонду державного майна, серія та номер: 532, виданий 05 квітня 2019 року, видавник: Фонд державного майна України; наказ, серія та номер: 12/01-61-РП, виданий 16 квітня 2019 року, видавник: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області.

Позивач стверджує, що рішення про реєстрацію від 21 листопада 2019 року є незаконним з огляду на те, що 1) відповідно до даних ЄДРПОУ Регіональне відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, було припинено 23 травня 2019 року. Отже право власності зареєстровано за неіснуючою на момент реєстрації особою, 2) на момент прийняття рішення про державну реєстрацію існувало дві актуальні заборони: а) номер запису про обтяження: 21827534 Дата, час державної реєстрації: 10 серпня 2017 року 15:26:36 державний реєстратор: Белянінова Крістіна Олександрівна , Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради, Дніпропетровська обл. підстава виникнення обтяження: ухвала суду, серія та номер: 201/10251/17, виданий 20 липня 2017 року, видавник: Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 36571984 від 11 серпня 2017 року 10:02:27, вид обтяження: арешт нерухомого майна Відомості про суб`єктів обтяження: обтяжувач: Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська, особа, в інтересах якої встановлено обтяження: прокуратура Дніпропетровської області, причина відсутності коду ЄДРПОУ: інша причина відсутності коду та б) номер запису про обтяження: 22729316 (спеціальний розділ) дата, час державної реєстрації: 09 жовтня 2017 року 13:33:49 державний реєстратор: Атамась Олег Володимирович , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровська обл. підстава виникнення обтяження: постанова, про арешт майна, серія та номер: ВП 54827279, виданий 09 жовтня 2017 року, видавник: Соборний відділ державної виконавчої служби м. Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 37472850 від 09 жовтня 2017 року 13:34:19, Атамась Олег Володимирович , Соборний відділ державної виконавчої служби міста Дніпра Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, Дніпропетровська обл. стор. З 4 RRP-4HІ790ЕL.T вид обтяження: арешт нерухомого майна, відомості про суб`єктів обтяження: особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_7 особа, майно/права якої обтяжуються: ОСОБА_1 , обтяжувач: Соборний ВДВС м. Дніпра ГТУЮ в Дніпропетровській області, , країна реєстрації: Україна, опис предмета обтяження: об`єкт незавершеного будівництва «Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташовану на земельній ділянці розміром 0.6 га, кадастровий номер :03:305:0039, у АДРЕСА_1 ; 3) відповідно до постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року по справі 201/7276/17 в резолютивній частині зазначено: в задоволенні позовних вимог Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко Валентина Володимирівна про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності - відмовити. Отже, стверджує позивач, ясно та однозначно зрозуміло, що право власності залишено на вказаний об`єкт за ним.

12 серпня 2019 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва водно-спортивної бази « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:305:0039. Відчужуване майно, вказує позивач, належить ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 25 липня 2016 року. Виходячи з цього, на думку позивача, відповідач і третя особа не мають жодних підстав притримувати і користуватися майном яке їм не належить. Тому позивач вважає, що порушені його права, гарантовані законом, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свої порушених або не визнаних прав та інтересів та прохати суд відновити становище, яке існувало до порушення. Зараз є спір за вказане майно, в добровільному порядку його не вирішено і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду.

Суд вважає позовну заяву не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України на законодавчому рівні закріплені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Положеннями ст. 15 ЦК України визначено, що судовому захисту підлягає лише порушене, оспорюване або невизнане право.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що він на підставі договору іпотеки від 25 липня 2016 року є власником об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивна база ІНФОРМАЦІЯ_1, розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, кадастровий номер 12100000:03:305:0039 у АДРЕСА_1 . 12 серпня 2019 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва водно-спортивної бази « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що розташована в АДРЕСА_1 на земельній ділянці з кадастровим номером :03:305:0039. Відчужуване майно, вказує позивач, належить ОСОБА_1 на підставі іпотечного договору від 25 липня 2016 року. Виходячи з цього, на думку позивача, відповідач і третя особа не мають жодних підстав притримувати і користуватися майном яке їм не належить. Тому позивач вважає, що порушені його права, гарантовані законом, у зв`язку з чим вимушений звернутися до суду за захистом свої порушених або не визнаних прав та інтересів та прохати суд відновити становище, яке існувало до порушення.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, а ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Крім того, в п. 26 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», судам роз`яснено, що відповідно до положень ч. 1 ст. 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі.

Отже, в даному випадку, такі позовні вимоги може ставити тільки власник спірного майна. Однак позивач не є власником спірного майна, так як відповідно до норм чинного законодавства - відчужив своє право власності на вказаний об`єкт.

06 березня 2001 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю «Океанмаш-Будматеріали», укладено договір купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва на аукціоні за методом зниження ціни лота за умовами п. 1.1 якого продавець зобов`язався передати у власність покупцеві об`єкт незавершеного будівництва «Водно-спортивна база «ІНФОРМАЦІЯ_1» державного підприємства «Придніпровська залізниця» будівельною готовністю 10.2%, який розташований на земельній ділянці площею 0.6 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (в подальшому АДРЕСА_1 ), а покупець зобов`язався прийняти об`єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі.

У зв`язку з невиконанням покупцем умов договору купівлі продажу, господарським судом Дніпропетровської області 12 вересня 2014 року по справі № 904/4139/14 прийнято рішення про розірвання договору купівлі-продажу об`єкту незавершеного будівництва - водно-спортивної бази « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ( АДРЕСА_1 , нова адреса: АДРЕСА_1) , укладеного 06 березня 2001 року між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Дніпропетровській області та Спільним підприємством товариством з обмеженою відповідальністю «Океанмаш-будматеріали». Зобов`язано Спільне підприємство товариство з обмеженою відповідальністю «Океанмаш-будматеріали» повернути за актом приймання-передачі у державну власність в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об`єкт незавершеного будівництва «Водноспортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», яка розташована на земельній ділянці розміром 0,6 га у АДРЕСА_1 .

13 травня 2015 року в рамках виконавчого провадження Регіональне відділення здійснило заходи щодо повернення об`єкту незавершеного будівництва «Водно-спортивної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1» у АДРЕСА_1 , до державної власності, про що державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ було складено акт про виконання судового рішення від 12 вересня 2014 року господарського суду Дніпропетровської області по справі №904/4139/14.

В подальшому, у зв`язку з незаконними діями по захопленню державного майна, внесенню відповідних відомостей до Єдиного реєстру речових прав на нерухоме майно, Регіональне відділенні звернулося до суду за захистом інтересів держави з позовною заявою (за участю прокуратури Дніпропетровської області) до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору іпотеки № 1619 від 25 липня 2016 року, засвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В.В.; визнання права власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на об`єкт незавершеного будівництва водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1»; витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об`єкту незавершеного будівництва водно-спортивної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1».

Рішенням від 09 жовтня 2018 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/7276/17 позов задоволено. Визнано недійсним договір іпотеки № 1619 від 25 липня 2016 року, засвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Лозенко В.В. Визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на об`єкт незавершеного будівництва Водноспортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на земельній ділянці площею 0,6 га у АДРЕСА_1 . Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на земельній ділянці площею 0,6 га у АДРЕСА_1 . Згідно з постановою від 19 лютого 2019 року Дніпровського апеляційного суду по справі № 201/7276/17 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року скасовано в частині визнання договору іпотеки недійсним і визнання права власності, та постановлено у скасованій частині нове. В задоволенні позовних вимог Регіонального відділення до ОСОБА_1 , третя особа-приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Лозенко В.В. про визнання договору іпотеки недійсним та визнання права власності - відмовлено. В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 жовтня 2018 року залишено без змін.

Крім того, постанова Дніпровського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року у справі № 201/7276/17 та рішення господарського суду Дніпропетровської області від 12 вересня 2014 року у справі №904/4139/14 є преюдиціальними для встановлення факту належності об`єкта нерухомого майна (водно-спортивної бази « ІНФОРМАЦІЯ_1 »), розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, кадастровий номер :03:305:0039 на АДРЕСА_1 до державної власності, невід`ємного взаємозв`язку земельної ділянки та нерухомого майна, розташованих за вказаною адресою та статусу будівлі, яка являє собою об`єкт незавершеного будівництва.

Також, однією з підстав державної реєстрації на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо права власності на це майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), рішення суду про витребування майна є підставою для проведення державної реєстрації права власності за особою, на користь якої таке рішення прийнято. Отже рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем (постанова від 11 березня 2020 року Верховного Суду по справі № 910/8965/18).

Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно (принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомістю, викладений у пункті 89 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/ 1-ц).

Так, на виконання рішення від 09 жовтня 2018 року Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська по справі № 201/7276/17, постанови від 19 лютого 2019 року Дніпровського апеляційного суду державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської Ради Сакалюком С.Г., на підставі поданих Регіональним відділенням документів, прийнято законне та обґрунтоване рішення про державну реєстрацію права державної власності за Державою в особі Регіонального відділення на об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого по АДРЕСА_1 . В подальшому Регіональним відділенням прийнято рішення про приватизацію та виставлено на продаж на аукціоні державне майно: об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташовану за адресою: АДРЕСА_1 . Деталі аукціону за адресою: ййр8://ргогогго.Ба1е/аисґіоп/иА-Р8-2020-03-18-000042-3 та у газеті «Відомості приватизації».

Таким чином, зазначене в позовній заяві ОСОБА_1 , що він є власником об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого на земельній ділянці площею 0.6 га, у АДРЕСА_1 » не відповідає дійсності та обставинам справи, а державним реєстратором Сакалюком С.Г., з дотриманням усіх вимог Закону, прийнято законне рішення на виконання рішень суду по справі № 201/7276/17 та зареєстровано право державної власності за Регіональним відділенням на об`єкт незавершеного будівництва Водно-спортивну базу «ІНФОРМАЦІЯ_1», розташованого у АДРЕСА_1.

Стосовно зазначеного в позові позивачем про те, що 12 серпня 2019 року між позивачем та третьою особою укладено договір купівлі продажу об`єкту незавершеного будівництва Водно-спортивної бази «ІНФОРМАЦІЯ_1», слід зазначити наступне. Відповідно до ч. З ст. 640 ЦК України договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Згідно з ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Враховуючи зазначене, вказаний договір купівлі продажу від 12 серпня 2019 року, укладеним між позивачем та третьою особою у справі є нікчемним.

Стаття 328 Цивільного кодексу зазначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У позовній заяві позивач жодним чином ніяк не надає доказів, що він є власником нерухомого майна або має необхідний обсяг повноважень на укладення договору найму (купівлі-продажу, користування майном, іпотеки). Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2 ст. 203 ЦК України). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ) - ч. 1 ст. 760 ЦК України. Відповідно до ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Позивач не надав до матеріалів справи жодного письмового доказу, який би підтверджував його право власності на майно, яке він хотів би витребувати, повернути від відповідача, відновити становище, а також його правову позицію.

Згідно ч. 4 і 5 ст. 82 ЦПК України «Підстави звільнення від доказування» 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.… Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України: рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно позивача по незаконним (з точки зору позивача) діям відносно нього, предмета спору, а позивач цього не довів, твердження позивача про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.

Не може суд прийняти до уваги наполягання позивача і його представника на позові, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим ОСОБА_1 в задоволенні позову до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області про визнання дій незаконними і скасування державної реєстрації відмовити.

Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання дій незаконними і скасування державної реєстрації в такому вигляді не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 19, 41, 55, 124, 129 Конституції України, ст. 15, 16, 18, 203, 204, 205, 215, 317, 330, 346, 387, 388, 526, 530 ЦК України, ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області, треті особи ОСОБА_3 і державний реєстратор Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Сакалюк Сергій Георгійович про визнання дій незаконними і скасування державної реєстрації відмовити.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня проголошення рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Повний текст рішення складено 19 жовтня 2020 року.

Суддя -