Справа № 524/4511/20
Провадження № 2/524/2120/20
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12.10.2020 року року Автозаводський районний суд м.Кременчука у складі :
Головуючого судді Предоляк О.С.
при секретарі судового засідання - Яковлєвій К.В.,
розглянувши в порядку загального провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кременчуці цивільну справу за позовом Приватного підприємства «Інтеко-Консалтинг» до ОСОБА_1 , треті особи: Кременчуцька міська рада Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку,
У липні 2020 року до суду звернулось ПП «Інтеко-Консалтинг» з позовом ОСОБА_1 , треті особи: Кременчуцька міська рада Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку.
В обґрунтування позову зазначають, що ПП «Інтеко-Консалтинг» є власником житлового будинку загальною площею 366,3 кв.м, житловою площею 150,0 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності
Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право власності на вищевказану земельну ділянку зареєстровано за попереднім власником житлового будинку ОСОБА_1 .
ПП «Інтеко-Консалтинг» як власник житлового будинку, що розташований на вищезазначеній земельній ділянці обмежене у здійсненні права власності на нерухоме майно, оскільки відповідач продовжує формально володіти зазначеною земельною ділянкою.
Вважають, що з набуттям права власності на житловий будинок, позивач також набув право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок.
Представник позивача ПП «Інтеко-Консалтинг» Штепа О.В. просить розглянути справу без його участі, про що надав письмову заяви. Позовні вимоги підтримує, просить задовольнити.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив на позов не подав.
Представник третьої особи Кременчуцької міської ради Полтавської області у судове засідання не з`явився, направив клопотання про розгляд справи за їх відсутності.
Третя особа ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв.
Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.08.2010 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Автокразбанк» укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Ліньковою Ю.Л. за р. №3229, за яким право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 366,3 кв.м, житловою площею 150,0 кв.м. перейшло до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк».
Як вбачається з державного акту серія ПЛ 2142 від 22 жовтня 2001 року він містить відмітку приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області Лінькової Ю.Л. про посвідчення 10 серпня 2010 року за № 3229 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до Публічного акціонерного товариства «Автокразбанк». Проте банк не зареєстрував право власності на земельну ділянку належним чином.
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.11.2018 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 09.04.2019 року та постановою Верховного Суду України від 17.04.2020 року у справі №524/9647/16-ц, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання повернути уповноваженій особі фонду гарантування вкладників фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Автокразбанк» виконане за недійсним правочином нерухоме майно: житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 366,3 кв.м, житловою площею 150,0 кв.м., розташований на земельній ділянці приватної власності площею 0,0663 га, залишено без задоволення.

26.07.2019 року житловий будинок внесено ОСОБА_2 до статутного капіталу ПП «Інтеко-Консалтинг», що підтверджується копією акта приймання-передачі нерухомого майна №1 від 26.07.2019 року.

Таким чином ПП «Інтеко-Консалтинг» набуло право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який розташований на земельній ділянці, площею 663,0 кв.м., кадастровий номер :07:003:0481, право власності на яку зареєстроване, попередньому власнику житлового будинку ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

ПП «Інтеко-Консалтинг», як власник об`єкта нерухомого майна житлового будинку, що розташований на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , обмежене у здійсненні права власності на нерухоме майно, оскільки відповідач продовжує формально володіти зазначеною земельною ділянкою.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Разом з цим, підстави та порядок переходу права на земельну ділянку при переході права власності на розташовані на ній житловий будинок, будівлю або споруду визначаються статтею 120 Земельного кодексу України та статтею 377 ЦК України.

Згідно з частиною першою статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04.12.2018 (пункт 7.40) у справі № 910/18560/16 наголосила на імперативному характері цього законодавчого припису.

Згідно постанови Верховного суду України від 11.02.2015 року по справі №6-2цс15 аналіз змісту норм статті 120 Земельного кодексу України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході права на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

Отже, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, в силу імперативного законодавчого припису, відбувається перехід права на земельну ділянку, розміщену під цим жилим будинком, будівлею або спорудою, до нового власника, а відповідне право на цю земельну ділянку у попереднього власника припиняється, як зазначено у наведеній статті. При цьому перехід права на цю земельну ділянку відбувається відповідно до прямого припису закону незалежно від волі особи попереднього власника земельної ділянки, що відповідає правовому висновку, викладеному у пункті 7.42 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16.

Чинне земельне та цивільне законодавство імперативно передбачає перехід права на земельну ділянку в разі набуття права власності на об`єкт нерухомості, що відображає принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованої на ній будівлі або споруди, який хоча безпосередньо не закріплений у загальному вигляді в законі, тим не менш знаходить свій вияв у правилах статті 120 Земельного кодексу України, статті 377 ЦК України, інших положеннях законодавства (пункт 8.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

При цьому принцип спільної юридичної долі нерухомого майна та земельної ділянки, на якій це майно розміщене, закріплений наведеними законодавчими нормами, зумовлений невіддільністю нерухомого майна від земельної ділянки, на якій воно розміщене, і яка фактично є його частиною, та має на меті дотримання законних прав та інтересів власника нерухомого майна, а також забезпечення можливості реалізації ним відповідних правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження цим майном (постанова ВСУ від 16.04.2019 року у справі № 907/68/18).

Враховуючи, що перехід права на будівлю і споруду є однією із законних підстав виникнення прав на землю в набувача об`єкта нерухомості, то можливість реалізації ним таких прав не може залежати від того, чи додержав попередній власник земельної ділянки порядку припинення прав на земельну ділянку, позаяк юридичними підставами для такого переходу виступають закон, договір, рішення суду, інші обставини, що мають юридичне значення (правовий висновок, викладений у пункті 8.11 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі №910/18560/16).

Перехід майнових прав до іншої особи тягне за собою перехід до неї і прав на ту частину земельної ділянки, на якій безпосередньо розташований об`єкт нерухомості, та частини земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування. Розмір цієї частини земельної ділянки має визначатися на основі державних будівельних норм та санітарних норм і правил (пункт 8.16 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16).

Як зазначалося вище, спірна земельна ділянка загальною площею 663,0 кв.м, кадастровий номер :07:003:0481, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , має цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, тобто земельна ділянка є присадибною ділянкою житлового будинку загальною площею 366,3 кв.м, житловою площею 150,0 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить позивачу.

З огляду на викладене, з набуттям права власності на житловий будинок загальною площею 366,3 кв.м, житловою площею 150,0 кв.м, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач також набув право власності на земельну ділянку загальною площею 663,0 кв.м, кадастровий номер :07:003:0481, цільове призначення якої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на якій розташований вказаний житловий будинок.

Таким чином, підсумовуючи викладене, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні кожного отриманого у справі доказу зокрема та належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов Приватного підприємства «Інтеко-Консалтинг» до ОСОБА_1 про визнання права власності на земельну ділянкупідлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 2486,25 грн.

Керуючись ст. 120 Земельного кодексу України, ст. 377 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3-15, 76, 82, 258, 259, 263, 265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України , суд

У Х В А Л И В :

Позов Приватного підприємства «Інтеко-Консалтинг» до ОСОБА_1 , треті особи: Кременчуцька міська рада Полтавської області, ОСОБА_2 , про визнання права власності на земельну ділянку - задовольнити.

Визнати за Приватним підприємством «Інтеко-Консалтинг» (місцезнаходження: вул. Чкалова, б. 140-Б, м. Кременчук, Полтавська обл., 39600; ідентифікаційний код 42791234) право власності на земельну ділянку загальною площею 663,0 кв.м, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :07:003:0481.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного підприємства «Інтеко-Консалтинг» у повернення сплаченого судового збору у розмірі 2486,25 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного тексту заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.С. Предоляк