№ 243/8871/19
Провадження № 2/243/148/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

Головуючий суддя Пронін С.Г.

за участю секретаря Маслової К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов`янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 02 грудня 2013 року він влаштувався на роботу до ДП «Донецька залізниця» на посаду монтера 3-го розряду бригади з планово-попереджувальних робіт дільниці поточного утримання колії № 3 ст. Микитівка. З 12 липня 2016 року він був прийнятий до Виробничого підрозділу «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». Згідно наказу даного підприємства № 7718/ДН-ос від 10 липня 2017 року він був звільнений з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату. Однак після звільнення з ним не було проведено повного розрахунку, а саме роботодавець не розрахувався з ним із заробітної плати за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року, не було виплачено компенсацію за 17 днів щорічної відпустки, а також вихідну допомогу в розмірі не менше середнього заробітку відповідно до положень ст. 44 КЗпП України. До теперішнього часу відповідач розрахунок з ним не провів, а тому просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі за період з 15 березня 2017 року по 17 липня 2017 року у сумі 10642 грн. 55 коп., вихідну допомогу у розмірі його середнього заробітку у сумі 8461 грн. 68 коп., компенсацію за невикористані 17 днів щорічної відпустки у сумі 2607 грн. 80 коп., та виплатити ці грошові кошти через касу регіональної філії «Донецька залізниця» м. Лиман Донецької області.

Позивач будучи належним чином повідомлений в судове засідання не з`явився, у позовній заяві зазначив про розгляд справи за його відсутності, та вказав, що на задоволенні позову наполягає.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання також не з`явився, проте надав суду заяву, у якій позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні, а справу розглянути у його відсутність. Крім того, відповідачем було надано відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що Указом Президента України № 405/2014 від 14 квітня 2014 року введено в дію рішення РНБО України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей. У зв`язку із захопленням невідомими особами адміністративної будівлі виробничих об`єктів ПАТ «Укрзалізниця» розташованих, зокрема у м. Донецьк та м. Дебальцеве у відповідача з 20 березня 2017 року був відсутній доступ до будь-якої документації підприємства, до комп`ютерних баз та втрачено контроль над господарською діяльністю. Таким чином, починаючи з 20 березня 2017 року, керівництво господарською діяльністю у Виробничому підрозділі «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» та працівниками здійснювалось невідомими третіми особами незаконного збройного формування. За цим фактом за заявою відповідача до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0000286 було

внесено відповідні відомості за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 341 КК України. Починаючи з 20 березня 2017 року виникли форс-мажорні обставини, настання яких було засвідчено торгово-промисловою палатою України, та які унеможливлювали відповідачем виконання зобов`язань згідно ст. ст. 47, 83, 115, 116 КЗпП України. Зазначив, що розрахунки заробітної плати, які були надані позивачем є сумнівними, оскільки не містять обов`язкових реквізитів, що передбачені ДСТУ. Також, в розпорядженні відповідача відсутні накази про надання відпусток позивачу, з яких можливо було б встановити кількість днів відпустки, які не були використані позивачем, та які б підлягали компенсації у зв`язку зі звільненням. Відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором. Зазначив, що за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року позивачу була виплачена нарахована заробітна плата з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1252,57 гривень, та отримана позивачем 25 липня 2017 року в касі відповідача. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат у вказаний період позивачем є неможливим, оскільки через захоплення підприємства невідомими особами відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, а тому просить суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 знаходився в трудових відносинах з Виробничим підрозділом «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», та згідно наказу (розпорядження) даного підприємства № 7718/ДН-ос від 10 липня 2017 року був звільнений з 17 липня 2017 року на підставі п.1 ст. 40 Кодексу Законів про працю України у зв`язку зі скороченням штату, з виплатою одноразової грошової допомоги в розмірі одного середньомісячного заробітку та з компенсацією за невикористані 17 днів відпустки, що вбачається з копії трудової книжки серії АЕ № 027282 від 13.02.2003 року та відповідного наказу (розпорядження).

Згідно розрахунків заробітної плати ВП ПЧ Дебальцеве СП «ДДЗП» філії Дон. зал. ПАТ УЗ ОСОБА_1 нараховано заробітну плату у період: за березень 2017 року - 5150,90 грн., за квітень 2017 року - 2342,21 грн., за травень 2017 року - 2450,08 грн., за червень 2017 року - 246,55 грн., за липень 2017 року - 11522,29 грн., в тому числі компенсація за невикористану щорічну відпустку у розмірі 2607,80 грн. та вихідна допомога у розмірі 8461,68 грн.

Разом з тим, з довідки про доходи Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» № -946/2 від 06 вересня 2019 року, долученою відповідачем до свого відзиву слідує, що позивачу ОСОБА_1 було нараховано заробітну плату за період з січня по 15 березня 2017 року у розмірі 11691,42 гривень, зокрема у березні нараховано у розмірі 1575,20 гривень, та отримано за період з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року з урахуванням утримань податків на доходи та інших зборів у сумі 1252,57 гривень, яка отримана позивачем 25 липня 2017 року в касі відповідача, що не оспорюється учасниками справи.

Згідно з Індивідуальними відомостями за формою ОК-5 Пенсійного фонду України про застраховану особу ОСОБА_1 РНОКПП: НОМЕР_1 , долученими до матеріалів справи на підставі ухвали суду про витребування доказів слідує, що в березні 2017 року за 31 день страхового стажу АТ «Українська залізниця» позивачу нарахована заробітна плата в розмірі 5150,90 грн., з квітня по липень 2017 року відомості відсутні.

Таким чином, розмір заборгованості із заробітної плати за березень 2017 року становить 3575,70 гривень (5150,90 гривень - нарахована заробітна плата за березень 2017 року - 1575,20 гривень - нарахована заробітна плата з 01 березня 2017 року по 15 березня 2017 року).

Науково-Правовим висновком Торгово-промислової палати України визнано, що терористична загроза та загроза територіальній цілісності України, що супроводжується актами тероризму, є надзвичайними, непередбачуваними та невідворотними обставинами, що об`єктивно унеможливлюють виконання обов`язків відповідачем, передбачених трудовим договором. Таким чином, нарахування заробітної плати та інших виплат є неможливим, оскільки таке нарахування проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатним розписом, розцінками та нормами праці, табелем обліку використання робочого часу, розпорядженнями про надбавки та премії за умови, що господарська діяльність здійснювалась.

Через захоплення підприємства невідомими особами, відповідач втратив контроль над виробничими потужностями підприємства, нерухомим майном та документацією, в наслідок чого відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних

обов`язків згідно трудового договору та виходу позивача на роботу згідно правил внутрішнього трудового розпорядку в період з 20 березня 2017 року по 17липня 2017 року.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по заробітній платі суд виходить з наступного.

Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" не припиняє обов`язків роботодавця, визначених ст. 115 КЗпП України.

За змістом пункту 4 частини першої Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V "Про ратифікацію Європейської соціальної хартії (переглянутої)", усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Статтею 43 Конституції України передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обов`язки, в рівній мірі кореспондується обов`язок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Відповідно до ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до ст. 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлено колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництва трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представникам обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, які належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно правового висновку, який викладено у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.01.2017 року у справі № 6-2912цс16, всі суми (заробітна плата, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) (справа «Суханов та Ільченко проти України» заяви № 68385/10 та 71378/10, справа «Принц Ліхтенштейну Ганс-Адам II проти Німеччини», заява N9 42527/98 тощо) «майно» може являти собою «існуюче майно» або засоби, включаючи «право вимоги» відповідно до якого заявник може стверджувати, що він має

принаймні «законне сподівання»/«правомірне очікування» (legitimate expectation) стосовно ефективного здійснення права власності.

ЄСПЛ неодноразово вказував, що володінням, на яке поширюються гарантії ст. 1 Протоколу №1 Конвенції є також майнові інтереси, вимоги майнового характеру, соціальні виплати, щодо яких особа має правомірне очікування, що такі вимоги будуть задоволені.

За таких обставин, в частині, що стосується сум та періоду, протягом якого Виробничий підрозділ «Дебальцевська дистанція колії» Структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» Регіональної філії «Донецька залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» нараховувало позивачу заробітну плату, суд бере до уваги відомості, що містяться у вищенаведених Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 за формою ОК-5, оскільки саме у цих відомостях достовірно відображені суми заробітної плати, нараховані кожній застрахованій особі, а також періоди її нарахування, а до наданих позивачем розрахунків, так само як і наказів про встановлення простою № 207 від 20 березня 2017 року й № 236/ДНД від 17 березня 2017 року, якими встановлено обов`язок роботодавця сплатити працівникам заробітну плату за час простою, суд ставиться критично, адже вони не містять жодних реквізитів, обов`язкових для таких документів, зокрема, не скріплені печаткою особи, яка їх видала.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що з відповідача АТ «Українська залізниця» на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі лише за березень 2017 року та лише в розмірі 3575,70 гривень.

Відповідно до статті 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1, 2 і 6 ст.40 КЗпП України, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

За таких обставин, та враховуючи наказ (розпорядження) відповідача № 7718/ДН-ос від 10 липня 2017 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 , відповідно до якого позивач має право на пільги, визначені ст.44 КЗпП України, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача про стягнення вихідної допомоги у розмірі 8461,68 гривень є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Розглядаючи вимоги позивача щодо стягнення з відповідача компенсації за невикористану відпустку суд керується наступним.

Згідно ст.83 КЗпП України та ч.1 ст. 24 Закону України «Про відпустки», визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані дні щорічної відпустки.

Відповідно до положень п. 2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстатом України від 13 січня 2004 року № 5, Фонд додаткової заробітної плати включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До складу фонду додаткової заробітної плати входить, зокрема, оплата, а також суми грошових компенсацій у разі невикористання щорічних (основної та додаткових) відпусток та додаткових відпусток працівникам, які мають дітей, у розмірах, передбачених законодавством.

На підставі викладеного, доводи відповідача з посиланням на відсутність первинних документів, як підставу для відмови у нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати відхиляються судом, оскільки обов`язок здійснювати нарахування та виплату заробітної плати, інших виплат, належних працівникові, а так само вести бухгалтерський, податковий облік тощо, лежить саме на роботодавці, а не на працівникові. Відповідач, обґрунтовуючи свою позицію, зазначив, що за відсутності будь-якої первинної документації щодо наявності заборгованості із заробітної плати та іншим виплатам такі нарахування та виплати здійснити неможливо і послався на наявність форс-мажорних обставин, що, на його думку, підтверджується науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16 січня 2018 року №126/2/21-10.2. Суд акцентує увагу на тому, що невжиття роботодавцем (відповідачем) заходів для відповідного доступу до зазначеної документації з урахуванням того, що вже тривалий час (з 2014 року) на території Донецької області триває антитерористична операція, вочевидь не відповідає вимогам належної обачності і зазначене не може бути підставою для відмови у виплаті працівнику гарантованих Конституцією України і законами України виплат і безумовно не може будь-яким чином погіршувати стан останнього.

Таким чином, суд приходить до висновку, що право позивача на отримання компенсації за 17 днів невикористаної щорічної відпустки у розмірі 2607,80 гривень є безспірним, підтверджено наданими позивачем розрахунковим листком за липень 2017 року, та наказом (розпорядженням) про звільнення його з роботи, а тому вважає, що заявлені вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.

Проаналізувавши обставини справи, дослідивши докази, суд приходить до переконання, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 3575,70 гривень, вихідна допомога в розмірі 8461,68 гривень та компенсація за невикористану відпустку в розмірі 2607,80 гривень, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі, що передбачено п.1 ч.1 ст. 7 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині виплати йому відповідних грошових коштів через касу регіональної філії «Донецька залізниця» м. Лиман Донецької області, суд виходить з положень ч. ч. 4, 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», згідно яких виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Отже порядок виплати заробітної плати працівнику роботодавцем вирішується безпосередньо між працівником та роботодавцем і не входить до компетенції суду, в зв`язку з чим в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру ставка судового збору встановлена у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» на 1 січня 2019 року встановлено прожитковий мінімум на одну особу для працездатних осіб в розмірі 1921 гривень.

Так, враховуючи, що ціна вищевказаного позову становить 21712,03 гривень, то сума судового збору за його подання повинна складати 768, 40 гривень.

Разом з тим, сума задоволених позовних вимог становить 67,45 % (14645,18 грн. * 100% / 21712,03 грн.). Тому судовий збір, що підлягає стягненню з відповідача становить: 515 грн. 17 коп. (768,40 грн. * 67,45 % / 100%).

Таким чином з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 515 грн. 17 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 44, 47, 83, 94, 115, 116 КЗпП України,Законом України «Про оплату праці», Законом України «Про відпустки», ст. ст. 12, 13, 141, 259, 263-268, 273-279 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , адреса для листування: АДРЕСА_2 заборгованість із заробітної плати за березень 2017 року в розмірі 3575 (три тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень 70 копійок, вихідну допомогу при звільненні в розмірі 8461 (вісім тисяч чотириста шістдесят одна) гривень 68 копійок, компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2607 (дві тисячі шістсот сім) гривень 80 копійок, а всього у розмірі 14645 (чотирнадцять тисяч шістсот сорок п`ять) гривень 18 копійок, з яких підлягають утриманню податки і обов`язкові платежі.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця», юридична адреса: 03680, м. Київ, вул. Тверська, буд. 5, , на користь держави судовий збір у розмірі 515 (п`ятсот п`ятнадцять) гривень 17 копійок на рахунок отримувача UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету: 22030106.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 08 квітня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду С.Г. Пронін