Справа № 236/1953/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Бєлоусова А.Є.,

при секретарі Колесник О.І.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Лиман цивільну справу (в порядку загального позовного провадження) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

12.06.2020 року до Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення (а.с. 1-5).

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідачу ОСОБА_2 разом із сім"єю, яка складається із п"яти осіб, був наданий ордер на житлове приміщення № 8 на право зайняття житлового приміщення житловою площею 39,65 кв.м в ізольованій квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . На теперішній час зазначена квартира не приватизована та перебуває у комунальній власності. Позивач зареєстрований у зазначеній квартирі, однак з 2018 року батько позивача - відповідач ОСОБА_2 , не надає позивачу можливості користуватися квартирою, проживати в ній. В зв`язку з цим позивач змушений разом із сім`єю винаймати житло для проживання. При цьому позивач надавав по мірі необхідності грошові кошти відповідачу для сплати комунальних послуг за вказану квартиру. За фактом перешкоди з боку відповідача у користуванні квартирою, позивач неодноразово звертався до правоохоронних органів та до будинкового комітету. Отже, з 2018 року ОСОБА_2 позбавив житла ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не дає можливості вселитися у спірну квартиру, чинить перешкоди. В зв`язку з чим позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення його у зазначену квартиру, а також просить продовжити строк збереження житлового приміщення, пропущений з поважних причин, через перешкоди, які чинить відповідач.

09.07.2020 року відповідач ОСОБА_2 надав суду відзив на позовну заяву, просить закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, зазначивши, що ніколи не вчиняв перешкод позивачу та членам його сім"ї у користуванні квартирою (а.с. 29-30).

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив викладені в позовній заяві обставини, просив позов задовольнити. Суду пояснив, що його батько ОСОБА_2 у 1982 році отримав ордер на трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . У цій квартирі зареєстровані батько позивача відповідач ОСОБА_2 , мати позивача ОСОБА_3 та позивач. Але батько створив несприятливі умови для проживання, в зв`язку з чим позивач виїхав з квартири, не маючи іншого житлового приміщення. З 2018 року, після повернення позивача з служби в Збройних Силах України, відповідач ОСОБА_2 , не надає йому можливості користуватися даною квартирою, в зв`язку з чим ОСОБА_1 змушений винаймати для проживання інше житлове приміщення. Позивач неодноразово звертався до органів поліції та будинкового комітету з приводу того, що батько не впускає його до квартири, однак безрезультатно. Позивач просить усунути перешкоди у користуванні квартирою шляхом його вселення у зазначену квартиру.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні зазначив, що позов є безпідставним, що він ніколи не чинив перешкоди позивачу у користуванні квартирою, надав суду відзив, в якому просив провадження у справі закрити. Суду пояснив, що згідно з ордером на житлове приміщення він є наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира не приватизована. З 2011 року позивач перебував у фактичних шлюбних відносинах та пішов жити до матері своєї дружини. Відповідач окрім пенсії інших доходів не має. До 2018 року відповідач отримував субсидію на оплату комунальних послуг. У 2018 року здійснювався перегляд порядку надання громадянам житлових субсидій внаслідок чого відповідачу було відмовлено у призначенні субсидії, оскільки у квартирі зареєстрований позивач. Відповідач проживає у квартирі один, його пенсії не вистачає для сплати комунальних послуг. На прохання відповідача позивач відмовляється надавати йому грошову допомогу та припинити реєстрацію за місцем проживання, в зв`язку з чим відповідач звертався до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на його утримання, рішенням суду позов був задоволений. Відповідач не перешкоджає позивачу користуватися квартирою.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що проживає за адресою: АДРЕСА_2 , є сусідкою відповідача ОСОБА_2 . У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 прийшов до відповідача ОСОБА_2 постукав у двері, ОСОБА_2 відчинив. ОСОБА_1 запитав ОСОБА_2 : «Чого ти не пускаєш мене до квартири?». ОСОБА_2 його пустив. У квартирі вони розмовляли «на підвищених тонах» про те, що ОСОБА_2 не пускає ОСОБА_1 до квартири тому, що у останнього діти, які заважають відповідачу. Потім хтось викликав працівників поліції, хто та з якого приводу свідок не знає.

Свідок ОСОБА_5 зазначив, що позивач ОСОБА_1 є його братом, а відповідач ОСОБА_2 - рідним батьком позивача. Суду пояснив, що на ім`я ОСОБА_2 був виданий ордер на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира трикімнатна, не приватизована. У цій квартирі зареєстровані ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , однак відповідач на даний час проживає там один. Зі слів позивача йому відомо, що ОСОБА_2 з 2017 року не дозволяє ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживати у квартирі, оскільки у ОСОБА_1 маленькі діти, а також тому, що позивач не сплачує комунальні послуги. Позивач ОСОБА_1 винаймає квартиру для проживання, а ОСОБА_3 проживає у будинку свідка ОСОБА_5 .

Суд, вислухавши сторони, пояснення свідків, дослідивши докази по справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Судом установлено та не заперечувалося сторонами, що ОСОБА_2 є винаймачем квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений ордер виданий на підставі рішення ВИК №30 від 20.02.1982 року на ім`я ОСОБА_2 із сім`єю з п`яти осіб. Право на користування зазначеним житловим приміщенням мають: ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_3 , та сини - ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_5 (а.с. 9).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Лиманської міської ради від 18.05.2020 року № 2972-02-10 ОСОБА_1 зареєстрований у квартирі, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , з 04.11.1998 року. Зазначена квартира не приватизована (а.с. 8).

У спірній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідач ОСОБА_2 , його дружина - ОСОБА_3 , та його син - ОСОБА_1 , що підтверджується довідкою № 5066 від 20.09.2020 року, виданою відділом надання адміністративних послуг виконавчого комітету Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 10).

Відповідач ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу ОСОБА_1 у користуванні квартирою, не пускає його до житла, не дає можливості вселитися у зазначену квартиру, що підтверджується актом від 01.06.2020 року, складеним головою будинкового комітету № 5 вул. К.Гасієва, м. Лиман Донецької області ОСОБА_6 , засвідчений виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 14), актом від 18.05.2020 року, складеним ОСОБА_1 за підписами сусідів, завіреним виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області (а.с. 13).

Згідно з повідомленням Лиманського ВП Слов`янського ВП ГУНП в Доецькій області від 28.05.2020 року ОСОБА_1 звертався до ВП Слов`янського ВП ГУНП в Донецькій області із заявою про вжиття заходів до ОСОБА_2 , який 02.03.2020 року не впускав його до квартири (ЄО 1689 від 02.03.2020 року) (а.с. 12, 19-20).

Згідно зі ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право на захист цивільних прав та інтересів, де зазначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право на захист особа здійснює на свій розсуд (стаття 20 Цивільного кодексу України).

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, що передбачено ст. 16 ЦК України.

Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР задекларовано, що громадяни України мають право на житло.

Відповідно ч. 4 до ст. 9 Житлового кодексу Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла (ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно із положеннями ст.ст. 61-63 Житлового кодексу Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. До відносин, що випливають з договору найму жилого приміщення, у відповідних випадках застосовуються також правила цивільного законодавства Союзу РСР і Української РСР. Предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до ст.ст. 759, 760 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Предметом договору найму може бути річ, яка визначена індивідуальними ознаками і яка зберігає свій первісний вигляд при неодноразовому використанні (неспоживна річ). Законом можуть бути встановлені види майна, що не можуть бути предметом договору найму. Предметом договору найму можуть бути майнові права. Особливості найму окремих видів майна встановлюються цим Кодексом та іншим законом.

Статтями 810-812 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом. Договір найму житла укладається у письмовій формі. Договір оренди житла з викупом підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню. Предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина. Помешкання має бути придатним для постійного проживання у ньому. Наймач житла у багатоквартирному будинку має право користування майном, що обслуговує будинок.

Відповідно до ст. 816 ЦК України у договорі найму житла мають бути вказані особи, які проживатимуть разом із наймачем. Ці особи набувають рівних з наймачем прав та обов`язків щодо користування житлом. Наймач несе відповідальність перед наймодавцем за порушення умов договору особами, які проживають разом з ним.

Статтею 64 ЖК України визначено, що чени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Ордер на житлове приміщення № 8 був виданий ОСОБА_2 разом із сім`єю, яка складається з п`яти осіб: ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , його сини ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_5 . Отже, ОСОБА_1 має право на зайняття житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 . Відтак, вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню.

З приводу вимог позивача щодо продовження строку збереження за ним житлового приміщення квартири АДРЕСА_1 , суд зазначає наступне.

Статтею 71 Житлового кодексу Української РСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадках:

1) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на військову службу на строк до трьох років - протягом усього періоду проходження зазначеної військової служби; призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період - протягом усього періоду проходження військової служби, а якщо під час її проходження вони отримали поранення, інше ушкодження здоров`я та перебувають на лікуванні в медичних закладах або потрапили в полон чи визнані безвісно відсутніми - на строк до дня, наступного за днем їх взяття на військовий облік у районних (міських) військових комісаріатах після звільнення з військової служби після закінчення ними лікування в медичних закладах, незалежно від строку лікування, повернення з полону, скасування рішення суду про визнання особи безвісно відсутньою чи ухвалення судом рішення про оголошення особи померлою;

2) тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання;

3) влаштування дитини (дітей) на виховання до родичів, опікуна чи піклувальника, у прийомну сім`ю, дитячий будинок сімейного типу, заклад для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, - протягом усього часу їх перебування у родичів, опікуна чи піклувальника, прийомній сім`ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Якщо з будинку, квартири (їх частини) вибула дитина (діти) і членів її (їх) сім`ї не залишилося, це житло може бути надано за договором оренди іншому громадянину до закінчення строку перебування дитини (дітей) у дитячому закладі або до досягнення нею (ними) повноліття і повернення від родичів, опікуна чи піклувальника, в окремих випадках - до закінчення навчання в загальноосвітніх навчальних закладах усіх типів і форм власності, у тому числі для громадян, які потребують соціальної допомоги та соціальної реабілітації, а також в професійно-технічних чи вищих навчальних закладах або до закінчення строку служби у Збройних Силах України та інших військових формуваннях;

4) виїзду у зв`язку з виконанням обов`язків опікуна чи піклувальника, наданням батькам-вихователям житлового будинку або багатокімнатної квартири для створення дитячого будинку сімейного типу - протягом усього часу виконання таких обов`язків;

5) влаштування непрацездатних осіб, у тому числі дітей з інвалідністю, у будинку-інтернаті та іншій установі соціальної допомоги - протягом усього часу перебування в них;

6) виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі - протягом усього часу перебування в ньому;

7) взяття під варту або засудження до арешту, обмеження волі, позбавлення волі на певний строк чи довічне позбавлення волі - протягом усього часу перебування під вартою або відбування покарання, якщо в цьому будинку, квартирі (їх частині) залишилися проживати інші члени сім`ї.

Якщо в будинку, квартирі (їх частині) не залишилися проживати інші члени сім`ї наймача, це житло може бути надано за договором оренди (найму) у встановленому законом порядку іншому громадянину до звільнення таких осіб з-під варти або до відбуття ними покарання.

У випадках, передбачених пунктами 1-7 цієї статті, право користування жилим приміщенням зберігається за відсутнім протягом шести місяців з дня закінчення строку, зазначеного у відповідному пункті.

Відповідно до Основ житлового законодавства Союзу РСР і союзних республік законодавством Союзу РСР і Української РСР може бути встановлено й інші умови і випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами на більш тривалий строк.

Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Зі змісту наведених сторонами документів вбачається, що наймодавцем спірного житлового приміщення (квартири) є Лиманська міська рада Донецької області. При цьому наймодавець не ухвалював рішення про продовження тривалості строку збереження житла за позивачем, наймодавець не наполягає на припиненні права користування позивача житлом.

Враховуючи те, що на даний час ОСОБА_1 не визнано особою, яка втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги в частині продовження строку збереження за ним житлового приміщення є недоцільними, предмет спору відсутній, тому провадження в цій частині підлягає закриттю.

Щодо розподілу судових витрат суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі задоволення позову покладається на відповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" від 08.07.2011 № 3674-VI за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір сплачується в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що згідно із Законом України "Про державний бюджет на 2020 рік" складає 840,80 гривень.

Оскільки позовні вимоги оплачені судовим збором, судом згідно з положеннями ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись ст.ст.47,55 Конституції України, ст.ст. 61-64,71,72 Житлового кодексу Української РСР, ст.ст. 15, 16, 20, 759, 760, 810,811, 812,816 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 4,10,12,13,19,258,259,264,265 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити частково.

Усунути ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжений у м. Красний Лиман Донецької області, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) перешкоди в користуванні житловим приміщенням квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом вселення позивача до зазначеного приміщення.

В частині вимог ОСОБА_1 щодо продовження йому встановленого законом строку збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами провадження у справі закрити в зв`язку з відсутністю предмету спору.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , народжений у м. Красний Лиман Донецької області, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , народжений у м. Красний Лиман Донецької області, адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) понесені позивачем витрати щодо сплати судового збору в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Рішення може бути оскаржено до Донецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із п/п. 15.5) п.15 розд. XIII «Перехідні положення» ЦПК України (в редакції Закону України від 03.10.2017 року № 2147-VIII) до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Згідно із п.3 розд. XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст цього рішення суду виготовлений 16.10.2020 року.

Суддя -