Справа № 561/763/20
РІШЕННЯ

іменем України

14 грудня 2020 року смт Зарічне

Зарічненський районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді Дідика А. В.,

при секретарі Расевич Г. І.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Представник позивач за довіреністю Гребенюк О. С. звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідачки - ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 13 січня 2011 року в розмірі 13 525, 00 грн. та судові витрати. Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 січня 2011 року відповідачка ОСОБА_1 , підписала заяву № б/н, згідно якої погодилась на укладення договору пронадання банківських послуг - отримала кредитний ліміт 1900,00 грн., на картковий рахунок. Відповідачка зобов`язалася погашати кредит в термін, встановлений умовами кредитного договору, але зобов`язань по своєчасному поверненню кредиту згідно умов кредитного договору не виконує, внаслідок чого станом на 15.07.2020 року у неї виникла заборгованість на загальну суму 13 525, 00 грн., з яких: 9 415, 24 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 4 109,51 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625, а тому просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості за кредитним договором.

Ухвалою суду від 19 жовтня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує, просив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутності на підставі ч. 3 ст. 211 ЦПК України.

Відповідачка про розгляд справи повідомлена належним чином про що свідчить оголошення про виклик до суду, опубліковане на офіційному сайті "Судової влади України" (а. с. 75).

Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Оскільки клопотання про розгляд справи з повідомленням учасників справи чи за правилами загального позовного провадження суду не подано наявні підстави для розгляду справи за наявними матеріалами у письмовому провадженні, що відповідає нормі ч. 13 ст. 7 ЦПК України, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Виходячи із наведених вище процесуальних норм, практики та роз`яснень, суд, перевіривши порушення прав та обов`язків позивача в межах заявлених ним вимог, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

13 січня 2011 року між Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 , було укладено договір б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідно до якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Умовами кредитування також передбачені порядок нарахування та сплати процентів, погашення боргових зобов`язань, комісії, пені та штрафи.

Підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, відповідачка погодилась з тим, що підписана нею анкета-заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", які викладені на офіційному банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтями 526, 527 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що відповідачка, порушуючи умови договору, свої зобов`язання належним чином не виконувала, в частині погашення заборгованості за кредитом, а тому станом на 15 липня 2020 року у неї виникла заборгованість 9 415, 49 грн. - за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту).

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною другою ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Обгрунтовуючи необхідність сплати відповідачем заборгованості за процентами позивач покликається на п. 2.1.1.2.12 Умов та правил, що почали діяти з 01 березня 2019 року та згідно яких проценти від суми неповернутого кредиту згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін в розмірі 86,4% - для картки "Універсальна"

Як вбачається з підписаної відповідачкою заяви від 13 січня 2011 року (а. с. 26) їй надана платіжна картка - кредитка "Універсальна". При цьому заява не містить розміру відсотків за користування кредитом.

Суд не бере до уваги у якості належного доказу довідку про умови кредитування з використанням кредитки "Універсальна", 55 днів пільгового періоду" (а. с. 27 зворот), оскільки така стосується договору SAMDN5345, а не кредитний договір б/н від 13 січня 2011 року на який покликається позивач, як на підставу стягнення заборгованості.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву від 13 січня 2011 року про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруковані позивачем Умови та правила належним доказом бути не можуть, оскільки ці докази повністю залежать від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Такий висновок узгоджується з висновком Великої палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17.

Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі в застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладене, у суду відсутні підстави для стягнення з ОСОБА_1 заявлених до стягнення позивачем суми нарахованих відсотків, а тому у задоволенні позову у цій частині слід відмовити за недоведеністю.

З огляду на викладене, враховуючи висновки Великої Палати Верховного Суду, суд вбачає підстави для стягнення з ОСОБА_1 лише заборгованості за тілом кредиту в сумі 9 415 грн. 49 коп.

Сплата позивачем судових витрат у виді судового збору в розмірі 2 102,00 грн. підтверджено платіжним дорученням №BOJ67B33PE від 07 вересня 2020 року (а. с. 62).

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто в розмірі 1 463 грн. 32 коп. (9415,49 х 2102, 00 / 13525,00).

З огляду на викладене, керуючись ст. ст. 15, 16, 526, 582, 610-612, 651, 653, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 259, 264, 265, 268, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Акціонерного товариства комерційний Банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" 9 415 (дев`ять тисяч чотириста п`ятнадцять) грн. 49 коп. заборгованість за кредитним договором б/н від 13 січня 2011 року.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк "Приватбанк" 1 463 (одну тисячу чотириста шістдесят три) грн. 32 коп. судового збору.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду через Зарічненський районний суд Рівненської області шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення (підписання) рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя А. В. Дідик