Справа № 296/2131/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" грудня 2020 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Драча Ю.І.,

за участі секретаря Алексеєнко В.В.

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з позовом про визнання за позивачами, як споживачами газу для приготування їжі, право на забезпечення індивідуальними безкоштовними газовими лічильниками за рахунок коштів відповідача; визнання неправомірною відмову відповідача встановити індивідуальні лічильники газу в квартирах позивачів; зобов`язання відповідача встановити за рахунок власних коштів індивідуальні лічильники газу позивачам, які є споживачами природного газу.

Відповідач, в свою чергу, повністю заперечує проти позовних вимог, вважаючи їх безпідставними, не обґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають.

Ухвалою суду від 21.05.2020 залучена третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (надалі - Третя особа-1), а ухвалою суду від 15.06.2020 р. залучена третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідача - Акціонерне товариство «НАЦІОНАЛЬНА АКЦІОНЕРНА КОМПАНІЯ «НАФТОГАЗ УКРАЇНИ» (надалі - Третя особа-2).

Третя особа-1 надала до суду пояснення від 14.07.2020 р. № 1396/15-20 в яких, зокрема, вказала про те, що споживачі за адресою АДРЕСА_1 мають можливість забезпечити індивідуальний облік природного газу у своїх квартирах з джерел не заборонених законодавством, а також зауважила, що нарахування за використаний природний газ до 01.12.2016 здійснювалися відповідно до норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, з 01.12.2016 року здійснюються відповідно до показників загальнобудинкового лічильника газу.

Дослідивши матеріали справи, всебічно, повно, об`єктивно та безсторонньо оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з нижче наведених підстав.

Позивачі за колективним позовом у даній справі заперечують проти встановленого загальнобудинкового вузла обліку газу відповідачем та здійснення за ним останнім відповідного обліку природного газу. Також, як підставу позову позивачі зазначають не відповідність дій оператора газорозподільної системи, яким є відповідач, нормам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а також додатково вказують на обґрунтованість своєї позиції, з огляду на висновки зроблені Великою палатою Верховного суду в постанові від 07.11.2018 по справі № 214/2435/17.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. З огляду на що, також слід зауважити про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В частині пред`явлених позивачами позовних вимог, щодо забезпечення індивідуальними лічильниками природного газу кожного з позивачів, суд не знаходить належного підтвердження обґрунтованості позовних вимог в цій частині, зокрема з огляду на наступне.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» до 20.01.2018 (набрання чинності останніх змін), містив норму, а саме ч. 1 ст. 6 такої редакції: «Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - до 1 січня 2018 року. У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України; б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;».

В подальшому, Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», який набрав чинності 20.01.2018, внесено зміни до Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», в тому числі до ч. 1 ст. 6 даного Закону і відповідно вказана норма є такого змісту по теперішній час: «Суб`єкти господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, зобов`язані:

1) забезпечити встановлення лічильників газу: а) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, в яких газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - до 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - до 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - до 1 січня 2021 року.

У разі невстановлення населенню у строки, зазначені у цьому підпункті, лічильників газу з вини суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється, а його облік до моменту встановлення лічильників газу здійснюється за нормами споживання, встановленими Кабінетом Міністрів України.

У разі ненадання співвласниками багатоквартирного будинку згоди на встановлення загальнобудинкового лічильника газу суб`єктам господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території, припинення розподілу природного газу таким споживачам забороняється;

б) для інших споживачів - до 1 липня 2011 року;».

Тобто, вимога законодавства, щодо встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, виключно після отримання згоди співвласників багатоквартирного будинку з`явилась тільки 20.01.2018, тобто після монтажу загальнобудинкового вузла обліку газу за адресою: м. Житомир, м-н Мистецькі ворота, 7 та договірного врегулювання даного питання, шляхом укладення договору від 01.12.2016 № 51 на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань встановленого будинкового вузла обліку природного газу.

Згідно з ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно- правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.

Так, в п. 2 рішення Конституційного суду України від 09.02.1999 по справі № 1-7/99 зазначено: «В регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма).

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно- правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.».

Окремо, в частині застосування норм Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ч. 1 ст. 2 вказаного Закону (в редакції, яка діяла до 20.01.2018) передбачалось, що постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується: комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року; для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року; тільки для приготування їжі - з 1 січня 2018 року;

2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.

Після 20.01.2018, ч. 1 ст. 2 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» була змінена і викладена в такій редакції: «Постачання природного газу здійснюється за умови його комерційного обліку:

1) для населення, що проживає у квартирах та приватних будинках, у яких природний газ використовується:

комплексно, у тому числі для опалення, - з 1 січня 2012 року;

для підігріву води та приготування їжі - з 1 січня 2016 року;

тільки для приготування їжі - з 1 січня 2021 року;

2) для інших споживачів - з 1 липня 2011 року.».

Таким чином, суд приходить до висновку, що обов`язок Відповідача із забезпечення приладового обліку (ст. 6 Закону), який нерозривно пов`язаний з умовами постачання природного газу (ст. 2 Закону), передбачають єдиний підхід обліку природного газу, - це комерційний облік природного газу.

Закон України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» визначає в ст. 1 таке: «У цьому Законі наведені нижче терміни вживаються в такому значенні:

1) вузол обліку природного газу - сукупність засобів вимірювальної техніки та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведеного до стандартних умов, що складається з одного або кількох вимірювальних комплексів та/або: лічильника газу в комплекті з реєструвальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу в комплекті з показувальними приладами температури і тиску газу; лічильника газу, вимоги до якого встановлюються нормативно-правовими і нормативно-технічними документами;

2) комерційний (приладовий) облік природного газу (далі - облік природного газу) - визначення за допомогою вузла обліку природного газу обсягу споживання та/або реалізації природного газу, на підставі якого проводяться взаєморозрахунки між споживачами природного газу та суб`єктами господарювання, що здійснюють постачання природного газу;

3) лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму газу, що проходить через нього;

4) споживачі природного газу - фізичні особи (населення), фізичні особи - підприємці та юридичні особи, які відповідно до договору користуються послугами з газопостачання та використовують природний газ для приготування їжі, опалення, підігріву води, а також як паливо або сировину.».

При цьому, суд вважає за необхідне зважити на те, що Законом України «Про внесення змін до Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу" щодо порядку встановлення лічильників споживачам природного газу», який набув чинності 20.01.2018, не було внесено зміни до ст. 1, тобто, як на момент встановлення відповідачем будинкового вузла обліку газу позивачам, так і на даний час, вказана норма є незмінною за своїм змістом.

Окрім того, суд вбачає за необхідне звернутись також до інших нормативно- правових актів, які врегульовують питання комерційного обліку природного газу.

Так, відповідно до п. 1.3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015 року (надалі - Типовий договір розподілу природного газу) позивачі приєднались до його умов. Водночас, умовами даного Типового договору розподілу природного газу передбачено, що облік спожитого природного газу, якщо багатоквартирний будинок обладнаний будинковим лічильником газу, здійснюється на підставі загально будинкового вузла обліку газу (у випадку відсутності індивідуального лічильника), тобто сторонами питання обліку та його способів здійснення, врегульоване в договірному порядку.

Відповідно до п. 4 глави 1 розділу І Кодексу ГРС передбачено, що у цьому Кодексі терміни вживаються у таких значеннях: вузол обліку природного газу/вузол обліку/ВОГ - сукупність засобів вимірювальної техніки, зокрема лічильник газу або звужуючий пристрій, та допоміжних засобів, призначених для вимірювання, реєстрації результатів вимірювання та розрахунків об`єму природного газу, зведених до стандартних умов, визначених законодавством;

комерційний облік природного газу - визначення об`ємів (обсягів) передачі та розподілу (споживання/постачання) природного газу в точках комерційного обліку на підставі даних комерційних вузлів обліку та інших регламентних процедур у передбачених цим Кодексом випадках;

лічильник газу - засіб вимірювальної техніки, який використовується для вимірювання, запам`ятовування та відображення об`єму (обсягу) природного газу, що проходить через нього, та є складовою комерційного (дублюючого) вузла обліку.

Згідно з пп. 8 п. 1 глави 2 розділу І Кодексу ГРС, Основними функціями Оператора ГРМ є: забезпечення комерційного обліку природного газу, у тому числі приладового, в ГРМ.

Як вбачається зі змісту ч. З ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу», Постачання природного газу споживачам здійснюється за умови наявності вузла обліку природного газу. Побутові споживачі у разі відсутності приладів обліку природного газу споживають природний газ за нормами, встановленими законодавством, до термінів, передбачених у частині першій статті 2 Закону України "Про забезпечення комерційного обліку природного газу".

Результати вимірювань вузла обліку природного газу можуть бути використані за умови забезпечення єдності вимірювань.

Вимоги до складових частин вузла обліку природного газу, правил експлуатації приладів обліку, порядку вимірювання обсягів та визначення якості природного газу визначаються технічними регламентами та нормами, правилами і стандартами, що встановлюються і затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізацію державної політики в нафтогазовому комплексі.

Беручи до уваги вищевикладені обставини справи та норми законодавства, суд має правові підстави стверджувати про те, що законодавчо закріпленою вимогою для споживачів природного газу є обов`язкова наявність комерційного обліку природного газу (для кожної категорії побутових споживачів до відповідного періоду часу). Водночас, законодавець, з огляду на зміст норм законодавства, які регулюють комерційний облік природного газу, не вказує про те, що комерційний облік - це, облік який здійснюється виключно індивідуальним лічильника газу, а напроти комерційний облік - це, облік газу, який здійснюється приладово, що в свою чергу може включати, як індивідуальний лічильник газу, так і загальнобудинковий вузол обліку газу і саме по собі те, що лічильник технічно спроможний обрахувати спожитий обсяг природного газу більше однієї квартири, не позбавляє його такого статусу, як комерційність вжитого в розумінні Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС, Типового договору розподілу природного газу.

Так, позовна заява не містить жодного належного та допустимого обґрунтування, того, що загальнобудинковий лічильник природного газу, встановлений відповідачем, не може використовуватись, як засіб комерційного обліку природного газу. З огляду на вказане, суд відхиляє доводи позивачів, в цій частині, стосовно не можливості встановлення та використання загальнобудинкового вузла обліку газу і при цьому вказує, що законодавство, яке діяло на момент встановлення будинкового вузла обліку газу, так і на даний час не містить вимоги, щодо типу (виду) комерційного обліку природного газу, як на цьому наполягають позивачі у даній справі, а саме на встановленні індивідуальних лічильників газу.

Стосовно інкримінованого позивачами відповідачу порушення законодавства, в частині неправомірного встановлення будинкового вузла обліку газу та здійснення за ним, відповідачем, обліку газу, то слід зауважити про таке.

01.12.2016 між Відповідачем та Об`єднанням співвласників багатоквартирного об`єднання «МИСТЕЦЬКІ ВОРОТА 7» укладено договір № 51 на проведення монтажних робіт, здійснення експлуатації (обслуговування) та про зняття показань встановленого будинкового вузла обліку природного газу.

Крім того, в матеріалах справи міститься договір від 09.02.2017 № 06Агб661-17 на експлуатацію складових газорозподільної системи, укладений між Відповідачем та Об`єднанням співвласників багатоквартирного об`єднання «МИСТЕЦЬКІ ВОРОТА 7», в тому числі і укладено на його виконання додаток № 1 (перелік послуг (робіт) з експлуатації об`єкта газопостачання, що надаються Виконавцем (Відповідачем)); акт розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін між Оператором ГРМ (Відповідачем), власником (користувачем) відомчої мережі та споживачем; графік проведення робіт з експлуатації складових систем газопостачання.

З огляду на вказане, суд акцентує увагу на тому, що відповідно до ч. 1 ст. 629 Цивільного кодексу України закріплено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами, а від так суд не вбачає жодних можливих виключень (застережень), стосовно не застосування умов Типового договору розподілу природного газу до спірних правовідносин.

Додаткової уваги потребує преюдиційні судові рішення по відношенню до даної судової справи, а саме рішення від 19.09.2017 Корольовського районного суду м. Житомира, яке залишене без змін постановою від 08.08.2018 Верховного суду у складі Касаційного цивільного суду по справі № 296/6536/17. Вказаними судовими рішення встановлено правомірність встановлення та здійснення обліку природного газу з використанням будинкових лічильників газу. Аналогічна позиція Верховного Суду міститься також в постанові від 06 листопада 2019 по справі № 161/15083/16-ц.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на вищевикладене, суд також при прийняті даного рішення враховував преюдиційне значення судових рішень, які набрали законної сили у справі № 296/6536/17.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає, що відповідач виконав свій обов`язок із забезпечення комерційного обліку природного газу побутовим споживачам, шляхом встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, однак при цьому, суд вважає за необхідне зважити також на ст. З Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» якою передбачені види джерел фінансування, зокрема передбачено, що фінансування робіт з оснащення лічильниками газу населення здійснюється за рахунок: коштів суб`єктів господарювання, що здійснюють розподіл природного газу на відповідній території; коштів відповідного бюджету, крім коштів місцевих бюджетів; інших джерел, не заборонених законодавством.

Як вбачається зі змісту п. 1 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848, це Положення визначає механізм використання коштів, передбачених у державному бюджеті Мінсоцполітики для виплати пільг і житлових субсидій громадянам на оплату житлово-комунальних послуг, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу у грошовій формі, умови призначення та порядок надання громадянам таких житлових субсидій, зокрема: щомісячної житлової субсидії на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово- комунальних послуг, а саме:

Згідно з п. 100 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848, житлова субсидія на оплату внесків за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами, а також житлово-комунальних послуг, витрат на оплату комунальних послуг та управління багатоквартирним будинком, в якому створено об`єднання, надається громадянам у грошовій безготівковій формі шляхом перерахування коштів на рахунок Мінсоцполітики в АТ "Ощадбанк" на підставі укладеного між Мінсоцполітики та АТ "Ощадбанк" договору (далі - рахунок для виплати житлових субсидій).

Відповідно до першого та другого абзаців пп. 2 п. 113 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848, перерахування коштів з рахунка для виплати житлових субсидій на рахунки управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг здійснюється АТ "Ощадбанк" в такій послідовності: 2) АТ "Ощадбанк" на підставі отриманих реєстрів нарахованих сум платежів здійснює щомісяця до 18 числа (включно) перерахування коштів загальними сумами з рахунка для виплати житлової субсидії на рахунки управителів, об`єднань, виконавців комунальних послуг з наданням реєстрів нарахованих сум платежів, із зазначенням інформації про перерахування коштів.

Перерахування коштів за послуги (витрати) здійснюється у такій послідовності: постачання теплової енергії, постачання та розподіл природного газу або постачання та розподіл електричної енергії за наявності відповідного виду індивідуального опалення, постачання гарячої води, централізоване водопостачання, централізоване водовідведення, постачання та розподіл електричної енергії, постачання та розподіл природного газу, поводження з побутовими відходами, послуги з управління багатоквартирним будинком, внески за встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, за абонентське обслуговування для споживачів комунальних послуг, що надаються у багатоквартирних будинках за індивідуальними договорами.

З огляду на вказане, суд бере до уваги вказані норми законодавства, які регулюють відносини з надання житлових субсидій, в тому числі на встановлення, обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку, що передбачає право Позивачів та відповідний обов`язок держави, з забезпечення належного комерційного обліку.

Так, п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» від 30.01.2019 № 63 закріплено, що Міністерству економічного розвитку і торгівлі разом з публічним акціонерним товариством Національна акціонерна компанія Нафтогаз України забезпечити врахування у фінансовому плані товариства витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів.

Вказана вимога п. 5 постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» від 30.01.2019 № 63 була виконана, що знайшло своє підтвердження в листі від 29.04.2020 № 3221/08/27740-09 Міністерства розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства України, в якому серед іншого вказано про те, що в фінансовому плані Третьої особи-2 було передбачено 2700 млн. грн. для придбання та встановлення індивідуальних лічильників газу побутовим споживачам.

Беручи до уваги неведене, суд приходить до висновку, що з огляду на те, що відповідач забезпечив виконання свого обов`язку із забезпечення комерційного обліку природного газу, шляхом встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, тобто використав кошти з тарифу на розподіл природного газу в спосіб та порядок визначений законодавством, в тому числі погодженому Третьою особою-1, то повторне виконання такого обов`язку, буде мати вже наслідком посягання на його власні кошти, при цьому таке втручання в право власності вже буде поза законом, що є не припустимим.

Водночас, ст. З Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу» передбачає різні джерела фінансування витрат на забезпечення комерційного обліку природного газу, що знайшло своє підтвердження, як в бюджетному законодавстві, яке регулює порядок надання субсидій населенню не тільки на оплату комунальних послуг, але й на встановлення обслуговування та заміну комерційних вузлів обліку газу.

Крім того, державою в особі Кабінету Міністрів України, в імперативному порядку зобов`язано Міністерство економічного розвитку і торгівлі разом з Третьою особою-2 забезпечити врахування у фінансовому плані товариства (Третьої особи-2) витрат на встановлення індивідуальних лічильників газу для побутових споживачів, що в свою чергу цілком і повністю узгоджується з ст. З вищевказаного Закону та демонструє впровадження державою механізмів, щодо забезпечення комерційного обліку природного газу, за рахунок коштів державних підприємств, що дає підстави ототожнювати виконаний обов`язок Відповідача з забезпечення комерційного обліку природного газу, з обов`язком Третьої особи-2. який на даний час по відношенню до Позивачів залишений не виконаним.

Тобто, позивачі маючи право на комерційний облік природного газу, вимагають повторного виконання відповідачем вже виконаного обов`язку, в той час, як такий обов`язок Третьою особи-2 залишений не виконаним. Щодо ж обов`язку держави, в частині надання житлових субсидій, то суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів звернення Позивачів до державних органів з приводу надання житлових субсидій, а від так і надати оцінку обставинам в цій частині, суд не має можливості.

Стосовно посилання позивачів в позовній заяві на постанову від 07.11.2018 Великої палати Верховного суду по справі № 214/2435/17, то суд не може враховувати висновки зроблені у вказаній судовій справі, при прийнятті судового рішення по справі, що розглядається Судом, зокрема з огляду на такі підстави.

Перш за все, суд звертає увагу, що у справі, яка слухалась Великою палатою Верховного суду, не було встановлено загальнобудинковий вузол обліку газу, тобто не виконано обов`язок із забезпечення комерційного обліку природного газу, напроти в даній справі, цей обов`язок виконано і крім іншого, встановлення, обслуговування, експлуатація та зняття показань з такого будинкового лічильника була врегульована з Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «МИСТЕЦЬКІ ВОРОТА 7», в порядку та спосіб визначені законодавством України.

До того ж, слід зважити на те, що встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, як первісний обов`язок виконаний Відповідачем за рахунок коштів, отриманих з тарифу на розподіл природного газу, а повторне виконання такого обов`язку, шляхом встановлення індивідуальних лічильників буде здійснюватись не з тарифу на розподіл природного газу, а за власний рахунок Відповідача, тобто у спосіб не передбачений законодавством.

Слід також зауважити про те, що в справі, яка слухалась Великою палатою Верховного суду споживачів природного газу прийняли відповідне рішення про відмову від встановлення загальнобудинкового вузла обліку газу, натомість в матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про те, що Позивачі заперечували, стосовно встановлення їм загальнобудинкового вузла обліку газу.

Підсумовуючи вищевикладене. Суд вважає, що обставини даної справи та справи, яка розглядалась Великою палатою Верховного суду цілком різними, а від так Суд не має правових підстав, щодо застосування висновків Великої палати Верховного суду при прийнятті даного судового рішення.

Керуючись: статтями 8, 58 Конституції України, ст.ст. 263, 629 ЦК України, ст.ст. 2, 3, 6 Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», ст. 18 Закону України «Про ринок природного газу», п.п.1, 3 Типового договору розподілу природного газу, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг № 2498 від 30.09.2015, п.п. 8 п. 1 Кодексу газорозподільчих систем, п.п. 1, 100, 103 Положення про порядок призначення житлових субсидій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 жовтня 1995 р. N 848, п.8 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання споживання природного газу побутовими споживачами» від 30.01.2019 № 63, 2,44,76,257,258-260 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до АТ «Оператор газорозподільної системи «Житомиргаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Акціонерне товариство «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про захист прав споживачів, визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Апеляційного суду Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю. І. Драч