Провадження №22-ц/812/955/20
П О С Т А Н О В А

Іменем України

02 червня 2020 року м. Миколаїв

колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Базовкіної Т.М.,

суддів: Царюк Л.М. та Яворської Ж.М.,

із секретарем судового засідання: Андрієнко Л.Д.,

без участі учасників справи,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу №484/5200/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , на рішення, яке постановив Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області під головуванням судді Панькова Дениса Анатолійовича у приміщенні цього суду 12 березня 2020 року, повний текст якого ухвалений 20 березня 2020 року, за позовом ОСОБА_2 до Первомайського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про визнання постанови та акту державного виконавця про передачу спірного майна в рахунок погашення боргу недійсними та їх скасування,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2018 р. ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Первомайського відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (далі - Первомайський ВДВС), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області, про визнання постанови та акту державного виконавця про передачу спірного майна в рахунок погашення боргу недійсними та їх скасування.

Позов мотивований тим, що Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області було ухвалено рішення від 27 травня 2013 р. у справі № 484/1006/13-ц про стягнення заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18 вересня 2008 р. 01 жовтня 2013 р. Первомайським ВДВС було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №399643998 по виконанню виконавчого листа № 2-484/564/13 від 03 вересня 2013 р., виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості у сумі 322456 грн. 66 коп. Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 11 грудня 2017 р., було замінено стягувача у зазначеному виконавчому провадженні з ПАТ «Правекс Банк» на ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія». 29 січня, 15 березня та 2 травня 2018 р. Державним підприємством «Сетам» були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу. Жодні електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 07 травня 2018 р. до Первомайського ВДВС надійшла заява стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 02 травня 2018 р. про залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості.

Згідно постанови державного виконавця від 14 травня 2018 р. про передачу майна стягувачу та акту про передачу майна у рахунок погашення боргу, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» передано квартиру АДРЕСА_2 та належить боржнику ОСОБА_2 .

Посилаючись на те, що зазначені постанова та акт винесені з порушенням норм чинного законодавства, а саме - майно (квартира) передано на реалізацію без отримання дозволу органів опіки та піклування, який є необхідним, оскільки у спірній квартирі зареєстрована та проживає малолітня дитина позивачки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка просила визнати постанову та акт державного виконавця про передачу спірного майна в рахунок погашення боргу недійсними та скасувати їх.

Представник відповідача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» у відзиві на позов просив відмовити у задоволенні позову посилаючись на безпідставність позовних вимог. наголошував на тому, що малолітня дитина позивачки буза зареєстрована у спірній квартирі після укладення іпотечного договору, що є порушенням його умов.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача Первомайського міськрайонного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області надав заяву з проханням слухати справу у його відсутність, просив постановити рішення на розсуд суду.

Представник третьої особи Управління у справах дітей Первомайської міської ради Миколаївської області підтримав позов та просив його задовольнити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2020 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що, як вбачається з матеріалів справи, позивач та її донька були зареєстровані у спірній квартирі 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після укладання іпотечного договору, що суперечить умовам останнього. Тому суд дійшов висновку, що відсутні підстави для задоволення позову з мотивів, на які посилається позивачка.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, судом неповно дослідженні докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, а тому просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову суперечить положенням статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», статті 177 СК України та статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», пункту 28 розділу VIII Інструкції з організації примусового виконання рішень, оскільки, як вбачається з матеріалів виконавчого провадження, державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області не отримувалось дозволу органів опіки та піклування перед передачею на реалізацію майна, тоді як на час передачі спірної квартири на реалізацію в ній право користування мала малолітня дитина позивачки. Доводи відповідача про те, що дитина зареєстрована у квартирі після укладення договору іпотеки не впливають на встановлений порядок передачі майна на реалізацію під час примусового виконання судових рішень.

Відповідачі правом на відзив на апеляційну скаргу не скористалися.

В суд апеляційної інстанції учасники справи не з`явилися, представники позивачки та третьої особи направили заяви про розгляд справи без їх участі.

Зважаючи на вимоги частини 6 статті 128, частин 1, 2 статті 130, частини 2 статті 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення учасників справи, які не з`явилися, належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій (ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частин 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає вказаним положенням закону.

Як встановив суд першої інстанції і таке вбачається з матеріалів справи, 18 вересня 2008 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПРАВЕКС-БАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») та ОСОБА_2 був укладений договір про надання кредиту № 1686-007/08Р.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18 вересня 2008 року між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (іпотекодавець) було укладено договір іпотеки (далі - Договір іпотеки), на підставі якого в іпотеку було передано наступне нерухоме майно: трикімнатна квартира, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27 травня 2013 р. у справі № 484/1006/13-ц (провадження 2/484/564/13) з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 солідарно стягнута заборгованість за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18 вересня 2008 року в сумі 322456,66 грн.

Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Первомайського МРУЮ у Миколаївській області від 01 жовтня 2013 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП 399643998) по виконанню виконавчого листа № 2-484/564/13 від 03 вересня 2013 року., виданого Первомайським міськрайонним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованості у сумі 322456,66 грн.

12 жовтня 2017 року між Товариством з обмеженою «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» (далі - ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ») та ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами Б/Н, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 1686-007/08Р від 18 вересня 2008 року укладеним між ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (поручитель) перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».

Ухвалою Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області (справа 484/1-006/13, провадження - 6/484136/17) від 11 грудня 2017 р. було ухвалено замінити у виконавчому провадженні первісного стягувача ПАТ КБ «Правекс-Банк» його правонаступником - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

29 січня, 15 березня та 02 травня 2018 р. Державним підприємством «Сетам» за заявкою державного виконавця були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачці. Жодні електронні торги не відбулися у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів. 07 травня 2018 р. до Первомайського ВДВС надійшла заява стягувача ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» від 02 травня 2018 р. про залишення за собою нереалізованого майна в рахунок погашення заборгованості.

Постановою державного виконавця Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області від 14 травня 2018 р. було передано стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» в рахунок погашення заборгованості за виконавчим листом № 2/484/564/13 р. від 03 вересня 2013 р., що видав Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області, майно: трикімнатну квартиру, загальною площею 69,8 кв.м., яка розташована на шостому поверсі дев`ятиповерхового житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . За рахунок переданого майна задовольняються вимоги в сумі 1720,50 грн. за виконавчим провадженням АСВП № 40302393 та вимоги в сумі 266090,50 за виконавчим провадженням АСВП № 39964398.

Також, 14 травня 2018 р. державним виконавцем Первомайського міськрайонного ВДВС ГТУЮ у Миколаївській області було складено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, згідно якого стягувачу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» було передано у власність вищевказану квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та її донька були зареєстровані у спірній квартирі 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після укладання іпотечного договору.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилалася на незаконність дій державного виконавця, порушення ним Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Тобто вимоги щодо визнання дій державного виконавця незаконними заявляються саме у зв`язку з переходом права власності на майно до стягувача.

Правовідносини сторін регулювалися Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 № 1404-VIII (далі Закон № 1404-VIII), чинним на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно із частиною статтею 1 цього Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частиною першої статті 2 Закону № 1404-VIII, виконавче провадження здійснюється з дотриманням зокрема таких засад: обов`язковості виконання рішень; справедливості, неупередженості та об`єктивності; розумності строків виконавчого провадження.

Водночас, відповідно до частини 1 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За змістом статей 10, 18, 48, 50 Закону № 1404-VIII (чинного на момент виникнення спірних правовідносин), заходами примусового виконання рішень є, зокрема, звернення стягнення на майно боржника, в тому числі, на нерухоме майно, що полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

За загальним правилом реалізація арештованого майна здійснюється шляхом електронних торгів, порядок проведення яких визначається Міністерством юстиції України (частини 1, 2 статті 61 цього Закону).

Частинами 5-9 статті 61 Закону № 1404-VIII визначено, що не реалізоване на електронних торгах нерухоме майно виставляється на повторні електронні торги за ціною, що становить 85 відсотків, а рухоме майно - 75 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі повторної нереалізації майна нерухоме майно виставляється на треті електронні торги за ціною, що становить 70 відсотків, а рухоме майно - 50 відсотків його вартості, визначеної в порядку, встановленому статтею 57 цього Закону.

У разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові.

Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦК України цивільні права та обв`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення яких можуть бути інші юридичні факти (пункт 4 частини 2 вказаної статті).

З огляду на зазначене, передбачена статтею 61 № 1404-VIII Закону процедура передачі державним виконавцем стягувачу нереалізованого на торгах арештованого майна боржника в рахунок погашення його боргу оформлюється шляхом прийняття державним виконавцем постанови та складення акта про передачу майна стягувачу, які можуть вважатися юридичними фактами, правочином, що є законною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (пункт 4 частини 2 статті 11 ЦК України).

Саме такі висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 16 листопада 2016 року (провадження № 6-1655цс16) та від 14 червня 2017 року (провадження № 6-1804цс16), і Велика Палата Верховного Суду не вбачає правових підстав для відступу від цих висновків.

Згідно із частиною 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із частиною 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до статті 393 ЦК України серед способів захисту права власності закріплено визнання незаконним та скасування правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає закону і порушує права власника, за позовом власник.

Частиною 1 статті 72 Закону України «Про нотаріат» визначено, придбання жилого будинку (квартири) з прилюдних торгів оформлюється нотаріусом за місцезнаходженням будинку (квартири) шляхом видачі набувачу свідоцтва про придбання жилого будинку (квартири). Якщо торги не відбулися, свідоцтво про придбання жилого будинку (квартири) видається стягувачеві.

Оскільки за оскаржуваними актом та постановою державного виконавця нерухоме майно передано у власність стягувачеві, який на підставі цих документів має право оформити право власності на це майно, предметом розгляду є дії державного виконавця, пов`язані з реалізацією майна, що є підставою для виникнення цивільних прав та обов`язків інших осіб (не сторін виконавчого провадження).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 просила визнати постанову та акт державного виконавця про передачу спірного майна в рахунок погашення боргу недійсними та скасувати їх, посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону № 1404-VIII та Інструкції з організації примусового виконання рішень, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі Інструкція № 74/5) через передання державним виконавцем на реалізацію з електронних торгів належної позивачці квартири без отримання згоди органу опіки та піклування, що є обов`язковим, на її думку, оскільки право користування вказаною квартирою має неповнолітня дитина позивачки ОСОБА_4 .

З огляду на положенням статті 393 ЦК України та статей 12, 81 ЦПК України щодо покладення обов`язку доказування на учасників справи, змісту позовних вимог, позивачка у цій справі мала була довести, а суд перевірити, чи відповідає вимогам закону оскаржуваний акт державного виконавця про передачу нереалізованого з торгів майна стягувачу та чи не порушує цей акт законних прав боржника позивачки ОСОБА_2 та її неповнолітньої дочки.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, передбачено Законом № 1404-VIII та Інструкцією № 74/5.

Законом № 1404-VIII встановлено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов`язки, у тому числі право стягувачів і боржників на оскарження рішень, дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження.

Аналіз положень Закону № 1404-VIII й Інструкції № 74/5 свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення них торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах і відсилають до інших нормативно-правових актів, якими визначається порядок проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна.

Зокрема пунктом 28 розділу Інструкції № 74/5 передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону.

Відповідно до наведених правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення електронних торгів, а самі електронні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять визначені за спеціальною процедурою організатори торгів відповідно до Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5.

Дії (бездіяльність) державного виконавця щодо порушень, допущених при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 1404-VIII, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна, отримання дозволу на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, від органів опіки та піклування тощо підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (стаття 74 цього Закону).

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів (частини 1, 5 статті 74 Закону № 1404-VIII).

Отже, незаконність дій державного виконавця під час здійснення своїх повноважень, передбачених Законом № 1404-VIII щодо дій з підготовки до реалізації арештованого майна до призначення електронних торгів підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом.

Висновки щодо оскарження дії (бездіяльності) державного виконавця, що стосуються порушень, допущених державним виконавцем під час здійснення своїх повноважень щодо підготовчих дій з проведення торгів, викладені, зокрема у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року (провадження № 6-76цс13), від 23 вересня 2014 року (провадження № 3-112гс14).

Як вбачається з наявних у справі доказів, позивачка як боржник у виконавчому провадженні дії (бездіяльність) державного виконавця щодо передачі належної їй квартири без попереднього отримання дозволу органу опіки та піклування на електронні торги не оскаржувала.

Крім того, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно спростовані посилання позивачки про порушення прав неповнолітньої ОСОБА_4 в результаті реалізації вказаної квартири з огляду на те, що квартиру було придбано за кредитні кошти, оскільки як договори кредиту та іпотеки, так і договір купівлі-продажу вказаного нерухомого майна укладено одного і того ж дня (том 1, а.с. 18, 30).

У спірній квартирі на час укладення договору іпотеки не були зареєстровані іпотекодавець та її дитина. Неповнолітня на час укладення договору іпотеки не мала права користування цим житловим приміщенням.

Позивачка та її дочка зареєструвалися у спірному житлі 30 вересня ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто після укладення договору іпотеки.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 зверталася за згодою до органу опіки та піклування та повідомляла кредитора про реєстрацію дитини в спірному житловому будинку на виконання положень пункту 1.7 договору іпотеки.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити про відсутність порушення статей 17, 18 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства», статті 12 Закону України від 02 червня 2005 року № 2623-IV «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» внаслідок проведення електронних торгів та передачі предмета іпотеки стягувачу, оскільки за змістом вказаних вище правових норм дозвіл органу опіки та піклування на відчуження житлового приміщення, право користування яким мають неповнолітні, необхідний на момент укладення договору іпотеки.

Аналогічних висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 14-624цс18.

За таких обставин висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи, правильному застосуванні норм матеріального та процесуального права, а тому в силу статті 375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування.

Колегія суддів відхиляє аргументи апеляційної скарги.

Щодо аргументів про те, що судом не враховано, що на час передачі квартири позивачки на реалізацію, право на користування цим житловим приміщенням мала неповнолітня дитина ОСОБА_2 , а державний виконавець не виконав своїх обов`язків стосовно отримання дозволу органу опіки та піклування на реалізацію нерухомого майна.

Такі дії державного виконавця, як було зазначено у даній постанові, пов`язані не з проведенням самої реалізації спірного нерухомого майна, а передують передачі майна на реалізацію, тому можуть бути оскаржені сторонами виконавчого провадження у спеціально визначеному порядку (стаття 74 Закон № 1404-VIII, Розділ VII ЦПК України), але ОСОБА_2 таким своїм правом як боржник у виконавчому провадженні не скористалася. Про таке свідчать і висновки Верховного Суду у постановах від 18 грудня 2019 року (справа № 755/10564/18, від 25 листопада 2019 року (справа № 718/482/15-ц) та від 10 жовтня 2019 року (справа № 751/15667/15-ц), на якій посилається представник позивачки і в яких сторони виконавчого провадження зверталися зі скаргами на дії державних виконавців і саме в межах процедури судового контролю за виконанням судових рішень, а не в межах позовного провадження з оспорювання передачі нереалізованого майна боржника стягувачу, надавалась оцінка законності дій державного виконавця.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення прав дитини, закріплених у статтях 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», то такі твердження є хибними, оскільки на час укладання договору іпотеки про передачу спірної квартири в іпотеку ОСОБА_4 , як встановив суд, не мала прав користування цією квартирою, була зареєстрована там всупереч умовам договору іпотеки, отже передача квартири стягувачу не призвела до порушення законних прав цієї дитини.

Оскільки рішення суду залишається без змін, відсутні передбачені статтею 141 ЦПК України підстав для розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 12 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених статтею 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки касаційного оскарження, визначені статтею 390 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий Т.М. Базовкіна

Судді: Л.М. Царюк

Ж.М. Яворська

________________________________________

Повний текст постанови складений 02 червня 2020 року