ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Справа № 682/3607/18
Провадження № 22-ц/4820/1066/20
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії

суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2020 року про повернення скарги заявникові,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст вимог скарги

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії та рішення державного виконавця Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Павлюка О.В. (далі - державний виконавець).

ОСОБА_1 зазначив, що державним виконавцем здійснюється виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 липня 2019 року №682/3607/18 про стягнення з нього на користь Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного (далі - Академія) 274 219 грн 61 коп. боргу. Постановою державного виконавця від 3 березня 2020 року накладено арешт на належні йому грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом. На виконання цієї постанови було накладено арешт на картковий рахунок № IBAN НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк», на який заявникові зараховується грошове забезпечення військовослужбовця. Постанова державного виконавця про арешт коштів боржника не відповідає вимогам закону та поставила його у скрутне матеріальне становище.

За таких обставин ОСОБА_1 просив суд поновити строк подання скарги на дії державного виконавця, скасувати постанову державного виконавця від 3 березня 2020 року в частині накладення арешту на належний йому рахунок № IBAN НОМЕР_1 в Акціонерному товаристві комерційному банку «Приватбанк» та скасувати арешт на цей рахунок.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2020 року скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця визнано неподаною та повернуто заявникові.

Суд виходив з того, що скарга за своїм змістом не відповідає вимогам процесуального закону, а ОСОБА_1 не усунув її недоліків відповідно до ухвали від 24 березня 2020 року.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для звернення зі скаргою обґрунтовано належними доказами, а суд не вправі був повертати скаргу заявникові через її необґрунтованість, оскільки подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу. Крім того, судом не враховано норми чинного законодавства щодо продовження процесуальних строків на час дії карантину для запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Академія та державний виконавець не подали відзив на апеляційну скаргу.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.

Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Суд першої інстанції неправильно витлумачив приписи ст.ст. 175, 185 ЦПК України, а також не врахував норми ст. 74 Закону України від 2 червня 2016 року №1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі - Закон 1404-VІІІ), постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» та п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України.

У зв`язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

Скарга ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця надійшла до Славутського міськрайонного суду Хмельницької області 23 березня 2020 року.

Ухвалою суду від 24 березня 2020 року скаргу ОСОБА_1 залишено без руху та надано заявникові строк для усунення її недоліків, який не може перевищувати 10 днів з дня вручення копії цієї ухвали.

7 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив відкрити провадження за його скаргою. До цієї заяви ОСОБА_1 додав відповідь Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 16 березня 2020 року №21024 на його звернення з приводу винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів боржника.

а) щодо змісту скарги

Застосовані норми права

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви №6778/05, справа «МПП «Голуб» проти України», зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини (далі - Конвенція), гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа "Golder v. The United Kingdom", рішення від 21 лютого 1975 року, cерія АN 18, ст. 13 - 18, п. 28 - 36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежено таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо вони не мають легітимну мету та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (рішення у справі "Brulla Gomez de la Torre v. Spain" від 19 грудня 1997 року, п. 33).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення у справі "Bellet v. France" від 4 грудня 1995 року, серія А, №333-Б, ст. 42 п. 36).

Вимоги до змісту позовної заяви встановлені частиною 3 статті 175 ЦПК України, згідно якої позовна заява повинна містити:

1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти;

3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;

4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;

5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини;

6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводилися, в тому числі, якщо законом визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;

7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;

8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;

9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи;

10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Із положень 4 статті 74 Закону 1404-VІІІ слідує, що скарга у виконавчому провадженні подається виключно у письмовій формі та має містити:

1) найменування органу державної виконавчої служби, до якого вона подається;

2) повне найменування (прізвище, ім`я та по батькові) стягувача та боржника, їхні місця проживання чи перебування (для фізичних осіб) або місцезнаходження (для юридичних осіб), а також найменування (прізвище, ім`я та по батькові) представника сторони виконавчого провадження, якщо скарга подається представником;

3) реквізити виконавчого документа (вид документа, найменування органу, що його видав, день видачі та номер документа, його резолютивна частина);

4) зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності та посилання на порушену норму закону;

5) викладення обставин, якими скаржник обґрунтовує свої вимоги;

6) підпис скаржника або його представника із зазначенням дня подання скарги.

Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 13 постанови від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», скарга має відповідати загальним вимогам щодо форми та змісту позовної заяви, передбаченим положеннями ЦПК, та містити відомості, зазначені в пунктах ?...? Закону про виконавче провадження, зокрема зміст оскаржуваних рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби та норму закону, яку порушено, а також обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. Якщо скарга за формою і змістом не відповідає таким вимогам, то застосовуються положення ?...? ЦПК.

Згідно з ч.ч. 1, 2, 3 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Залишаючи скаргу на дії та рішення державного виконавця без руху суд першої інстанції виходив з того, що вона не відповідає вимогам процесуального закону. На думку суду, ОСОБА_1 не додав до неї докази поважності причин пропуску строку для звернення зі скаргою, передбаченого ст. 449 ЦПУ України.

ОСОБА_1 обґрунтував свої вимоги про поновлення строку на подання скарги тим, що про винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови він довідався лише у березні 2020 року. На підтвердження цієї обставини ОСОБА_1 надав суду лист Славутського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) від 16 березня 2020 року №21024 (а.с. 18).

Скарга ОСОБА_1 містить зрозумілий зміст оскаржуваних дії і рішення державного виконавця та посилання на порушену норму закону, а також достатнє викладення обставин, якими заявник обґрунтовує свої вимоги. До того ж, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 7 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.

Отже, у суду першої інстанції були відсутні підстави для повернення скарги ОСОБА_1

б) щодо строку на усунення недоліку скарги

Застосовані норми права

Частиною 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.

За змістом ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Статтею 124 ЦПК України визначено порядок закінчення процесуальних строків, зокрема останній день строку триває до 24 години, але коли в цей строк слід було вчинити процесуальну дію в суді, де робочий день закінчується раніше, строк закінчується в моменти закінчення цього часу (частина 5).

В силу ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Із положень ст. 127 ЦПК України слідує, що процесуальні строки можуть бути поновлені або продовжені.

Згідно з п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України (набрав чинності з 2 квітня 2020 року) під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2020 року №255) у період з 12 березня до 24 квітня 2020 року на усій території України був установлений карантин.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом указаних норм права перебіг процесуального строку, обчисленого днями, починається з наступного дня після відповідної календарної дати та закінчується після спливу останнього дня строку.

Разом із тим, у визначених законом випадках цей строк не може бути меншим, ніж строк дії карантину, тобто на період дії карантину обчислення процесуальних строків зупиняється.

Зазначене правило стосується й обчислення строку на усунення недоліків позовної заяви (частина 2 статті 185 ЦПК України).

Суд першої інстанції встановив ОСОБА_1 строк для усунення недоліків скарги на дії та рішення державного виконавця протягом 10 днів з часу отримання ним копії ухвали про залишення скарги без руху.

Згідно поштової листівки (а.с. 24) та трекінгу поштового відправлення (а.с. 40) ОСОБА_1 отримав копію вказаної ухвали суду 26 березня 2020 року. На той час в Україні був установлений карантин, а до спливу десятиденного строку для усунення недоліків скарги набрав чинності п. 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України, яким продовжено процесуальні строки на час дії карантину.

Отже, встановлений судом строк для усунення недоліків скарги не закінчився.

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково повернув скаргу ОСОБА_1 до закінчення встановленого ним строку на усунення її недоліків.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам закону та перешкоджає подальшому провадженню у справі, тому в силу ч. 1 ст. 379 ЦПК України вона підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 379, 381, 382, 384, 389 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 9 квітня 2020 року про повернення скарги заявникові скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Судді: О.І. Ярмолюк

А.В. Купельський

Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції - Шевчук В.В.

Доповідач - Ярмолюк О.І. Категорія 81