Справа № 510/2172/20
Провадження № 2/510/1466/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.20 року Ренійський районний суд Одеської області У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , після смерті батька ОСОБА_1 .. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що він є спадкоємцем першої черги за законом, у встановлений законодавством строк звернувся із заявою про прийняття спадщини. Пізніше, 22.10.2020 р. позивач звернувся до державної нотаріальної контори за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Крім того, позивач просить визнати за ним право власності на іншу Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 в порядку ст. 330 ЦК України. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 02.06.2009 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який не був посвідчений нотаріально, але було виконано всі суттєві умови договору. З метою нотаріального посвідчення договору купівлі продажу позивач звернувся до ОСОБА_2 , однак вона повідомила, що не може це зробити, оскільки не зареєструвала своє право власності на будинок, тому придбане позивачем майно, було відчужено особою, яка не мала на це право, але у зв`язку з тим, що він є добросовісним набувачем, та відсутні підстави для витребування в нього майна, передбачені ст. 388 ЦК України, позивач просить задовольнити його позовні вимоги.

За клопотанням позивача з Ренійської районної державної нотаріальної контори було витребувано спадкову справу після смерті ОСОБА_1 ..

Позивач у судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі; свідоцтво про народження ОСОБА_1 , батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 ; свідоцтво про укладення шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ,прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_4 »; заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини від 23.01.2009., спадкова справа № 19/19; витяг зі Спадкового реєстру (спадкові справи); витяг зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори); Інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину); технічний паспорт на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , самочинних споруд не має; звіт про проведення незалежної оцінки вартості житлового будинку; довідка КП «Ренійське БТІ» від 22.10.2020; нотаріально не посвідчений договір купівлі продажу від 02.06.2009 р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про купівлю Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ;

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді: Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , інша Ѕ частина вказаного житлового будинку належить відповідачці по справі ОСОБА_2 .

Під час життя ОСОБА_1 заповідального розпорядження не залишив, у зв`язку з чим спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги за законом є син ОСОБА_1 , який є позивачем по справі, а також дружина ОСОБА_2 , яка є відповідачем по справі.

23.11.2018 р., тобто у встановлений законодавством строк, ОСОБА_5 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа № 306/2018.

Пізніше, 23.01.2009 р. ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса за оформленням спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину, йому було відмовлено, у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно, що підтверджується постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії. Ця обставина змусила позивача звернутися до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, що залишилася після смерті ОСОБА_1 шляхом звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 на спадщину не претендує, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Згідно до п. 20 ППВСУ від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», в разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину, особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв`язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України).

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за законом першої черги (ст. 1261 ЦК України). Прийняття спадщини є фактом, який відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою, яка міститься в матеріалах справи.. Інший спадкоємець першої черги ОСОБА_2 спадщину не прийняла, на спадщину не претендує.

Таким чином, позивач прийняв спадщину, у вигляді Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, оскільки звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак оформити її не може у зв`язку з обставинами, які не залежать від нього (відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно).

Крім того, 02.06.2009 р. позивач домовився із ОСОБА_2 про покупку Ѕ частини житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 . В той же день було укладено відповідний договір купівлі-продажу, який не було посвідчено у нотаріальному порядку. Позивач передав ОСОБА_2 гроші у сумі 16 000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу, а відповідач передала позивачу ключі від житлового будинку.

Так як, згідно законодавства, подібні договори підлягають нотаріальному посвідченню, позивач через деякий час запропонував ОСОБА_2 привести домовленість у відповідності до вимог закону, на що ОСОБА_2 повідомила, що не може це зробити, оскільки вона не зареєструвала своє право власності на будинок, а реєстрація права власності є обов`язковою умовою для посвідчення договору купівлі продажу.

Про існування цих обставин, позивачу нічого не було відомо, оскільки перед оформленням правочину, відповідачка продемонструвала документи на житловий будинок.

Таким чином, на момент укладання договору, тобто на 02.06.2009 р., відповідач ОСОБА_2 не мала право відчужувати даний об`єкт нерухомості, тому придбане позивачем майно було відчужено особою, яка не мала на це право.

Відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом з тим, між сторонами була досягнута взаємозгода відносно всіх істотних умов договору, оскільки позивач передав продавцю обумовлену суму, а продавець передав позивачу майно та документи на нього.

Згідно матеріалів справи, сторонами, при укладанні договору купівлі-продажу була досягнута угода по всіх істотних умовах: відповідачці передані гроші у сумі 16 000 грн., що підтверджується договором купівлі - продажу, а позивачу об`єкт нерухомості. Відповідач жодного разу не висувала вимоги щодо повернення вказаного житлового будинку, не заперечувала проти визнання права власності за позивачем, про що свідчить заява, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

На підставі ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Частиною 1 ст. 397 ЦК України, передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно ч. 3 ст. 397 ЦК України, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Так, позивач набув право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 . в порядку ст. 330 ЦК України, як добросовісний набувач, придбавши його у відповідача, яка фактично не мала права його відчужувати на той період, оскільки її право власності на житловий будинок не було зареєстровано в Єдиному державному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено. Таким чином, суд вважає за можливе визнати за позивачем, як за добросовісним набувачем, право власності на Ѕ частину житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , та в порядку спадкування за законом в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України на іншу Ѕ частину житлового будинку.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.

Керуючись ст. ст. 328, 330, 328, 388, 1217, 1218, 1222, 1225, 1233, 1261, 1269, 1270 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_1 , який складається із житлового будинку літ. А, житлової прибудови літ. А1, навісів літ. а, а1, погребу літ. Г, гаражу літ. Е, сараїв літ. Ж,З, вбиральні літ. К, огорожі № 1-3, споруди № 4, загальною площею 98,5 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін