Комінтернівський районний суд м.Харкова
Провадження № 4-с/641/47/2020 Справа № 641/5601/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Чайка І.В.

за участю секретаря - Дрокіної І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Харкова цивільну справу №641/5601/20 за скаргою ОСОБА_1 на дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харків,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкові зі скаргою в якій просить визнати протиправними дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харків, скасувати постанову державного виконавця про арешт майна боржника від 06.11.2019 року.

В обґрунтування скарги заявник зазначає, що на виконанні Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківської області перебуває виконавче провадження № 27919644 від 01.08.2011 року з виконання виконавчого листа №2-407 , виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 31.03.2011, про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Слобожанське РУ «АТ «Банк Фінанси та кредит » заборгованості в сумі 187178,26 грн. Постановою старшого державного виконавця Бублій А.В. від 01.08.2011 року було відкрито вказане виконавче провадження , про яке скаржник дізналась лише у листопаді 2019 року після накладення арешту на грошові кошти. Постановою державного виконавця від 06.11.2019 року накладено арешт на банківській рахунок , на який зараховується виключно заробітна плата. Таким чином , заявник не має можливості отримувати заробіну плату , яка є її єдиним джерелом доходу та засобом для існування. Крім того , скаржник в своїй скарзі просить поновити їй пропущений строк , посилаючись на те , що вона дізналась про постанову про арешт коштів боржника лише у листопаді 2019 року.

Ухвалою Комінтернівського районного суд м. Харкова від 25.08.2020 року було витребувано матеріали виконавчого провадження.

14.12.2020 року до суду надійшла належним чином завірена копія матеріалів виконавчого провадження.

Суд, дослідивши матеріали скарги, копію матеріалів виконавчого провадження, дійшов наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом п. а ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Виходячі зі змісту ст. 449 ЦПК України , ОСОБА_1 пропустила строк звернення до суду . З матеріалів виконавчого провадження вбачається , що 05.12.2019 року ОСОБА_1 звернулась до ДВС з заявою про зняття арешту з її рахунку. До суду зі скаргою вона звернулась лише 23.07.2020 року , тобто майже через вісім місяців. Доказів поважності причин пропуску строку звернення до суду ОСОБА_1 не надала. Таким чином суд вважає , що скаржником пропущено строк звернення до суду та не доведено поважності пропуску такого строку.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Закон України «Про виконавче провадження» (далі Закон)визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції в Харківської області Бублій А.В. від 01.08.2011 року відкрито виконавче провадження №27919644 з виконання виконавчого листа №2-407 виданого Комінтернівським районним судом м. Харкова 06.05.2011 року , про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Фінанси та кредит» в особі філії «Слоюожанське РУ «АТ «Банк Фінанси та кредит » заборгованості в сумі 187178,26 грн.

Постановою державного виконавця від 06.11.2019 року було накладено арешт на грошові кошти боржника ОСОБА_1 .

Як вбачається з довідки АТ КБ «Приватбанк» від 13.03.2020 року на рахунок відкритий на ім`я ОСОБА_1 банк наклав арешт згідно постанови державного виконавця.

Згідно з заяви ОСОБА_1 від 05.12.2019 року , вона зверталась до начальника виконавчої служби з проханням зняти арешт з рахунків зазначивши , що на нього надходить її заробітна плата.

Відповідно до ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виходячи зі змісту ст.451 ЦПК України скарга підлягає задоволенню лише при встановленні, що рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця прийняті або вчинені не у відповідності до вимог закону, поза межами повноважень суб`єкта оскарження, і права чи свободи заявника були порушені.

За змістом статей 1, 5 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби ( державних виконавців), та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких установлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

Згідно з п. 1 ч. 2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Виконавець має право, зокрема накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (ч.7 ст. 18 цього Закону).

Статтею 56 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника). Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Пунктом 2 частини другої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» заборонено звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

З наведених норм права вбачається, що судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державним або приватним виконавцем здійснюється його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

Такий висновок суду узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19-ц.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_1 , звертаючись 05.12.2019 року до начальника виконавчої служби з заявою про зняття арешту з її рахунку, що відкритий в АТ КБ «Приватбанк», не надала документи на підтвердження того, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на такому рахунку, заборонено законом.

Крім того, на момент звернення ОСОБА_1 зі скаргою на рішення державного виконавця, інформації від АТ КБ «Приватбанк», щодо статусу коштів і рахунку, відкритого на ім`я боржника, до виконавця не надходило.

Отже, державний виконавець на момент звернення ОСОБА_1 до суду не мав передбачених законом підстав для зняття арешту з її рахунку.

Виходячи з викладеного , суд не вбачає підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 на дії державного виконавця , та скасування постанови про арешт коштів боржника.

Керуючись ст. ст. 133, 262, 447, 448, 450, 451 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на дії Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харків залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду у 15- денний строк з дня її проголошення, або в поряду ч.2 ст. 354 ЦПК України.

Сторони по справі :

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції України м. Харків адреса : м. Харків , пл. Захисників України 7/8.

Повний текст ухвали складено 21.12.2020 року.

Суддя -І. В. Чайка