КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Унікальний номер справи № 362/5194/16-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд в складі:

Суддя - доповідач: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

При секретарі Дроздовій Ж.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області, постановленого суддею Грибановою Ю.Л. 27 січня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства «Спарта К» про вчинення певних дій для запобігання порушенню права власності, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності,

У С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" та просила заборонити відповідачам вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання їй та заявленим нею особам у вільному доступі (проході та/або проїзді) до належної їй на праві власності земельної ділянки, площею 0,233 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:016:0037, та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 та користуванні вказаним майном; зобов`язати відповідачів безперешкодно пропускати її та заявлених нею осіб до належної їй на праві власності земельної ділянки, площею 0,233 га, по АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:016:0037, та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 . Свої вимоги обґрунтувала тим, що в період з 31 січня 1992 року по 28 серпня 2015 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем - ОСОБА_2 . В період шлюбу ними було набуто у власність три земельні ділянки в АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 . Право власності на одну з цих земельних ділянок, площею 0,233 га, було оформлено на неї, а право власності на дві інші земельні ділянки, площею 0,250 га та 0,075 га, - на відповідача. За взаємною згодою подружжя три вищевказані земельні ділянки були використані для будівництва і обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, три земельні ділянки були огороджені парканом в один масив, на якому зведено жилий будинок з господарськими будівлями, посаджено фруктовий сад, декоративні дерева і кущі.

Після припинення шлюбу і до недавнього часу вона мала доступ до своєї земельної ділянки та будинку, однак 22 вересня 2016 року охоронець приватного підприємства «Спарта К», яка з 2011 року згідно договору про надання послуг з охорони здійснює охорону території за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 , за розпорядженням відповідача ОСОБА_2 не пропустив її до належної їй на праві власності земельної ділянки та іншого майна, співвласником якого вона є. У зв`язку з вказаними протиправними діями просила суд задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема посилається на те, що суд першої інстанції не врахував, що земельна ділянка, доступ до якої вона просить суд забезпечити, складається із трьох земельних ділянок, одна із яких є її власністю. Крім того, на зазначеній земельній ділянці розташований житловий будинок та господарські споруди, які були побудовані нею та відповідачем в період шлюбу, і на час звернення до суду вказане майно є спільним сумісним майном подружжя, а тому не пропускаючи її до належного їй майна, відповідачі порушують її права на користування належним їй майном.

В суді апеляційної інстанції позивач підтримала свою апеляційну скаргу, просила її задовольнити, скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Представник відповідача в суді апеляційної інстанції просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 17 липня 2015 року шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 і зареєстрований 31 січня 1992 року, розірваний (а.с.17).

Згідно з державним актом, виданим 29 вересня 2004 року на підставі рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 06 серпня 2004 року, ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,075 га, що розташована на АДРЕСА_1 , для ведення особистого селянського господарства (а.с.14).

Державний акт, виданий 29 вересня 2004 року на підставі рішення Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 06 серпня 2004 року, свідчить про те, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,250 га, що розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с.15).

Згідно з державним актом, виданим 11 жовтня 2006 року, власником земельної ділянки, площею 0,233 га, що розташована на АДРЕСА_1 , для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд є ОСОБА_1 , на підставі договору дарування земельної ділянки від 02 березня 2005 року (а.с.16).

Згідно з технічним звітом виносу в натурі меж земельних ділянок ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на території с. Зелений Бір Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області і наявної там схеми розміщення земельної ділянки, схема виносу земельної ділянки свідчать про те, що земельні ділянки позивача та відповідача становлять один земельний масив (а.с.30-49).

Встановлено, що за час перебування сторін у шлюбі, на вищевказаних земельних ділянках побудовано будинок, який на час розгляду справи не введено в експлуатацію.

Рішенням виконавчого комітету Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області від 26 травня 2005 року, ОСОБА_2 було надано дозвіл на забудову житлового будинку на АДРЕСА_1 на земельній ділянці, яка належить йому на праві приватної власності (а.с.26).

Відповідно до будівельного паспорта на будівництво індивідуального житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 забудовником зазначений ОСОБА_2 (а.с. 19-25)

Відмовляючи у задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведені її позовні вимоги щодо перешкоджання відповідачем ОСОБА_2 в доступі нею чи заявлених нею осіб до земельної ділянки площею 0, 233 га по АДРЕСА_1 , оскільки дана земельна ділянка фактично не виділена в натурі. Також суд визнав необґрунтованими вимоги позивача у надані їй доступу до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці АДРЕСА_1 , в зв`язку з тим, що забудовником даного будинку є ОСОБА_2 .

Необґрунтованими суд першої інстанції визнав і вимоги позивача до відповідача у справі ПП "Спарта К", мотивуючи свою відмову тим, що із договору про надання послуг з охорони (а.с.50), укладеного 09 січня 2011 року між ОСОБА_2 (замовник) та Приватним підприємством «Спарта К» (виконавець), останнє здійснює охорону території замовника, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що не має ніякого відношення до земельної ділянки позивача по АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим визнав позовні вимоги в цій частині також не доведеними.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду першої інстанції не відповідає.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності є непорушним.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно вимог статті 373 ЦК України, право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону, власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ІЗ матеріалів справи вбачається, що майно, розташоване на АДРЕСА_1 знаходиться під охороною, згідно з договором від 09 січня 2011 року, укладеним між замовником ОСОБА_2 та виконавцем ПП «Спарта К». Отже, відповідач ПП «Спарта К» надавало послуги з охорони та здійснювало охорону території, на якій знаходиться зокрема спірний будинок.

За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Із матеріалів справи вбачається, що в період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 побудовано будинок, що розташований на земельній ділянці розташованій на АДРЕСА_1 , що підтверджується рішенням №29 Крушинської сільської ради Васильківського району від 26 травня 2005 року і дозволом №123 Інспекції АБК відділу містобудування, архітектури та ЖБГ Васильківської РДА від 03 червня 2006 року і будівельним паспортом від 23 червня 2006 року.

На час розгляду даної справи між сторонами існує спір щодо поділу спільного сумісного майна подружжя, який ще не знайшов свого вирішення, в тому числі і незавершеного будівництвом будинку.

Також колегією суддів враховується, що згідно з технічним звітом виносу в натурі меж земельних ділянок, і наявної схеми розміщення земельної ділянки, схема виносу земельної ділянки свідчить про те, що земельні ділянки позивача та відповідача становлять один земельний масив, а тому позивачка має право доступу до вказаної земельної ділянки як співвласник, а відповідно і до незавершеного будівництвом будинку, який перебуває на цій земельній ділянці до вирішення питання щодо його поділу.

Позивач просила зобов`язати відповідачів не вчиняти будь-які дії, які б перешкоджали їй та заявленому нею колу осіб, користуватися спірним майном.

Однак, колегія суддів вважає, що в частині заявленого кола невизначених осіб позовні вимоги не підлягають задоволенню, так як такі особи не визначені, не встановлено їх правовий статус щодо спірного майна та не зазначено позивачкою чи має вона право на представництво будь-яких осіб у цій справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилалась на висновок начальника Васильківського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, у якому зазначено, що 22 вересня 2016 року, приїхавши до домоволодіння, яке розташоване на АДРЕСА_1 , охоронник з охоронної фірми ПП «Спартак К» не пропустив ОСОБА_1 на територію, оскільки її ділянка та ділянки колишнього чоловіка ОСОБА_2 огороджені спільним парканом.

За зазначених обставин позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими, однак, суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, зазначених вимог закону не врахував, що призвело до необґрунтованої відмови в задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 вказаної статті передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачкою при зверненні до суду та апеляційної інстанції було понесено судові витрати та сплачено судовий збір в розмірі 2315, 08 грн., із яких 1102, 42 грн. за подачу позовної заяви (а.с. 1,2 ) та 1212, 66, грн. за подачу апеляційної скарги (а.с. 75 ), тому вказані витрати повинні бути покладенні на відповідачів пропорційно тобто по 1157, 54 грн. на кожного .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 27 січня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" про вчинення певних дій для запобігання порушенню права власності, про заборону вчинення дій, які можуть порушити право власності, задовольнити.

Заборонити ОСОБА_2 та Приватному підприємству "Спарта К» вчиняти будь-які дії, спрямовані на перешкоджання ОСОБА_1 у вільному доступі (проході та/або проїзді) до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0, 233 га по АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:016:0037 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 та користуванні вказаним майном.

Зобов`язати ОСОБА_2 та Приватне підприємство «Спарта К» безперешкодно пропускати ОСОБА_1 до належної їй на праві власності земельної ділянки площею 0,233 га по АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:016:0037 та до об`єкта незавершеного будівництва - житлового будинку та господарських споруд на земельній ділянці по АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 , Приватного підприємства "Спарта К" на користь ОСОБА_1 по 1157,54 грн. з кожного понесених витрат по сплаті судового збору за подачу позову та апеляційної скарги .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови виготовлено 13 жовтня 2020 року.

Суддя - доповідач:

Судді: