Справа №645/7768/19
Провадження №2/639/653/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2020 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Рубіжного С.О.,

за участю секретаря - Чубенко О.С.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду м. Харкова цивільну справу №645/7768/19 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, суд

ВСТАНОВИВ:

05 грудня 2019 року до Фрунзенського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява від позивача ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , третя особа Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 09 серпня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 425, та який було розірвано між сторонами 03 лютого 2015 року.

Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина після розірвання шлюбу залишилися проживати разом з позивачем. Донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з початку свого життя проживала з позивачем, оскільки відповідач при народженні дитину не визнав. Через три роки, а саме 26 червня 2019 року ОСОБА_2 , визнав ОСОБА_4 своєю дитиною.

Дійти згоди з відповідачем, щодо місця проживання дитини ОСОБА_4 не вдалося. На момент подання позову старшій дочці ОСОБА_3 виповнилося 14 років, тому вона може сама вирішувати, щодо свого місця проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків.

Позивач зазначає, що малолітній дитині краще буде проживати зі мною, тому що вона має гарні побутові умови. Вона військовослужбовець - жінка, в добові наряди не ходить, має можливість приділяти дітям достатньо часу та займатися їх розвитком тому, що її графік роботи з 8.00 - 17.00 з понеділка по п`ятницю. Батько такої можливості не має, тому що він військовослужбовець і ходить в добові наряди та має велику ймовірність перебувати у відрядженні (минуле відрядження батька було на 3 місяці з виїздом за кордон, а саме з (29.06.2019р. - 28.09.2019р.). Батько дозволяє собі соціально - неадекватні, неправомірні та незаконні дії.

Позивач зазначає, що моральні та вольові якості в неї розвинуті добре, свої думки вона викладає коротко, логічно, не збиваючись у складній обстановці. Принципова, вміє відстоювати свою точку зору, чесна і правдива. До людей ставиться завжди уважно та з повагою. Вважаю, що в неї є достатньо сил та можливості, щоб виховати гарних дітей.

Відповідач не може створити для дитини належних умов для виховання та розвитку, немає достатнього матеріального забезпечення та належних побутових умов.

У зв`язку з викладеним позивач вважає за необхідне визначити місце проживання дитини разом із нею, що і вимусило її звернутися до суду з зазначеною позовною заявою.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10 грудня 2019 року матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини направлено за територіальною юрисдикцією (підсудністю) до Жовтневого районного суду м. Харкова.

Згідно супровідного листа Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 січня 2020 року, справа надійшла до Жовтневого районного суду м. Харкова 15 січня 2020 року.

Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 15 січня 2020 року для розгляду вказаної справи було визначено головуючого суддю Рубіжного С.О.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 січня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження. Призначено підготовче судове засідання.

28 лютого 2020 року через канцелярію суду від представника третьої особи надійшли пояснення разом із висновком про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 11 березня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі. Призначено справу до судового розгляду в судове засідання.

Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про слухання справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення заперечувала, просила суд ухвалити рішення в загальному порядку.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем отримано ухвалу суду про відкриття провадження у даній справі разом із копією позовної заяви з додатками 14.02.2020 року, яка надсилалась йому за адресою його реєстрації, а саме: АДРЕСА_5, та йому було запропоновано у 15-денний строк з дня вручення даної ухвали надіслати одночасно до суду та іншій стороні відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову

Окрім того, повторно ухвала про відкриття провадження у справі разом із копією позовної заяви з додатками була надіслана відповідачу на адресу його фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_2 , яка, також, ним була отримана 19.02.2020 року, тобто 15-денний термін для подання відзиву на позовну заяву сплив 06.03.2020 року. До цього часу будь-якого відзиву на позовну заяву до суду відповідачем надано не було.

Тобто, у разі ненадання відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити справу за наявними матеріалами.

Окрім того, відповідачем неодноразово заявлялося клопотання про відкладання розгляду справи, що розцінюється судом як зловживання своїми процесуальними правами.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 ЦПК України, суд та учасники процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства. Частиною 3 тієї ж статті встановлено, що основними засадами цивільного судочинства, зокрема, є неприпустимість зловживання процесуальними правами.

Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07 липня 1989 року, виходить з того, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було зневільовано ключовий принцип - верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи.

Відтак, у відповідача строк на подання відзиву на позовну заяву з відповідними доказами, які б підтверджували обґрунтованість його заперечень проти позову закінчився ще 06.03.2020 року, а тому суд вважає за доцільним вирішити справу за наявними в матеріалах справи доказами.

Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі.

Враховуючи, що позивач заперечує проти ухвалення заочного рішення, що є однієї із складових умов заочного розгляду справи, суд ухвалю рішення в загальному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають двох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Позивач зазначає, що на момент звернення до суду ОСОБА_3 виповнилося 14 років, тому вона може сама вирішувати, щодо свого місця проживання, шляхом надання особистої прихильності одному з батьків.

Як вбачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 видане повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області від 26.06.2019, ОСОБА_4 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис № 314, зареєстровано у Фрунзенському районному у місті Харкові відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, батьками якої є: батько - ОСОБА_2 , мати - ОСОБА_1 . (а.с.10)

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 03 лютого 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Розірвано шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Бердичівського міського управління юстиції Житомирської області, актовий запис №425.

Після розірвання шлюбу прізвище позивача визначено як - « ОСОБА_5 ». (а.с.9)

Позивач зазначає, що донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з початку свого життя проживала з позивачем, оскільки відповідач при народженні дитину не визнав. Через три роки, а саме 26 червня 2019 року ОСОБА_2 , визнав ОСОБА_4 своєю дитиною.

Дійти згоди з відповідачем, щодо місця проживання дитини ОСОБА_4 не вдалося.

Позивач вказує, що дитина проживає разом із нею за адресою: АДРЕСА_3 .

Позивач, також, зазначає, що відповідач дозволяє собі соціально - неадекватні, неправомірні та незаконні дії, що підтверджується зверненням позивача до правоохоронних органів. (а.с.11)

Як вбачається з довідки про доходи від 04.12.2019 № 754, позивач працює у Харківському національному університеті Повітряних Сил, займає посаду військовослужбовця, та загальна сума доходу якої за період з червня 2019 по листопад 2019 року без урахування аліментів становить 117 271, 27 грн. (а.с.8)

Згідно Висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від 24.02.2020 року № 146, складеним Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради, відповідно до якого вони вважають за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , разом з матір`ю ОСОБА_1 . (а.с. 42-43)

З акту обстеження умов проживання від 22.11.2019 року на підставі заяви ОСОБА_2 було проведено обстеження умов проживання малолітніх дітей за адресою: АДРЕСА_3 , відповідно до якого житло розміщене на 5 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 1 кімнати, санітарний стан житла добрий, чисто, всі комунікації працюють. Діти мають окремі спальні місця, старша дитина має обладнане місце для занять, малолітні забезпечені одягом за сезоном, шкільним приладдям, продуктами харчування. За даною адресою проживають: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 (мати), ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 (вітчим) ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.45)

Як вбачається з довідок Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) №393 ХМР» від 05.11.2019 №148/01-41 та Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча поліклініка №7» ХМР, дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 має охайний вигляд, мати відвідує заклад дошкільної освіти, святкові ранки, бере участь у батьківських зборах, батько ОСОБА_2 не відвідує заклад дошкільної освіти, в батьківських зборах участі не брав. Дитина здорова, психофізичний розвиток її згідно віку, супроводжує до поліклініки дітей мати з приводу профілактичних оглядів та надання їм медичної допомоги, а також знаходилася вдома з доньками, при виклику лікаря педіатра на дому, мати дітей ОСОБА_1 (а.с.46,47)

Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

В п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено судам, що при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з`ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаються за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою.

Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Місце проживання дитини цього віку визначається за згодою батьків. При цьому не має значення, чи знаходяться батьки у шлюбі між собою, чи проживають вони спільно. Крім того, питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватися не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини.

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, враховуючи всі обставини, які мають істотне значення для визначення місця проживання дитини, а саме позицію Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який дійшов висновку про доцільність проживання дитини з матір`ю, вік дитини та факт проживання ії разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для неї, а також враховуючи, що відповідач обізнаний про рух справи, правову позицію свою не висловив, а тому суд вважає за доцільне визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю - позивачкою ОСОБА_1 , за адресою фактичного місця проживання, а саме: АДРЕСА_3 .

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 200,206, 211, 247, 259, 263, 264, 273 ЦПК України, ст. ст. 141, 160, 161 СК України, ст. ст. 15, 29 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про судовий збір», суд-

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , яка фактичного проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі через Жовтневий районний суд м. Харкова апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини рішення - протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

В силу пункту 3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу, на час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки визначені ст. 354 (строки апеляційного оскарження) продовжуються на строк дії такого карантину.

Найменування сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_6 .

Третя особа: Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради, місцезнаходження, м. Харків, вул. Сумська, б.78, к.1.

Повний текст рішення складено 27.05.2020.

Суддя С.О. Рубіжний