Провадження №2/748/477/20
Єдиний унікальний № 748/907/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" червня 2020 р.м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді Хоменко Л.В.,

секретаря Грибановської В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів та визнання частково недійсним кредитного договору,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до АТ «Ідея Банк», у якому просить визнати пункти 1.10, п. 6.1 - графу 7.4 таблиці, укладеного кредитного договору № Р29.13034.004910399 від 12 лютого 2019 року недійсними та зобов`язати банк врахувати суми, сплачені на підставі даних пунктів в рахунок інших обов`язкових платежів за договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 12 лютого 2019 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» укладено Кредитний договір № Р29.13034.004910399, за умовами якого Банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 38 700 грн. 00 коп. зі сплатою процентів за користування кредитом, строком на 36 місяців. Зазначає, що 12 лютого 2019 року позивачем були отримані кошти у розмірі 31 009 грн. 62 коп. На виконання умов договору позивачем на даний час вже сплачено банку 40 123 грн. 26 коп. Вважає, що п. 1.10, п.6.1 - графа 7.4 таблиці укладеного між сторонами договору суперечать закону, є несправедливими та такими, що порушують принцип добросовісності, які призводять до істотного дисбалансу договірних прав, зокрема у п.1.10 Договору передбачено плату за обслуговування кредиту, а в п.7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки зазначена щомісячна плата за обслуговування кредитом. Таким чином Банк встановив вартість своїх супутніх послуг ( інформування, відповіді на запити та інше) в 5,1 разів більшу, ніж вартість користування кредитом. Вважає зазначений пункт завуальованим та таким, що насправді приховує додаткову процентну ставку за кредитом. Позивач зазначає на порушення з боку відповідача ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», оскільки встановлення у кредитному договорі сплати щомісячної плати за кредитне обслуговування, яка є послугою, що супроводжує кредит, як компенсація супутніх послуг банку, за рахунок позивача, є порушенням вимог розумності та справедливості. Вказані умови договору є несправедливими, такими, що порушують принцип добросовісності, та які призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду споживача, а тому підлягають визнанню недійсними.

Відповідач подав відзив на позов, у якому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Зазначає, що між сторонами були узгоджені всі істотні умови, необхідні для договорів даного виду. З приводу незаконності встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості відповідач посилається на Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою НБУ від 08.06.2017р. № 49, пунктом 5 яких передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил, якими передбачено здійснення платежів за ведення рахунку та розрахунково-касове забезпечення. Отже, чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а тому немає підстав для визнання п.1.10, 6.1 кредитного договору недійсним.

Ухвалою судді Чернігівського районного суду Чернігівської області від 30 квітня 2020 року відкрито спрощене провадження у справі з повідомленням сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надав письмові заперечення, згідно яких просять відмовити у задоволенні позову, справу розглянути без участі представника відповідача.

Відповідно до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксація судового процесу за допомогою звукозаписувальної техніки не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 12 лютого 2019 року між ОСОБА_1 та АТ Ідея Банк укладено Кредитний договір № Р29.13034.004910399, за умовами якого Банк надав позивачу кредит на поточні потреби в сумі 38 700 грн. 00 коп. зі сплатою 15.5 відсотків за користування кредитом, строком на 36 місяців, тобто до 12 березня 2022 року.

За змістом п. 1.4 станом на день укладення Договору змінна частина ставки, визначена за рішенням Правління банку, становить 9,5%, що разом з Маржею банку складає змінювану процентну ставку у розмірі 15.5%.

Пункт 6 кредитного договору містить графік щомісячних платежів за кредитним договором.

Згідно із положеннями ч. 1, 3 с. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частинами першою - третьої, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частинами першою та другою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» у договорі про споживчий кредит зазначаються:1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника);2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту;3) загальний розмір наданого кредиту;4) порядок та умови надання кредиту;5) строк, на який надається кредит;6) необхідність укладення договорів щодо додаткових чи супутніх послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності);7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення);8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів;9) реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. Усі припущення, використані для обчислення такої ставки, повинні бути зазначені;10) порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися);11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит;12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту;13) порядок дострокового повернення кредиту;14) відповідальність сторін за порушення умов договору. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

У разі, якщо розмір майбутніх платежів і строки їх сплати не можуть бути встановлені у договорі про споживчий кредит (кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії тощо), споживачу також у строк, визначений цим договором, надається виписка з рахунку/рахунків (за їх наявності), у якій зазначаються: стан рахунку на певну дату, оборот коштів на рахунку за період часу, за який зроблена виписка з рахунку (з описом проведених операцій), баланс рахунку на початок періоду, за який зроблена виписка, баланс рахунку на кінець періоду, за який зроблена виписка, дати і суми здійснення операцій за рахунком споживача, застосована до проведених споживачем операцій процентна ставка, будь-які інші платежі, застосовані до проведених споживачем операцій за рахунком, та/або будь-яка інша інформація, передбачена договором про споживчий кредит.

Натомість, згідно з пунктом 1.10 кредитного договору від 12 лютого 2019 року позичальнику було встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Зазначеним пунктом встановлена непередбачена законом для даного виду договору додаткова плата, яка не відповідає суті і змісту такого виду договору, за яким одна сторона надає у користування другій стороні певну суму грошових коштів і отримує за це протягом всього часу користування позичальником вказаними кредитними коштами дохід у вигляді процентів за користування кредитними коштами, а друга сторона отримавши кредитні кошти зобов`язується їх повернути і сплатити кредиторові плату за користування кредитними коштами; іншої плати за користування кредитними коштами та/або за виконання кредитором певних функцій, пов`язаних з виконанням договору, закон для даного виду договору не передбачає. Для даного виду договору закон передбачає застосування і включення до договору умов про певні негативні наслідки для прострочившого боржника (у вигляді неустойки, дострокового розірвання договору, зміну строку повернення кредитних коштів, у певних випадках перегляд умов договору у сторону збільшення плати за користування кредитними коштами, тобто процентів).

Таким чином, дана плата не є платою за користування кредитними коштами, не є неустойкою як захід забезпечення виконання грошового зобов`язання позичальником, і відповідно така умова договору не відповідає вимогам закону, що регулює даний вид договору, ні у якості істотних умов договору, ні тих умов договору, які сторони можуть вносити до нього, виходячи з змісту укладеного ними правочину. Дана плата по суті є платою позичальником кредитору за певні надавані ним послуги, які входять до прямих функцій банку- кредитора; крім того, перелічені у п.1.10. послуги не є обов`язковими, їх кількість не може бути передбачуваною, натомість встановлена плата як обов`язкова і щомісячна.

Тобто, оспорюваним пунктом 1.10 кредитного договору позичальнику фактично було встановлено плату за надання інформації щодо його кредиту, безоплатність надання якої прямо встановлена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування». При цьому, надання інших послуг, за вказану плату, умовами договору не передбачено.

Вказана щомісячна плата за обслуговування міститься й у пункті 6.1 кредитного договору, а саме у п.7.4 графіку щомісячних платежів.

Відповідно до положень частин першої-п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладення кредитного договору) продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Частиною третьою цієї статті визначено перелік несправедливих умов договору. Вказаний перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1 було встановлено щомісячну плату за таку супутню послугу банку, яка за законом повинна надаватися йому безоплатно, оспорювані пункти кредитного договору п.1.10, 6.1 є несправедливим та підлягають визнанню недійсним з моменту укладення договору, у зв`язку з чим підлягає задоволенню і позовна вимога про врахування сум, сплачених на підставі даних пунктів в рахунок інших обов`язкових платежів за договором.

Керуючись ст.ст.203, 215, 217, 628, 1054 ЦК України, ст.ст.12,13,81,82, 263-268 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити.

Визнати недійсними пункти 1.10, 6.1 ( графа 7.4 Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки) кредитного договору №Р29.13034.004910399 від 12 лютого 2019 року, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором та зобов`язати АТ «Ідея Банк» врахувати суми, сплачені на підставі даних пунктів, в рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк подання апеляційної скарги на рішення суду продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Хоменко Л.В.