Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3792/20 Головуючий у 1-й інст. Полонець С. М.
Категорія 29 Доповідач Микитюк О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Микитюк О.Ю.

суддів Борисюка Р.М. Галацевич О.М.

при секретарі Бірюченко Д.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі справу № 295/3792/20 за позовом Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Полонця С.М. у м. Житомир,

встановив:

30.03.2020 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 заборгованості в розмірі 26093,03 доларів США, що за курсом 23,37 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20.12.2019 року складає 609794,11 грн. станом на 20.12.2019 року за кредитним договором №МІ-122-07 від 19.09.2007 року. В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки не виконали та допустили заборгованість.

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 28 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Апелянт посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що заборгованість не повернута, зобов`язання не виконано, договір діє до повного виконання зобов`язання, що передбачено п.7.1. кредитного договору, а тому позов подано в межах позовної давності.

У відзиві представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Встановлено, що 19.09.2007 року між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №МІ-122-07 про надання кредиту в сумі 40000 доларів США на термін до 18.09.2012 року.

19.09.2007 року в забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №МІ-122-07, згідно якого ОСОБА_2 поручився за виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Банк свої зобов`язання за договором виконав, кредит надав. ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору і допустив заборгованість, яка визначена позивачем станом на 20.12.2019 року в розмірі 161055,70 дол. США і складається з: 26093,03 дол. США заборгованість за тілом кредиту; 38603,31 дол. США заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 490,67 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 95868,69 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, позовні вимоги банку до відповідачів є обґрунтованими.

У письмових запереченнях представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 заявив про застосування позовної давності (а.с.118).

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно ст.259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Термін повернення кредиту відповідно до п.1.3. кредитного договору не пізніше 18.09.2012 року. Згідно п. 6.8. кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Останній платіж за кредитним договором ОСОБА_1 здійснив 07.08.2014 року.

За таких обставин суд першої інстанції зробив правильний висновок, що на день звернення банку до суду із позовом сплинув п`ятирічний строк позовної давності. Отже, рішення про відмову у позові за пропуском позовної давності ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Викладена в п.7.1. кредитного договору умова про його дію до повного виконання зобов`язань сторонами не є строком в розумінні ст.ст.251, 252, 631 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381 - 384, 389-391 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 28 липня 2020 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча: Судді: