Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.03.2020 м. Бар Вінницької області

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Питель О.В.,

за участі секретаря судових засідань Ходи Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 125/568/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод,

за участі: позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача Таужнянського Д.В. ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Іванової В.О. ,

УСТАНОВИВ:

У березні 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Барського районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод. Підставою звернення до суду позивач у позовній заяві вказав те, що він немає де проживати, іншого житла, придатного для проживання, у нього немає, а відповідач постійно чинить йому перешкоди у вселенні до будинку, що розташований по АДРЕСА_1 , де він зареєстрований. Після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем склалися неприязні стосунки, постійно виникали сварки та бійки у зв`язку з тим, що у відповідача ОСОБА_2 з`явився інший чоловік, який почав проживати у будинку АДРЕСА_1 , тому для уникнення сварок, позивач був змушений у вересні 2015 року залишити будинок і проживати у своїх знайомих та рідних. У період з жовтня 2015 року до вересня 2018 року він періодично відвідував будинок за місцем своєї реєстрації. Таким чином, позивач вважає, що він не втрачав інтерес до будинку, де він зареєстрований, проте не проживав там для уникнення сварок та бійок, які могли виникнути між ним та відповідачем. У грудні 2016 року та вересні 2018 року позивач мав намір повернутися у будинок для постійного проживання, але відповідач своїми діями перешкоджала його вселенню, а саме, не впускала позивача до спірного житлового приміщення, замінила замки, не надала йому ключі від вхідних дверей до будинку. Позивач зазначив, що факт перешкоджання вселитися до спірного домоволодіння підтверджується даними акта Копайгородської селищної ради від 26.12.2016, повідомлення Копайгородської селищної ради від 26.03.2018 № 02-07/118, листа Барського ВП Жмеринського ВП від 24.09.2018, довідки поліції від 17.09.2018, вироку Барського районного суду Вінницької області від 13.11.2017 у справі № 125/2040/17 та ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.07.2018.

Позивач зазначив, що рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 у справі № 125/2625/17 за позовом ОСОБА_2 (зараз ОСОБА_2 ) його було визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку по АДРЕСА_1 . Однак, 30.01.2019 постановою Вінницького апеляційного суду у справі 125/2625/17 рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 скасовано, постановлено нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позивач вважає, що поважність його відсутності понад один рік за місцем реєстрації було підтверджено вказаною постановою Вінницького апеляційного суду від 31.01.2019.

Додатково позивач зазначив, що у мотивувальній частині рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 у справі № 125/2625/17 зазначено, що ОСОБА_1 має інше місце проживання, а саме, проживає за адресою: АДРЕСА_2 , про що зазначено у акті № 25 обстеження матеріально-побутових умов від 24.01.2018, складеного комісією Копайгородської селищної ради Барського району. Але позивач звертає увагу суду, що даний факт не відповідає дійсності, оскільки житловий будинок по АДРЕСА_2 є непридатним для проживання, у ньому відсутні електроенергія, опалення, відсутня підлога та інше, що робить житло непридатним для проживання. Непридатність будинку для проживання підтверджується протоколом № 6 від 19.11.2012, у якому зазначено: перекриття стелі відсутнє, дах дерев`яний уражений гнилизною, через що послаблене кріплення, покрівля з азбестоцементних листів, на яких через просідання стін і деформацію крокв утворилися тріщини, потребує зміни, будівля наближена до аварійного стану. Тому у позивача виникла необхідність звернення до суду з проханням про його вселення до будинку АДРЕСА_1 , де проживає відповідач ОСОБА_2 , оскільки вона постійно перешкоджає йому у вселенні у будинок.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, що викладені у позовній заяві, і просив задовольнити позовні вимоги та вселити його у будинок АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні представник позивача адвокат Таужнянський Д.В. підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 з підстав, що викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, заперечувала проти задоволення позову. Суду пояснила, що вони з відповідачем розлучені та вона не бажає, щоб він жив у її будинку.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат Іванова В.О. заперечила проти задоволення позову. Суду пояснила, що постанову Вінницького апеляційного суду від 30.01.2019 скасовано постановою Верховного Суду від 26.06.2019, рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 залишено в силі, тому наразі відсутні підстави для вселення позивача до будинку відповідача. Крім того, станом на день розгляду даної справи позивача знято з реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 16.05.2019 було відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 21.01.2020 було задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Хитрука В.М. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями цивільну справу передано для розгляду судді Питель О.В.

Ухвалою Барського районного суду Вінницької області від 20.02.2020 було уточнено особу відповідача, оскільки остання вийшла заміж та змінила прізвище з « ОСОБА_2 » на « ОСОБА_2 ».

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, представників позивача та відповідача, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 30.01.2019 рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 скасовано. Постановлено нове судове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Постановою Верховного Суду від 26.06.2019 постанову Вінницького апеляційного суду від 30.01.2019 скасовано. Рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018 залишено в силі.

Відповідач ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 14.09.2014 є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1 , що не заперечували сторони. ОСОБА_2 зареєстрована у вказаному будинку з 14.01.2006 по теперішній час.

Відповідно до даних довідки Копайгородської селищної ради Барського району Вінницької області № 1544 від 18.11.2019 ОСОБА_1 знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , з 10.09.2019 на підставі постанови Верховного Суду від 26.06.2019.

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються такими нормами права.

Відповідно до положень ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі ст. 150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу Української РСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Підстави втрати права на користування житлом визначені нормами Цивільного кодексу України. Зокрема, відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються про розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

З огляду на викладене, суд бере до уваги обставини, що встановлені рішенням суду, а саме рішенням Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018, що набрало законної сили на підставі постанови Верховного Суду від 26.06.2019, яким ОСОБА_1 визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Таким чином, за наявності вказаного вище рішення Барського районного суду Вінницької області від 05.12.2018, суд відкидає посилання позивача на обставини, які доводять факт перешкоджання відповідачем вселенню позивача.

Також суд не приймає як підставу для задоволення позову твердження позивача про те, що у нього відсутнє інше житло, що було б придатне для проживання, оскільки сама відсутність іншого житла не утворює юридичної підстави для вселення колишнього члена сім`ї власника, якого визнано таким, що втратив право на користування житлом.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову про вселення до спірного будинку.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про необхідність призначення судового засідання для вирішення питання про розподіл судових витрат, тому питання про розподіл судових витрат під час ухвалення рішення не вирішувалося.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 4, 6, 10, 12, 13, 81, 82, 133, 141, 263-265, 279 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про примусове вселення та зобов`язання не чинити перешкод повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складання через суд першої інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 (адреса тимчасового місця проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_1 ).

Відповідач: ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 ).

Призначити судове засідання для вирішення питання про судові витрати на 08.45 год. 23.03.2020 у приміщенні Барського районного суду Вінницької області. Визначити відповідачу строк для подання доказів щодо розміру понесених нею судових витрат - п`ять днів.

Повний текст рішення суду складено 23.03.2020.

Суддя