Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 475/587/16-ц

провадження № 61-2362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Cімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

відповідачі: ОСОБА_4 , Доманівська районна державна адміністрація Миколаївської області, Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року у складі судді Вадовської А. В. та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4 , Доманіської районної адміністрації Миколаївської області, Головного Управління Держгеокадастру у Миколаївській області, у якому просили:

визнати незаконними та скасувати розпорядження Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 28 вересня 2012 року № 403 «Про надання дозволу на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в оренду терміном на 10 років громадянці України ОСОБА_4 для городництва із земель державної власності (не надані у власність або користування) в межах території Зеленоярської сільської ради» та від 29 жовтня 2012 року № 438 «Про припинення права користування земельною ділянкою, яка належала громадянці України ОСОБА_5 на право постійного користування та передачу її до земель запасу на території Зеленоярської сільської ради»;

визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 28 листопада 2014 року № 2139-а про затвердження документації щодо землеустрою та надання земельної ділянки в оренду;

визнати недійсним договір оренди землі б/н, укладений 28 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та Головним Управлінням Держземагенства у Миколаївській області; скасувати державну реєстрацію права ОСОБА_6 на оренду земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0295, площею 25,0 га, що розташована на території Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області;

стягнути з відповідачів на їх користь судові витрати.

Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 1993 року Зеленоярською сільською радою народних депутатів прийнято рішення про створення селянських (фермерських) господарств і передання земельних наділів в постійне користування. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_5 отримала державний акт від 24 березня 1993 року серії І-МК № 003831 на право постійного користування земельною ділянкою площею 25,0 га на території Зеленоярської сільської ради для ведення селянського (фермерського) господарства. 31 грудня 2003 року ОСОБА_5 зареєструвала створення селянського фермерського господарства «Орбіта» (далі - СФГ «Орбіта») для вирощення зернових та технічних культур, а ІНФОРМАЦІЯ_1 - померла. 19 жовтня 2010 року зареєстровано новий статут СФГ «Орбіта», відповідно до якого до складу фермерського господарства входять: ОСОБА_3 - керівник, члени господарства: ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 28 вересня 2012 року Доманівською районною державною адміністрацією прийнято оспорюване розпорядження № 403, яким припинено надане ОСОБА_5 право постійного користування земельною ділянкою площею 25,0 га та визнано таким, що втратив чинність державний акт на право постійного користування землею. Розпорядженням від 29 жовтня 2012 року № 438 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення площею 25,0 га ріллі в оренду на 10 років, яка знаходиться у користуванні СФГ «Орбіта»; наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 28 листопада 2014 року № 2139-а затверджено документацію щодо відведення та надання земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 і 28 листопада 2014 року укладено з нею договір оренди спірної земельної ділянки строком на 10 років, який було зареєстровано 04 грудня 2014 року у Державному реєстрі речових прав. На момент подання позову державний акт від 24 березня 1993 року серії І-МК № 003831 , який видався ОСОБА_5 , є чинним. Незаконність оспорюваних документів обґрунтували тим, що Земельним кодексом України (далі - ЗК України) не передбачено припинення права постійного користування земельною ділянкою, яка надавалася для ведення фермерського господарства, наявність державного акта на право постійного користування вважається належною підставою для подальшого використання земельної ділянки; фермерське господарство має право використовувати для діяльності земельну ділянку, яка надавалася у постійне користування його голові та членам відповідно до закону, який діяв раніше; вимоги про позбавлення такого права є незаконними. Зважаючи на виключний перелік підстав для припинення права користування земельною ділянкою, передбачених у статті 141 ЗК України, смерть фізичної особи не може вважатися належною підставою припинення такого права. Законом допускається тимчасове невикористання земельної ділянки, що може бути підставою для припинення права постійного користування у судовому порядку. Крім того, у разі використання земельної ділянки не за цільовим призначенням у статті 144 ЗК України передбачено видання державним інспектором з охорони довкілля вказівок про припинення порушення та усунення його наслідків. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , до складу якої входить права останньої на постійне користування земельною ділянкою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до земель СФГ «Орбіта» відповідно до статуту належать земельні ділянки, отримані (придбані) засновником господарства та його членами у власність, постійне користування та надані господарству в оренду; спадкодавець за життя здійснював користування земельною ділянкою без укладення з власником спірної земельної ділянки договору оренди, емфітевзису чи суперфіцію, тому права на користування спірною земельною ділянкою не ввійшли до складу спадщини, оскільки припинилося зі смертю ОСОБА_5 . При цьому, суд керувався висновками щодо застосування норм права, викладеними у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15. Також суд виходив з того, що оспорювані у справі розпорядження державної адміністрації, управління держземагенства та договір оренди не порушують будь-яких прав позивачів.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що на час виникнення спірних правовідносин фермерські господарства не мали самостійного права на постійне користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності; право постійного користування земельною ділянкою, набуте ОСОБА_5 в установленому законом порядку зберігалося до його належного переоформлення відповідно до пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 02 квітня 2002 року № 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» (втратила чинність 23 липня 2013 року) шляхом заміни раніше виданого ОСОБА_5 державного акта на право постійного користування земельною ділянкою; таке право надавалася ОСОБА_5 як фізичній особі, а не СФГ «Орбіта», припинилося у зв`язку з її смертю. Крім того, аналізуючи частину третю статті 407 ЦК України суд дійшов висновку, що право користування земельною ділянкою сільськогосподарського призначення є виключно правом користування особи, якій це право надано, і яке після втрати чинності Законом України «Про селянське (фермерське) господарство» та Земельного кодексу України 1990 року не може бути передано іншій особі.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 березня 2018 року поновлено строк на касаційне оскарження; відкрито касаційне провадження; витребувано з Доманівського районного суду Миколаївської області.

У червні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 19 березня 2020 року справу призначено до судового розгляду у порядку спрощеного позовного провадження у складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що у справі наявний публічно-правовий спір щодо прийнятих районною державною адміністрацією у межах повноважень рішень, який підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства; спірна земельна ділянка вилучена у СФГ «Орбіта», яке є діючою юридичною особою, не відмовлялося від права постійного користування, з недотриманням норм статті 149 ЗК України. Нормативно-правовими актами не врегульовано питання припинення права постійного землекористування у зв`язку зі смертю особи, спадкування права постійного користування землею, набутого до 2002 року. Посилаючись на статті 6, 14, статтю 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), зазначає, що вирішення колізій у законодавстві тлумачиться на користь особи; розмежування права користування земельною ділянкою на осіб (спадкодавців), які переоформили право постійного користування земельною ділянкою та осіб, які не встигли переоформити таке право, є дискримінаційним; суди першої та апеляційної інстанції не забезпечили позивачам реальний правовий захист на користування земельною ділянкою, що є порушенням Конституції України та зазначених статей Конвенції.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 19 лютого 1993 року Зеленоярською сільською радою народних депутатів Доманівського району Миколаївської області прийнято рішення «Про організацію селянського (фермерського) господарства», яким створено селянські (фермерські) господарства, передано в постійне користування зокрема ОСОБА_5 земельні наділи площею 25,0 га.

24 березня 1993 року на підставі зазначеного рішення сільської ради ОСОБА_5 видано державний акт на право постійного користування землею серії I-MK № 003831 , зареєстрований в Книзі записів державних актів за № 161, на земельну ділянку для ведення селянського (фермерського) господарства площею 25,0 га, що розташована в межах території Зеленоярської сільської ради народних депутатів.

25 березня 1993 року ОСОБА_5 створила СФГ «Орбіта».

31 грудня 2003 року Доманівською районною державною адміністрацією зареєстровано Статут СФГ «Орбіта» за № 106, згідно з яким ОСОБА_5 є засновником та головою фермерського господарства, а ОСОБА_7 та ОСОБА_2 - його членами.

19 січня 2004 року Доманівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 33 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність голові та члена селянського (фермерського) господарства «Орбіта» на території Зеленоярської сільської ради», відповідно до якого надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки голові СФГ «Орбіта» ОСОБА_5 у розмірі 7,05 га умовних кадастрових гектарів ріллі для ведення фермерського господарства, та членам господарства ОСОБА_2 та ОСОБА_7 - по 7,05 га умовних кадастрових гектарів ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 померла, спадщину, що відкрилася після смерті останньої, прийняли ОСОБА_1 та ОСОБА_2

З 01 листопада 2010 року ОСОБА_3 є керівником СФГ «Орбіта».

28 вересня 2012 року Доманівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 403 «Про припинення права користування земельною ділянкою, яка належала громадянці України ОСОБА_5 на право постійного користування та передачу її до земель запасу на території Зеленоярської сільської ради», згідно з яким припинено право постійного користування ОСОБА_5 земельною ділянкою площею 25,0 га ріллі згідно з державного акта на право постійного користування землею I-MK № 003831 для ведення фермерського господарства в межах території, передано земельну ділянку до земель запасу Зеленоярської сільської ради.

29 жовтня 2012 року Доманівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження № 438 «Про надання дозволу на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в оренду терміном на 10 років громадянці України ОСОБА_4 для городництва із земель державної власності (не надані у власність або користування) в межах території Зеленоярської сільської ради», яким надано дозвіл на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення площею 25,0 га ріллі в оренду терміном на 10 років для городництва ОСОБА_6 із земель державної власності в межах території Зеленоярської сільської ради.

28 листопада 2014 року наказом Головного управління Держземагенства у Миколаївській області № 2139-а затверджена документація щодо землеустрою та надання земельної ділянки в оренду.

Цього ж дня між Головним управлінням Держземагенства у Миколаївській області та ОСОБА_4 укладено договір оренди земельної ділянки в межах території Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області площею 25,0 га ріллі для городництва, кадастровий номер земельної ділянки - :10:000:0295.

04 грудня 2014 року ОСОБА_4 зареєструвала право оренди зазначеною земельною ділянкою.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-IX).

У пункті 2 Розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 460-IX установлено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України у редакції, чинній на момент подання касаційної скарги (далі - ЦПК України 2017 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України 2017 року під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Щодо юрисдикції спору про скасування розпоряджень держадміністрації

З огляду на пункт 10 частини другої статті 16 ЦК України суд може захистити цивільні права та інтереси в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

За частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Повноваження органів виконавчої влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування визначаються у статті 122 ЗК України.

ВеликаПалата Верховного Суду у постанові від 02 квітня 2019 року у справі № 916/2864/17 (провадження № 12-256гс18) дійшла висновку про застосування норм права у подібних правовідносин про те, що розпорядження органу місцевої влади у сфері земельних відносин може оспорюватися з точки зору його законності, а вимога про визнання такого акта незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатом його реалізації у фізичної чи юридичної особи виникнуло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимогу про визнання незаконним розпорядження можна розглядати як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред`являти до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред`явлення позовної вимоги про визнання розпорядження незаконним є оспорювання цивільного права особи.

У цій справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорюють прийняті Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області розпорядження, якими ОСОБА_4 надавався дозвіл на розробку проєкту землеустрою та припинялося право померлої ОСОБА_5 на земельну ділянку, тобто, предметом спору є право позивачів на захист свого права постійного користування земельною ділянкою.

Цей спір є приватноправовим і за суб`єктним складом сторін підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства, тому наведені в касаційній скарзі доводи у цій частині є помилковими.

Щодо питання спадкування права постійного користування земельною ділянкою

Згідно з частиною першою статті 5 Закону України від 20 грудня 1991 року № 2009-XII «Про селянське (фермерське) господарство» (далі - Закон № 2009-XII) земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду.

У статті 7 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (далі - ЗК України 1990 року) передбачено, що користування землею може бути постійним або тимчасовим. Постійним визнається землекористування без заздалегідь установленого строку.

У постійне користування земля надається Радами народних депутатів із земель, що перебувають у державній власності громадянам України, зокрема для ведення селянського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства.

Громадянам України, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, передаються за їх бажанням у власність або надаються в користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки, включаючи присадибний наділ (частина перша статті 50 ЗК України 1990 року).

Згідно з частиною першою статті 92 Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-III (далі - ЗК України) право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку.

Відповідно до частини першої статті 125 ЗК України у редакції від 01 травня 2009 року, що діяла на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою (частина третя статті 126 ЗК України у редакції від 01 травня 2009 року).

Згідно із статтею 407 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу (частина третя статті 407 ЦК України).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

З огляду на частину першу статті 1218 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: особисті немайнові права; право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Відмовляючи у позові, суди дійшли висновку, що право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло в особи лише на підставі державного акта на право володіння земельною ділянкою без укладення договору про право користування земельною ділянкою із власником землі, припиняється зі смертю особи, якій належало таке право і не входить до складу спадщини.

Зазначене узгоджувалося з висновком про застосування права, викладеному у постанові Верховного Суду України від 23 листопада 2016 року у справі № 6-3113цс15.

Разом з тим, вирішуючи спір щодо спадкування права довічного успадкованого володіння земельної ділянки, яке надавалося громадянину, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19) відступила від зазначених висновків Верховного Суду України і дійшла висновку про те, що право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

У цій справі ОСОБА_5 отримала спірну земельну ділянку на праві постійного користування на підставі ЗК України 1990 року та Закон № 2009-XII.

01 січня 2002 року набрав чинності ЗК України, який не передбачає надання громадянам права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського (фермерського) господарства.

Крім того, 29 липня 2003 року втратив чинність Закон № 2009-XII і така форма підприємництва як «селянське (фермерське) господарство» у правовому просторі перестала існувати.

Фермерське господарство, правовий статус якого регулюється Законом України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року № 973-IV, є новою формою підприємницької діяльності, яку не можна ототожнювати із селянським (фермерським) господарством.

Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам для ведення селянського (фермерського) господарства у постійне користування були припинені.

Проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його.

Зі смертю ОСОБА_5 не відбулося припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України.

За викладених обставин, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку, що право постійного користування земельною ділянкою не може бути успадковане, а відтак, безпідставно відмовили у задоволенні позову.

Доманівською районною державною адміністрацією прийнято розпорядження 28 вересня 2012 року № 403, де єдиною підставою для припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою зазначено смерть ОСОБА_5 , якій така земельна ділянка надавалася для ведення селянського (фермерського) господарства.

Закон не містить норми, яка б дозволяла з цих підстав припинити право постійного користування земельною ділянкою.

Ураховуючи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в установленому законом порядку прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті ОСОБА_5 , висновок судів попередніх інстанцій, що оспорювані розпорядження державної адміністрації, управління держземагенства та договір оренди не порушують будь-яких прав позивачів у суперечливим, оскільки припинення права постійного користування земельною ділянкою, яке мають спадкоємці ОСОБА_5 , передання спірної земельної ділянки в оренду ОСОБА_4 та укладення з нею відповідного договору із зазначених вище Верховним Судом підстав, є незаконним та безумовно свідчить про порушення прав позивачів, які підлягають захисту у судовому порядку у цій справі.

Позов у частині вимог про скасування державної реєстрації оспорюваного договору оренди підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки такі вимоги є похідними від спору про право власності.

Оскільки право постійного користування земельною ділянкою, яке виникло та існує в спадкоємців ОСОБА_5 , порушено внаслідок укладення договору оренди цієї ж земельної ділянки між ОСОБА_4 та Головним Управлінням Держземагенства у Миколаївській області, таке право підлягає захисту в обраний позивачами спосіб.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України 2017 року підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Обставини справи встановлені судами попередніх інстанцій з`ясовані повно, додаткового дослідження доказів, переоцінки обставин не вимагається, проте висновки за результатами розгляду справи не відповідають нормам матеріального права, що відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України є підставою для прийняття Верховним судом нового рішення по суті спору.

За таких обставин, касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року - скасуванню.

Позов слід задовольнити, розпорядження Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 28 вересня 2012 року № 403 та від 29 жовтня 2012 року № 438, наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 28 листопада 2014 року № 2139-а - визнанню незаконними та скасувати, а договір оренди землі б/н, укладений 28 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та Головним Управлінням Держземагенства у Миколаївській області, - недійсним, та скасування державної реєстрації права ОСОБА_6 на оренду земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0295, площею 25,0 га, що розташована на території Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Доманівського районного суду Миколаївської області від 27 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Миколаївської області від 29 листопада 2017 року скасувати, позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 28 вересня 2012 року № 403 «Про надання дозволу на розробку Проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та Технічної документації з нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення в оренду терміном на 10 років громадянці України ОСОБА_4 для городництва із земель державної власності (не надані у власність або користування) в межах території Зеленоярської сільської ради».

Визнати незаконним та скасувати розпорядження Доманівської районної державної адміністрації Миколаївської області від 29 жовтня 2012 року № 438 «Про припинення права користування земельною ділянкою, яка належала громадянці України ОСОБА_5 на право постійного користування та передачу її до земель запасу на території Зеленоярської сільської ради».

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держземагенства у Миколаївській області від 28 листопада 2014 року № 2139-а, яким затверджувалася документація щодо землеустрою та надання земельної ділянки в оренду.

Визнати недійсним договір оренди землі б/н, укладений 28 листопада 2014 року між ОСОБА_4 та Головним Управлінням Держземагенства у Миколаївській області.

Скасувати державну реєстрацію права ОСОБА_4 на оренду земельної ділянки кадастровий номер :10:000:0295, площею 25,0 га, що розташована на території Зеленоярської сільської ради Доманівського району Миколаївської області.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик