22-ц/804/2807/20
242/645/20

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року місто Маріуполь

справа № 242/645/20

провадження № 22-ц/804/2807/20

Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Попової С.А.,

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна»

розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 на рішення Селидівського міського суду Донецької області у складі судді Капітонова В.І. від 17 липня 2020 року, дата складання повного тексту рішення 22 липня 2020 року,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

11 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Україна» в особі директора філії ТОВ «Онлайн України» Мелешко Олександра Миколайовича (далі ТОВ «Онлайн Україна») про встановлення факту перебування у трудових відносинах.

Позовна заява мотивована тим, що 14 жовтня 2019 року її чоловік ОСОБА_2 влаштувався на роботу до ТОВ «Онлайн Україна» на посаду монтажника і працював до 26 листопада 2019 року.

Причиною припинення трудових відносин стало отримання тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких чоловік позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Нещасний випадок стався при виконанні трудових обов`язків.

26 листопада 2019 року ОСОБА_2 разом з іншими працівниками бригади був залучений директором філії ТОВ «Онлайн Україна» ОСОБА_3 до роботи, пов`язаної із проведенням Інтернету в сел. Ласточкіне Ясинуватського району та був допущений до роботи з підвищеною небезпекою.

Позивачу відомо, що до настання нещасного випадку чоловік, за погодженням директора ТОВ «Онлайн Україна», стажувався, потім надавав заяву та укладав трудовий договір, на підставі якого з початку працевлаштування працював за правилами внутрішнього розпорядку підприємства та отримував заробітну плату.

Після настання нещасного випадку керівництво ТОВ «Онлайн Україна» почало приховувати трудові відносини з чоловіком позивача.

Спочатку керівник вказував на те, що ОСОБА_2 був лише стажером, потім, що він сам долучився до робітників, з якими був укладений цивільно-правовий договір. Таким чином директор ТОВ «Онлайн Україна» трудовий договір приховав, запису у трудову книжку не зробив, та належні обов`язкові платежі не здійснював, хоча її чоловік був фактично допущений до роботи.

Саме тому спеціального акту розслідування нещасного випадку не складав та не повідомив фонд соціального страхування про нещасний випадок на підприємстві.

Встановлення факту перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з відповідачем є необхідним для складання акту розслідування нещасного випадку, отримання страхових сум у зв`язку із нещасним випадком та оформленням інших соціальних виплат на дітей.

Позивач просила суд встановити факт перебування ОСОБА_2 у трудових відносинах з ТОВ «Онлайн Україна» на посаді монтажника з 14 жовтня 2019 року по 26 листопада 2019 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року в задоволенні вимог ОСОБА_1 до ТОВ «Онлайн Україна» в особі директора філії ТОВ «Онлайн України» ОСОБА_3 про встановлення факту перебування у трудових відносинах відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що посилання позивача на ч. 4 ст. 24 КЗпП України, як на підставу укладення трудового договору, у разі коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки дана норма втратила чинність на підставі Закону № 77-VIII від 28.12.2014 року. Суд дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження правомірності своїх вимог до відповідача.

До матеріалів справи позивачем долучена копія трудової книжки НОМЕР_1 , яка видана на ім`я ОСОБА_4 06 березня 2007 року, але в ній не містяться записи щодо його роботи в ТОВ «Онлайн Україна». З відповіді ТОВ «Онлайн Україна» вбачаєтьсяч, що ОСОБА_2 не є робітником підприємства, тому повідомлення про нещасний випадок до ТУ Держпраці в Донецькій області не направлялося.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

28 липня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року та ухвалити нове рішення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно відхилив її клопотання про розгляд справи в загальному порядку та не взяв до уваги уточнену позовну заяву.

Судом безпідставно відмовлено у допиті свідків. Клопотання про це до матеріалів справи судом не долучено.

Доводи інших учасників справи

29 вересня 2020 року на електрону адресу апеляційного суду надійшов відзив ТОВ «Онлайн Україна» на апеляційну скаргу, в якому відповідач просив залишити рішення суду без змін, оскільки воно є обґрунтованими, та таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального законів.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно із копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 27 грудня 2019 року Авдіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії лікарського свідоцтва про смерть № 153 від 26 грудня 2019 року, виданого Лиманським відділенням судово-медичної експертизи КЗОЗ «Донецьке обласне бюро судово-медичної експертизи» причинами смерті зазначені: набряк головного мозку, травматичний закритий субдоральний крововилив, перелом основи черепа. Смерть настала від травми 26 листопада 2019 року (впав з драбини).

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що травму ОСОБА_2 отримав при виконанні ним робіт за час перебування у трудових відносинах з ТОВ «Онлайн Україна».

Рух справи у суді апеляційної інстанції

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 серпня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Попова С.А., Ткаченко Т.Б.

Ухвалою апеляційного суду від 12 серпня 2020 року апеляційна скарга залишена без руху для усунення недоліків апеляційної скарги проведення оплати судового збору.

Ухвалою апеляційного суду від 14 вересня 2020 року позивача звільнено від сплати судового збору у сумі 1 261 грн 20 коп., у справі відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою апеляційного суду від 21 вересня 2020 року справа призначена до судового розгляду на 13 жовтня 2020 року за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 жовтня 2020 року визначений склад суду: Пономарьова О.М. (суддя-доповідач), Попова С.А., Гаврилова Г.Л.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах апеляційного оскарження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно зі ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи.

Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, за трудовим договором працівника приймають на роботу (посаду), включену до штату підприємства, для виконання певної роботи (певних функцій) за конкретною кваліфікацією, професією, посадою. Працівникові гарантується заробітна плата, встановлені трудовим законодавством гарантії, пільги, компенсації тощо.

Позивач, звертаючись до суду, посилалась, що її чоловік був фактично допущений до виконання робіт в ТОВ « Онлайн Україна», тому трудовий договір вважався укладеним.

Суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку, що посилання позивача на ч. 4 ст. 24 КЗПП України, як на підставу укладення трудового договору, у разі коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи, є безпідставними, оскільки зазначена норма втратила чинність на підставі Закону № 77-VIII від 28.12.2014 року.

Положеннями частини 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (статті 76, 80 ЦПК України).

Відповідно до ст. 48 КЗпП України основним документом про трудову діяльність працівника є трудова книжка. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або фізичної особи понад п`ять днів. До трудової книжки заносяться відомості про роботу.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем до позовної заяви долучена копія трудової книжки НОМЕР_1 , що видана на ім`я ОСОБА_4 06 березня 2007 року, проте в ній не містяться записи щодо його роботи в ТОВ «Онлайн Україна».

Відповідно до відповіді ТОВ «Онлайн Україна» ОСОБА_2 не є робітником підприємства, тому повідомлення про нещасний випадок до ТУ Держпраці в Донецькій області не направлялося.

Частиною 2 ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Суд першої інстанції, з урахуванням вимог закону, встановлених обставин справи, дійшов обгрунтованого висновку, що позивачем на підтвердження обставин, викладених у позові, доказів не надано, а згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції безпідставно відхилив її клопотання про розгляд справи в загальному порядку та не взяв до уваги уточнену позовну заяву, апеляційний суд визнає необгрунтованими.

Відповідно до ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи, справи, що виникають з трудових правовідносин, та може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті, до переліку яких зазначена справа не може бути віднесена.

Суд розглянув клопотання позивачки про розгляд справи в загальному позовному провадженні, яке було подане разом з уточненою позовною заявою у квітні 2020 року, та ухвалою від 05 травня 2020 року залишив уточнену позовну заяву без розгляду, оскільки вона подана із порушенням строку, визначеного ч. 3 ст. 49 ЦПК України, після проведення першого судового засідання, та відмовив в задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, що не суперечить положенням ст. 274, 277 ЦПК України.

Посилання позивача на те, що судом безпідставно відмовлено у допиті свідків є необгрунтованими, оскільки матеріали справи такого клопотання не містять, відповідно до протоколу судового засідання від 17 липня 2020 року у судове засідання з`явилися свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , але клопотання про їх допит ні позивач, ні її представник не заявляли, зауважень на протокол судового засідання не подавали.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції в достатньому обсязі встановив обставини справи за позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідні їм правовідносини, наданим доказам дав належну правову оцінку, правильно застосував матеріальний закон та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог. Ніяких нових обставин чи доказів, які не були предметом розгляду судом першої інстанції та могли б вплинути на правильність висновків та рішення суду позивачем до суду апеляційної інстанції не надано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і процесуальному сенсах, а доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують обгрунтованих та правильних висновків суду.

Порушень норм процесуального права, які б могли призвести до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Суд апеляційної інстанції відповідно до положень ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За вказаних обставин, апеляційний суд доходить висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги - без задоволення, оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 17 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

С.А. Попова