Провадження №4-с/369/34/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі головуючої судді Ковальчук Л.М., при секретарі Моргун А.Д., за участю представника скаржника ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 , стягувач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Лисенка Сергія Олексійовича,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся ОСОБА_2 із скаргою на рішення (постанови) та дії приватного виконавця, у якій просив визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича неправомірними, а саме прийняття до виконання підробленого виконавчого листа № 369/5635/17, виданого 27.06.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області, та який не відповідає вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»; визнати рішення приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича по виконавчому провадженні ВП № 57138329 за виконавчим листом № 369/5635/17, виданим 27.06.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 110204 грн 52 коп. та суми судового збору у розмірі 1102 грн 05 коп. неправомірними, а саме постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57138329 від 04.09.2018; постанову про арешт майна боржника ВП № 57138329 від 04.09.2018; постанову про арешт майна боржника ВП № 57138329 від 05.09.2018; постанову про арешт коштів боржника ВП № 57138329 від 18.09.2018; постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 57138329 від 18.09.2018 та скасувати їх; зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Лисенка Сергія Олексійовича повернути стягнуті на підставі виконавчого листа № 369/5635/17, виданого 27.06.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області грошові кошти в сумі 123506 грн 25 коп. власнику ОСОБА_2 ; відповідно до ст.262 ЦПК України постановити окрему ухвалу суду щодо розслідування правоохоронними органами факту підроблення виконавчого листа № 369/5635/17, виданого 27.06.2018 Києво-Святошинським районним судом Київської області. В обґрунтування скарги вказав, що на виконання заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2018 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 110204 грн 52 коп. та суми судового збору у розмірі 1102 грн 05 коп. видано виконавчий лист № 369/5635/17 від 27.06.2018. Заявник вказав, що не має жодного боргу перед ОСОБА_3 , більше того, ОСОБА_3 заборгував заявникові 33000 грн. 09.07.2018 ОСОБА_2 звернувся із заявою про перегляд заочного рішення, оскільки не був повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, через неправильну вказівку ОСОБА_3 адреси ОСОБА_2 . Вважав, що заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2018 не набрало законної сили, а виконавчий лист видано помилково. У задоволенні заяви про перегляд заочного рішення відмовлено ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Приватний виконавець у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Подав письмовий відзив у якому просив відмовити у задоволенні скарги з підстав її необґрунтованості.

Стягувач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, заслухавши представника заявника та дослідивши докази у справі, вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Виконання судового рішення охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції».

Відповідно до частини першої статті 18 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема, здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом; надає сторонам виконавчого провадження та їх представникам можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядає заяви сторін та інших учасників виконавчого провадження і їхні клопотання.

Як встановлено в судовому засіданні, виконавцем виконувалось заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30.01.2018.

На виконання вказаного рішення видано виконавчий лист від 27.06.2018.

На виконання виконавчого листа державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 57138329 від 04.09.2018, постанову про стягнення з боржника основної винагороди ВП № 57138329 від 04.09.2018, постанову про арешт майна боржника ВП № 57138329 від 05.09.2018, постанову про арешт коштів боржника ВП № 57138329 від 18.09.2018, постанову про стягнення з боржника витрат виконавчого провадження ВП № 57138329 від 18.09.2018, постанову про зняття арешту з майна ВП № 57138329 від 26.09.2018, постанову про зняття арешту з майна ВП № 57138329 від 26.09.2018, постанову про зняття арешту з коштів ВП № 57138329 від 26.09.2018, постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57138329 від 02.10.2018.

Постанова про арешт майна боржника ВП № 57138329 від 04.09.2018, на яку посилається заявник, була винесена 05.09.2018, про що повідомив приватний виконавець Лисенко С.О. у листі від 01.11.2019.

На момент проведення державним виконавцем виконавчих дій зазначене вище судове рішення набрало законної сили, було обов`язковим та підлягало виконанню.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області відмовлено у перегляді заочного рішення від 30.01.2018.

Отже, наявність судового рішення, яке набрало законної сили та виданого на підставі нього виконавчого листа з відміткою про набрання законної сили не може ставити під сумнів законність дій державного виконавця щодо проведення виконавчих дій, оскільки воно було обов`язковим для виконання державним виконавцем та для учасників виконавчого провадження відповідно до частини другої статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до ч. 4 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.

Проте, як вбачається із заяви про закриття виконавчого провадження, поданої 12.09.2018 ОСОБА_1 , до вказаної заяви не додано доказів, що вказана заява прийнята до розгляду судом або призначена до розгляду по суті.

У випадку, якщо заявник вважає, що у виконавчому листі є помилки або невідповідності, слід зазначити, що діючий ЦПК містить ряд процесуальних інструментів, передбачених ст. 432 ЦПК України, а саме суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Посилання заявника на підробку виконавчого листа є юридично неспроможними, оскільки заявником не надано доказів, що вказаний факт зафіксовано правоохоронними органами, внесено відповідні відомості до ЄРДР, а також не надано доказів, що існують судові рішення, якими встановлено вину службових осіб та притягнено їх до кримінальної відповідальності. Піддавати сумніву чинне заочне рішення суду та виданий на його виконання виконавчий документ суд не вбачає законних правових підстав.

Повернення стягнутих за рішенням суду грошових коштів вирішує суд на підставах та в порядку, передбаченому ч. 2 ст.444 ЦПК України - поворот виконання рішення, постанови.

12.06.2019 ОСОБА_2 подав заяву про з`ясування достовірності судових документів у якій заявник просив з`ясувати достовірність виконавчого листа № 369/5635/17 отриманого адвокатом Морозовим О.В. 27.06.2018 на виконання заочного рішення суду від 30.01.2018 по справі № 369/5635/17; з`ясувати достовірність заяви ФОП ОСОБА_3 від 04.09.2018 про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 369/5635/17; з`ясувати чи отримано ФОП ОСОБА_3 стягнутих з ОСОБА_2 особового банківського рахунку коштів у сумі 111306 грн 57 коп.; з`ясувати чи надано було ФОП ОСОБА_3 адвокату Морозову О.В. право на подання позову від ОСОБА_5 до ОСОБА_6 з вимогою постановити рішення про стягнення з останнього удаваної заборгованості по оплаті ремонтних робіт за договором № 6070 від 24.06.2016 у кв. 24 або кв. АДРЕСА_1 .

З приводу вимог вказаної заяви суд зазначає, що вказані питання виходять за межі компетенції суду, оскільки достовірність/недостовірність доводиться стороною, яка спростовує відповідні докази. При цьому, перевірка надходження коштів на рахунок стягувача виходить за межі заявлених вимог заявника у поданій скарзі. Право на подання позову від ОСОБА_3 до ОСОБА_2 з`ясовувалось при подачі позову до суду судом, яким відкривалось провадження у справі.

Щодо вимоги заявника постановити окрему ухвалу суду, слід зазначити таке.

Правова природа окремої ухвали як акту судової влади, свідчить про те, що вона не є інструментом вирішення юридичного спору, що виник між учасниками справи. Вона є інструментом реагування суду на певні факти порушення законодавства та/або прав особи.

Така думка повністю узгоджується із висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 560/4030/18, якою надавалася оцінка питанню підсудності справи за позовом про зобов`язання виконати окрему ухвалу суду.

Системний аналіз норм процесуального законодавства однозначно та чітко свідчить про те, що постановлення судом окремої ухвали згідно положень частини першої статті 262 ЦПК слід розглядати саме як право суду, а не як його обов`язок.

Вирішення питання про постановлення окремої ухвали віднесено на розсуд суду, та здійснюється ним з урахуванням, зокрема, значущості та/або системного характеру допущених порушень, а також нагального характеру необхідності їх усунення для дієвого відновлення прав особи.

Враховуючи, що судом не встановлено порушення прав заявника при розгляді скарги, постановлення окремої ухвали суду не є необхідним.

У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Отже, проаналізувавши аргументи та доводи заявника, суд доходить висновку, що в задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, ст. 447 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_2 , стягувач фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , на рішення та дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Лисенка Сергія Олексійовича відмовити.

Інформація про скаржника: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про стягувача: фізична особа-підприємець ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 .

Інформація про приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Міністерства юстиції України Лисенка Сергія Олексійовича: адреса місцязнаходження: м. Київ, вул. Фрометівська, буд. 2.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом п`ятнадцяти днів з дня виготовлення повної ухвали суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на ухвалу суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 19.10.2020.

Суддя Ковальчук Л.М.