Справа № 2-2690/10
№ 4-с/183/17/20

У Х В А Л А
14 лютого 2020 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючого судді Городецького Д. І.,
секретаря судового засідання Пономаренко О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови,
29 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеною скаргою, в якій просив суд:
-визнати неправомірними дії державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни щодо винесення постанови від 28 березня 2018 року, в рамках виконавчого провадження № 25142631 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами;
- скасувати постанову державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни від 28 березня 2018 року, в рамках виконавчого провадження № 25142631 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами.
В обґрунтування скарги заявник посилався на те, що на виконанні у Енергодарському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий лист № 2-2690/10, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18 серпня 2010 року, на підставі якого з нього стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
14 березня 2011 року державним виконавцем Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за виконавчим листом № 2-2690/10 було відкрите виконавче провадження № 25142631, в межах якого у зв`язку з існуванням заборгованості зі сплати аліментів, що в сукупності перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, було винесено відносно нього постанову про тимчасове обмеження від 23 березня 2018 року згідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
Заявник вважає, що такими діями та рішенням державного виконавця порушені його права, оскільки державним виконавцем була прийнята постанова відносно нього без врахування змін в законодавстві, з огляду на нижченаведене.
Частина 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» була внесена Законом України від 07.12.2017 року, що набув чинності лише 06.02.2018 року. Вказані норми встановлюють юридичну відповідальність боржника за несплату аліментів, яка застосовується за постановами виконавцем, і не мають зворотної дії в часі.
Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
У зв`язку з цим вважає, що період заборгованості зі сплати аліментів, котрий стосується часу до набрання чинності частиною 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», не може бути підставою для юридичної відповідальності боржника.
Заявник ОСОБА_1 також просив врахувати той факт, що він не є злісним неплатником аліментів, з 01.11.2017 року він офіційно працевлаштований та працює в ТОВ «ІПВК «Спецзахист»» на посаді начальника дільниці, а тому вважає, що в разі проведення належно дій по виконанню рішення суду, державний виконавець міг стягувати аліменти з його заробітної плати.
Крім того, ОСОБА_1 зазначив, що про порушення його прав він дізнався лише 26 листопада 2019 року в Енергодарському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області під час ознайомився з матеріалами виконавчого провадження відносно нього. А тому, вважає, що він звернувся зі скаргою до суду в межах строку, наданого для оскарження дій державного виконавця.
Зазначені обставини стали підставою для звернення ОСОБА_3 зі скаргою до суду.
В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, його представник в заяві просив розглядати скаргу за їх відсутності, заявлені у скарзі вимоги підтримали.
Заінтересована особа - державний виконавець Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області СиничичС.С. в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзиву на скаргу не подала, клопотань та заяв від останньої до суду не надходило.
Згідно до ч.2 ст. 450 ЦПК України, неявка в судове засідання усіх учасників справи, повідомлених належним чином, не є перешкодою для розгляду скарги.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши скаргу та надані сторонами письмові докази, суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль, де сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи, що відповідає приписам ст. 447 ЦПК України.
Згідно п. а ч.1, ч.4 ст. 449 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду у 10-денний строк з дня коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи, пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.
Приписами ч.5 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що рішення та дії виконавця, посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені протягом 10 робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів. Рішення виконавця про відкладення проведення виконавчих дій може бути оскаржене протягом трьох робочих днів з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав, свобод чи законних інтересів.
Заявник ОСОБА_1 у скарзі зазначає,про те,що про порушення його прав він дізнався 26 листопада 2019 року після ознайомлення його з матеріалами виконавчого провадження, оскаржувана постанова йому не вручалася. При цьому,26.11.2019 року скаргу до суду направлено з поштового відділення Укрпошта Експрес (що підтверджується штрих-кодом поштового відправленням № НОМЕР_1 7), яка надійшла до суду 29.11.2019 року, тобто в межах строку, встановленого ст.449 ЦПК України, ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження».
Вирішуючи питання по суті заявленої скарги, суд виходить з наступного.
Судом встановлено, що на виконанні у Енергодарському міському відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавчий лист № 2-2690/10, виданий Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 18 серпня 2010 року, на підставі якого з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
14 березня 2011 року державним виконавцем Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області за виконавчим листом № 2-2690/10 було відкрите виконавче провадження № 25142631, в межах якого у зв`язку з існуванням заборгованості зі сплати аліментів, що в сукупності перевищує суму відповідних платежів за 6 місяців, державним виконавцем ОСОБА_4 було винесено відносно ОСОБА_1 постанову про тимчасове обмеження від 23 березня 2018 року згідно до п. 2 ч. 9 ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження».
За наявності підстав, встановлених в Інструкції з організації примусового виконання рішень, пунктом шостим розділу 15 «Про особливості виконання рішень про стягнення аліментів», постанова оформлюється відповідно до вимог пункту 7 розділу першого цієї Інструкції та має містити відомості про дату пред`явлення виконавчого документу до примусового виконання, розмір суми заборгованості, яка утворилась після пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Проте, в порушення встановлених вимог у постанові про встановлення тимчасового обмеження від 23.03.2018 року державним виконавцем не зазначено ані суми заборгованості по аліментам, ані періоду за який вона виникла, а також дати здійснення розрахунку.
Крім того, відповідно до ч.9 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 07 грудня 2017 року, за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.
Закон України №2234-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів» від 06 січня 2018 року, набув чинності 06 лютого 2018 року.
Відповідно ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Рішенням Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року (справа N 1-7/99 N 1-рп/99) у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) встановлено «За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце».

Оскільки Законом України від 07 грудня 2017 року введені обмеження прав фізичної особи, підставою для застосування яких є наявність заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців, ці обмеження можуть застосовуватись, якщо вказана заборгованість виникла після 06 лютого 2018 року.

Як було зазначено вище, що у постанові державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження від 23 березня 2018 року не вказано суми заборгованість за аліментами, а також період за який вона утворилася, проте згідно розрахунку від 12.02.2020 року, що надійшов на адресу суду з Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області вбачається, що заборгованість за виконавчим листом № 2-2690/10 станом на 01.02.2020 року складає 2725,00 грн., з них: за грудень 2019 року 1300,00 грн., за січень 2020 рік 1425,00 грн. Крім того, розрахунок містить відомості, що відповідно заяви стягувача від 08.01.2020 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.12.2019 року відсутня.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Суд вважає, що у державного виконавця не було підстав для застосування заходів, передбачених п. 2ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» , оскільки сукупний розмір заборгованості скаржника з 06.02.2018 року станом на 23.03.2018 року не перевищував суму відповідних платежів за шість місяців.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що скарга в цій частині обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 255, 260, 261, 353, 354, 447-453 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа державний виконавець Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанови, - задовольнити.

Визнати неправомірними дії державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни щодо винесення постанови від 28 березня 2018 року, в рамках виконавчого провадження № 25142631 про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами.

Скасувати постанову державного виконавця Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжани Сергіївни від 28 березня 2018 року, в рамках виконавчого провадження № 25142631про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_1 у керуванні транспортними засобами.

Учасники справи:

- заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

- заінтересована особа: державний виконавець Енергодарського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Синичич Сніжана Сергіївна, адреса місцезнаходження: 71503, Запорізька область, м. Енергодар, вул. Молодіжна, буд. 5.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Д.І. Городецький