Житомирський апеляційний суд
Справа №279/6645/19 Головуючий у 1-й інст. Коренюк В. П.
Категорія 10 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 279/6645/19 за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Коростеня в особі Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нежитлове приміщення, за апеляційною скаргою керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Коренюка В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18 жовтня 2017 року йому надано дозвіл на розроблення комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а саме на встановлення групи торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 16 грудня 2017 року №552 затверджено комплексну схему розміщення тимчасових споруд за вказаною адресою. На підставі рішення виконкому від 25 квітня 2018 року №191 йому надало дозвіл на розміщення групи тимчасових спору для провадження підприємницької діяльності та на видачу паспорта прив`язки.

В подальшому, рішенням Коростенської міської ради від 22 лютого 2018 року за №993 йому передано в сервітутне користування строком на два роки земельну ділянку, площею 0,0060 га, призначену для розміщення групи тимчасових споруд по АДРЕСА_1 . На підставі цього рішення 12 березня 2018 року був укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту.

Позивач також вказує, що 18 травня 2018 року йому видано паспорт прив`язки розміщення групи торгівельних павільйонів за даною адресою. На підставі зазначених документів на земельній ділянці, якою він користується згідно з договором про встановлення сервітуту, ним побудоване нежитлове приміщення, загальною площею 57,3 кв.м., що підтверджується технічним паспортом.

На даний час виникла необхідність державної реєстрації створеного ним об`єкта нерухомості, власником якого він є. У зв`язку з цим 14 лютого 2019 року він звернувся до виконавчого комітету Коростенської міської ради із заявою про проведення державної реєстрації права власності на це нерухоме майно. Проте, йому було відмовлено у здійсненні державної реєстрації речового права та рекомендовано звернутись до суду.

Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,3 кв.м., яке розташоване в АДРЕСА_1 .

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 57,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 .

В апеляційній скарзі керівник Коростенської місцевої прокуратури, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Зокрема, зазначає, що згідно з ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивачем не надано доказів того, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 надавалась йому у встановленому законом порядку під збудоване нерухоме майно. Судом першої інстанції не було враховано, що земельна ділянка під об`єктом новоствореного нерухомого майна передана в сервітутне користування строком на 2 роки 11 місяців, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (розміщення групи тимчасових споруд) по АДРЕСА_1 .

Окрім того, матеріали справи не містять доказів того, що позивачеві були надані передбачені законодавством документи на право виконання будівельних робіт з будівництва об`єкта та введення його в експлуатацію.

Також вказує, що визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку можливе лише за умови, що зазначене питання було предметом розгляду компетентного державного органу.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що позивач не надав доказів його звернення до відповідних державних органів щодо відведення земельної ділянки для будівництва вказаного об`єкта нерухомості та введення його в експлуатацію.

В судовому засіданні прокурор підтримав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 18 жовтня 2017 року за №471 ОСОБА_1 надано дозвіл на розроблення комплексної схеми розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, а саме на встановлення групи торгівельних павільйонів по АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Коростенської міської ради від 16 грудня 2017 року №552 затверджено комплексну схему розміщення тимчасових споруд за вказаною адресою. Рішенням виконкому від 25 квітня 2018 року №191 позивачеві надало дозвіл на розміщення групи тимчасових спору для провадження підприємницької діяльності та на видачу паспорта прив`язки.

На підставі рішення Коростенської міської ради від 22 лютого 2018 року за №993 позивачеві передано в сервітутне користування строком на два роки одинадцять місяців земельну ділянку, площею 0,0060 га, призначену для розміщення групи тимчасових споруд по АДРЕСА_1 .

12 березня 2018 року між Коростенською міською радою та ОСОБА_1 укладений договір про встановлення особистого строкового сервітуту щодо земельної ділянки, площею 0,0060 га, яка призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі ( розміщення групи тимчасових споруд), за адресою: АДРЕСА_1 .

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що сервітут встановлюється на право розміщення ( обслуговування) тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності для будівництва та обслуговування будівель торгівлі на підставі рішення Коростенської міської ради від 22 лютого 2018 року №993, в інтересах сервітуарія згідно з комплексною схемою розміщення тимчасових споруд на земельній ділянці для провадження підприємницької діяльності.

18 травня 2018 року ОСОБА_1 видано паспорт прив`язки розміщення групи торгівельних павільйонів за даною адресою.

На вказані земельній ділянці позивачем здійснено будівництво, внаслідок чого з`явився новий об`єкт нерухомості нежитлове приміщення, загальною площею 57,3 кв.м., розташоване в АДРЕСА_1 .

Листом від 20 лютого 2019 року виконавчий комітет Коростенської міської ради повідомив позивача про неможливість державної реєстрації права власності на тимчасові споруди ( торгівельні павільйони по АДРЕСА_1 , №6).

Відповідно до положень ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна).

Згідно з вимогами п.5 Порядку виконання підготовчих та будівельних робіт, затвердженого постановою КМУ від 13 квітня 2011 року №466, будівельні роботи можуть виконуватися замовником після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою та подання повідомлення про початок виконання будівельних робіт.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Аналіз норм ЦК України вказує на те, що право власності це сукупність правових норм, які регулюють відносини, пов`язані з володінням, користуванням і розпорядженням власником належним йому майном на свій розсуд і в своїх інтересах, усунення третіх осіб від протиправного втручання у сферу його володіння цим майном, а також обов`язки власника не порушувати права та законні інтереси інших осіб. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з підстав, не заборонених законом.

Частиною 1 ст. 376 ЦК України передбачено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Згідно з ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, слід враховувати наявність в особи, що здійснила будівництво, належного дозволу на початок будівельних робіт, належним чином затвердженого проекту, а також відсутність істотних порушень будівельних норм і правил у збудованому об`єкті нерухомості.

Об`єкт нерухомості, розташований по АДРЕСА_1 , побудований без належного дозволу на виконання будівельних робіт, без проекту та погодження з відповідними службами, на земельній ділянці, яка не була відведена для будівництва нерухомого майна, а передана для розміщення тимчасових споруд. Відтак, вказане нежитлове приміщення є самочинним будівництвом.

В матеріалах справи відсутні докази звернення позивача до органу місцевого самоврядування з метою вирішення питання щодо прийняття даного об`єкта в експлуатацію. Долучений до матеріалів справи лист виконавчого комітету свідчить про те, що позивач звертався до органу місцевого самоврядування із заявою про здійснення державної реєстрації права власності на тимчасові споруди ( торгівельні павільйони).

Таким чином, відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно.

З огляду на вищезазначене, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, - про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу керівника Коростенської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Державної архітектурно-будівельної інспекції України задовольнити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 24 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади м. Коростеня в особі Коростенської міської ради Житомирської області про визнання права власності на нежитлове приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь прокуратури Житомирської області 1152 грн. 60 коп. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: