Справа № 138/2755/17
Провадження № 22-ц/801/665/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Цибульський О. Є.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2020 рокуСправа № 138/2755/17м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Якименко М. М.,

за участі секретаря Куленко О. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на добудову, поліпшення та ремонт домоволодіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 20 грудня 2019 року у м. Могилів-Подільському суддею цього суду Цибульським О. Є., зі складанням його повного тексту 26 грудня 2019 року,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування частини витрат на добудову, поліпшення та ремонт домоволодіння, мотивуючи його тим, що з 2007 року по червень 2017 року він проживав з відповідачем в зареєстрованому шлюбі у її будинку по АДРЕСА_1 , який належить останній на підставі договору дарування. За час спільного проживання у даному домоволодінні сторони за спільні кошти провели ряд ремонтних робіт, поліпшень та добудов на загальну суму 95311,00 грн, зокрема, у 2007 році було проведено заливання підлоги та ремонт сараю на суму 4330 грн.; у 2010 році - будівництво паркану та заміна вікон на суму 17500 грн.; у 2011 році - добудовано веранду до будинку за 9300 грн.; у 2012 році - підведено до будинку мережу для подачі холодної води, облаштовано каналізацію, підведено природний газ, придбано два газові котли, витрати склали 41020 грн.; у 2013 році - проведено ремонт кухні та облаштування ванної кімнати за 23160 грн.

Пославшись на викладене та на те, що відповідач в добровільному порядку не побажала відшкодувати частину витрат, понесених на ремонт, добудову та поліпшення належного їй домоволодіння, ОСОБА_1 просив стягнути з неї 47655 грн., що складає 1/2 частину усіх наведених вище витрат, та 1000 грн. витрат за надання правової допомоги.

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із ухваленим рішенням позивач, пославшись на його незаконність і необґрунтованість, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване позивачем рішення вважає законним та обґрунтованим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором дарування від 17 вересня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Могилів-Подільського районного нотаріального округу Вінницької області, зареєстрованим в реєстрі за № 1791, ОСОБА_3 належить житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.3).

У довідці Комунальної організації «Обласний фонд сприяння інвестиціям та будівництву» № 01/205 від 03 травня 2019 року, ОСОБА_4 було надано кредит для будівництва інженерних мереж газопостачання на суму 1500 грн. згідно кредитного договору № 12г-2-2-104 від 15 грудня 2008 року та на суму 2000 грн. згідно кредитного договору № 12г-2-1-004 від 22 травня 2008 року (а. с. 167).

Відповідно до чеків про оплату газифікації від 20 березня 2008 року, 10 квітня 2008 року, 01 вересня 2009 року, 15 червня 2012 року кошти були внесені ОСОБА_4 (а. с. 165).

06 червня 2012 року ФОП ОСОБА_5 видано товарний чек про придбання газових котлів « Вайлент » за 5600 грн та сертифікати відповідності на ці котли (а.с. 160-164).

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано, про що 13 червня 2017 року складено відповідний актовий запис за №12 (а.с.4).

Згідно з довідкою Кредитної спілки «Єднання» № 44 від 13 вересня 2017 року, ОСОБА_1 з 19 березня 2008 року є членом цієї кредитної спілки та отримував наступні кредити: 01 серпня 2011 року на суму 7000 грн.; 11 жовтня 2012 року на суму 15000 грн.; 28 січня 2013 року на суму 5000 грн.; 01 серпня 2013 року на суму 13000 грн.; 22 листопада 2013 року на суму 2000 грн.; 28 листопада 2014 року на суму 7000 грн.; 23 січня 2015 року на суму 2000 грн.; 27 червня 2015 року на суму 10000 грн (а. с. 5).

Отримання ОСОБА_1 вказаних кредитних коштів підтверджується також кредитним договором № 3922 від 01 серпня 2011 року, кредитним договором № 4749 від 11 жовтня 2012 року, кредитним договором № 4895 від 28 січня 2013 року, кредитним договором № 5122 від 01 серпня 2013 року, кредитним договором № 5355 від 22 листопада 2013 року, кредитним договором № 5801 від 28 листопада 2014 року, кредитним договором № 5844 від 23 січня 2015 року, кредитним договором № 6017 від 27 червня 2015 року (а. с. 6-33).

Відповідно до довідок Могилів-Подільського об`єднаного управління пенсійного фонду України у Вінницькій області від 06 жовтня 2017 року № 1711, № 1712, № 1713, № 1714, № 1715, № 1716, № 1717, № 1718, № 1719, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в пенсійному фонді та отримує пенсію внаслідок загального захворювання, розмір пенсії в 2007 році склав - 3478,23 грн., в 2008 році - 4437,97 грн., в 2009 - 4860,45 грн., в 2010 - 6295,41 грн., в 2011 році - 7464,67 грн, в 2012 році - 12356,86 грн., в 2013 році - 13906,89 грн., в 2014 році - 14833,69 грн, в 2015 році - 15809,76 грн. (а.с.35-42,45).

У довідці Управління соціального захисту населення Могилів-Подільської районної державної адміністрації № 1160 від 06 жовтня 2017 року зазначено, що ОСОБА_1 знаходиться у них на обліку та в 2014-2015 роках отримав соціальну допомогу як інвалід дитинства, розмір якої склав 17582 грн. (а. с. 43-44).

Згідно з довідками Серебрійського дошкільного навчального закладу № 33 та № 34 від 19 грудня 2017 року ОСОБА_3 працює на посаді вихователя з 24 квітня 2003 року по даний час. ЇЇ заробітна плата за останні 4 роки склала 162828,74 грн., зокрема у 2014 році - 31269,47 грн., у 2015 році - 32721,06 грн., у 2016 році - 41693,99 грн., у 2017 році - 56844,22 грн. (а. с. 66, 68).

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 ОСОБА_3 22 березня 2018 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_6 та змінила дошлюбне прізвище « ОСОБА_7 » на « ОСОБА_8 » (а.с.120).

Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06 грудня 2019 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі за позовом ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а.с.159).

Звертаючись у 2017 році з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що спірне у цій справі майно було придбане саме за його кошти, а саме пенсію та кредитні кошти (а. с. 158).

В судовому засіданні в суді першої інстанції свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 пояснили, що сторонами у справі за час їх спільного проживання в будинку належному відповідачу проводились ремонтні роботи, на які брались кредитні кошти, зокрема, було проведено воду до будинку, газ, облаштовано ванну кімнату, кухню, зроблено каналізацію, встановлені пластикові вікна, поміняні вхідні двері, зроблено прибудову до будинку.

Згідно з ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно дружини або чоловіка істотно збільшилось за час шлюбу у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових витрат, воно у разі спору, може бути визнане об`єктом спільної сумісної власності.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України (частина четверта статті 71 СК України).

Пунктами 22, 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз`яснено судам, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири та транспортні засоби тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (частина четверта статті 65 СК України). Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

У процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту.

Згідно із п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», зокрема роз`яснено що право вимагати стягнення витрат на проведення ремонту будівлі, що належить власникові, у членів сім`ї власника виникає лише у випадку, якщо їх затрати на ремонт жилого приміщення перевищували покладений на них ст. 156 ЖК обов`язок.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не заперечується, що ОСОБА_1 постійно проживав у домоволодінні ОСОБА_3 , у тому числі майже п`ять років після проведення ремонтних робіт, тобто позивач тривалий час нарівні із власником користувався вказаним житловим приміщенням, отже, грошові кошти за час спільного життя сторін витрачались подружжям для ремонту та реконструкції житла, в якому вони мешкали, з метою поліпшення умов життя в інтересах сім`ї.

На підставі викладених норм права та встановлених обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про недоведеність ОСОБА_1 факту здійснення ним витрат на проведення добудови, поліпшення та ремонту домоволодіння ОСОБА_3 в заявленому ним розмірі.

За таких обставин, апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, які фактично зводяться до посилань про доведеність пред`явлених позовних вимог та незаконність відмови у позові з підстав його недоведеності, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу дотримавшись принципу диспозитивності цивільного судочинства, який передбачено ст. 13 ЦПК України, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказане рішення - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття.

Касаційна скарга на постанову може бути подана до Верховного Суду протягом тридцяти днів із дня складання повного тексту постанови.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2020 року.