ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 636/2285/18

Провадження № 22-ц/818/1645/20

03 квітня 2020 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «ПроКредит Банк»,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2019 року (суддя Оболєнська С. А.) по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договорів недійсними,-

встановив:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», в якому просив визнати Рамкову угоду від 24.05.2013 року FW 202.491, Договір про надання траншу №202.44015/ FW 202.491 від 24.05.2013 року недійсними.

Посилався на те, що порушені вимоги законодавства про захист прав споживачів, не проведена належна переддоговірна робота, а також при укладанні договорів його було введено в оману щодо фактичних обставин - істотних умов договору.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення скасувати та постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що вказаний правочин було вчинено ним під впливом обману та відповідачем не було надано належних та допустимих доказів, котрі б підтверджували те, що дійсно було вжито належних заходів щодо належного виконання зобов`язання. Суд цього до уваги не взяв.

Правом на надання відзиву відповідач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ознайомлення ОСОБА_1 з умовами кредитування і згода останнього на такі умови, підтверджуються підписом останнього в договорі про надання траншу. Підписуючи кредитний договір, позичальник погодився з усіма умовами щодо повернення суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом в строки, встановлені договором.

Судова колегія не може в повному обсязі погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Встановлено, що 24.05.2013 року між ФОП ОСОБА_1 (позичальником) та ПАТ «ПроКредит Банк» (кредитором) укладена рамкова угода FW 202.491, пунктом 2.1 якої встановлено, що кредитор на підставі угоди зобов`язується здійснювати кредитування позичальника у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених угодою та кредитними договорами, а позичальник зобов`язується належно виконати усі умови, необхідні для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов`язань, а також належно виконувати усі інші зобов`язання, передбачені угодою та кредитними договорами.

Пунктом 2.2 рамкової угоди встановлені ліміти умов кредитування - еквівалент 300000 грн., ліміт строку кредитування - 120 місяців, максимальний розмір процентів - 40% річних.

Згідно з п. 3.5 рамкової угоди кредит вважається виданим з моменту списання суми кредиту з відповідного рахунку кредитора з метою видачі кредиту, а при видачі овердрафту - з моменту виникнення дебетового сальдо поточного рахунку позичальника.

У пунктах 4.1, 4.2 рамкової угоди зазначено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплатити кредитору проценти у розмірі та порядку, визначених угодою та кредитними договорами у межах максимальних розмірів процентів, встановлених угодою. Проценти обчислюються у валюті кредиту за процентною ставкою, встановленою відповідним кредитним договором, від суми залишку кредиту за кожен календарний день користування залишком кредиту, виходячи із 360 календарних днів у році, з моменту видачі кредиту до моменту повного погашення кредиту.

У випадку прострочення погашення кредиту, позичальник сплачує проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі, що дорівнює визначеним відповідними кредитними договорами процентам за користування даним кредитом за кожен календарний день прострочення, які обчислюються за методом «факт/360» від суми залишку кредиту, строк погашення якого настав, з дати виникнення заборгованості до дати повного її погашення (п.4.4 рамкової угоди).

Відповідно до п.10.2 цієї угоди при порушенні встановлених договорами строків погашення грошових зобов`язань позичальник сплачує штрафну неустойку у розмірі 0,5% від суми непогашеної заборгованості, але не менше ніж 15 грн. у еквіваленті валюти кредиту за кожний день прострочення, включаючи день повного погашення заборгованості. Починаючи з 31 календарного дня прострочення, розмір неустойки збільшується до 1% за умови подання кредитором відповідного повідомлення позичальнику про таке збільшення. Неустойку не може бути збільшено, якщо погашено не менше 80% усього боргу чи помісячно погашається не менше ніж 30% від суми заборгованості.

Того ж дня, 24.05.2013 року, на підставі Рамкової угоди ФОП ОСОБА_1 уклав з ПАТ «ПроКредит Банк» Договір про надання траншу №202.44015/FW202.491, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 37500 дол. США, строком на 60 місяців, від дати видачі кредиту з процентною ставкою у розмірі 15% річних, виходячи з 360 календарних днів у році. Цільове використання кредиту - придбання основних засобів.

У підпункті 6 пункту 2 договору про надання траншу визначений спосіб видачі кредиту - продаж кредитних коштів на МВРУ та зарахування їх гривневого еквівалента на рахунок позичальника № НОМЕР_1 у кредитора.

Відповідно до п.3 цього договору позичальник уповноважує кредитора здійснити у день видачі кредиту продаж усієї суми кредиту на міжбанківському валютному ринку України за курсом кредитора та зарахувати гривневий еквівалент проданої валюти на рахунок позичальника. Одночасно позичальник уповноважує кредитора здійснити договірне списання суми комісії кредитора та інших банків за операцію з продажу валюти згідно з тарифами кредитора та суми інших витрат/втрат, пов`язаних даною операцією.

Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження в установлених Конституцією межах і відповідно до законів України.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та згідно зі статтею 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Крім того, у статті 6 Конвенції, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, закріплено принцип доступу до правосуддя.

Під доступом до правосуддя згідно зі стандартами ЄСПЛ розуміють здатність особи безперешкодно отримати судовий захист як доступ до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (рішення ЄСПЛ від 04 грудня 1995 року у справі «Белле проти Франції»).

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України принципу верховенства права, окремими елементами якого є законність, правова визначеність та доступ до правосуддя, так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

У рішенні від 22 грудня 2009 року у справі «Безимянная проти Росії» (заява № 21851/03) ЄСПЛ наголосив, що «погоджується з тим, що правила визначення параметрів юрисдикції, що застосовуються до різних судів у рамках однієї мережі судових систем держав, безумовно, розроблені таким чином, щоб забезпечити належну реалізацію правосуддя. Заінтересовані держави повинні очікувати, що такі правила будуть застосовуватися. Однак ці правила або їх застосування не повинні обмежувати сторони у використанні доступного засобу правового захисту».

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі встановленого законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Згідно ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до ст. 12, 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи про банкрутство та справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого відкрито провадження у справі про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових та службових осіб боржника, за винятком спорів про визначення та сплату (стягнення) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також спорів про визнання недійсними правочинів за позовом контролюючого органу на виконання його повноважень, визначених Податковим кодексом України; справи за заявами про затвердження планів санації боржника до відкриття провадження у справі про банкрутство.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ПроКредит Банк», в якому просив визнати недійсними Рамкову угоду від 24.05.2013 року FW 202.491, Договір про надання траншу №202.44015/ FW 202.491 від 24.05.2013 року, укладені між ним, як фізичною особою-підприємцем та банком.

Виходячи з предмета спору, суб`єктного складу сторін, спір не може бути розглянутий в порядку цивільного судочинства.

Згідно з п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Крім того, позивач вже скористався своїм правом на звернення до суду та отримав відмову. Рішенням Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 р. у справі № 922/1952/16 у задоволенні позову ФО- П ОСОБА_1 до ПАТ "ПроКредит Банк" про визнання недійсними рамкової угоди від 24.05.2013 р. № FW 202.491 та договору про надання траншу від 24.05.2013 р. № 202.44015/ FW 202.491, що є її невід`ємною частиною, укладені між ФО-П ОСОБА_1 та ПАТ "ПроКредит Банк"; застосування правових наслідків визнання недійсними рамкової угоди від 24.05.2013 р. № FW 202.491 та договору про надання траншу від 24.05.2013 р. № 202.44015/ FW 202.491, зобов`язавши ФО-П ОСОБА_1 повернути ПАТ "ПроКредит Банк" суму фактично одержаного кредиту у розмірі 251 756,00 грн, а ПАТ "ПроКредит Банк" повернути Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 суму фактично сплачених у доларах США платежів у розмірі, який орієнтовно становить 11 000,00 дол. США, в національній грошовій одиниці за курсом НБУ станом на момент повернення, відмовлено. Постановою Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 року рішення Господарського суду міста Києва від 26.08.2016 року залишено без змін. Постановою Вищого господарського суду України від 26.09.2017 року постанову Київського апеляційного господарського суду від 18.05.2017 року залишено без змін.

Отже, суд першої інстанції помилково прийняв до розгляду позовну заяву та не врахував, що заявлені позивачем вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 1 ст.377 ЦПК України визначено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, визначених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 377, 381-383 ЦПК України суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 13 листопада 2019 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання договорів недійсними - закрити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко