Провадження № 2-з/760/496/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2020 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого- судді- Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Шпори М.М.

розглянувши заяву позивача про забезпечення позову в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фесік Світлана Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та скасування державної реєстрації права власності, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду і просить:

- визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , серія та номер: 3485 від 06 листопада 2020 року, посвідченого приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фесік С.В.;

- скасувати державну реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_1 за відповідачем від 06 листопада 2020 року.

Разом із позовною заявою до суду надійшло клопотання позивача про забезпечення позову, в якому остання просить:

- накласти арешт на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 ;

- до набрання чинності рішенням суду у справі заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо квартири АДРЕСА_1 .

Посилається на те, що 21 липня 2014 року між нею та ТОВ «СІТІ-ДЕВЕЛОПМЕНТ» був укладений попередній договір договору купівлі-продажу квартири.

Відповідно до п. 1.1. Попереднього договору сторони зобов`язуються, в строки встановлені п. 1.3.1. цього Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого товариство зобов`язується передати у власність (продати) окрему квартиру, характеристики якої вказані і п. 1.4. статті 1 цього Попереднього договору, яка знаходиться в житловому будинку АДРЕСА_2 , а вона зобов`язується прийняти / власність (купити) дану квартиру та належним чином сплатити її вартість в обсязі згідно з розділом 2 Попереднього договору.

Також між ними був укладений Договір про забезпечення виконання зобов`язань № СС/Д4/154-296/Н від 21 липня 2014 року.

Згідно з п. 1.1. Договору про забезпечення виконання зобов`язань для підтвердження зобов`язань, що виникли у сторін з Попереднім договором щодо укладення та виконання Основного договору та забезпечення виконання таких зобов`язань, а вона сплачує товариству суму грошових коштів, розмір, порядок та умови сплати якої встановлюються розділом 2 цього Договору. Вказана сума коштів буде, після її належної сплати нею за даним Договором, зарахована до платежів за основним договором у момент укладення такого основного договору.

Відповідно до під. 2.1.1. п. 2.2. Договору про забезпечення виконання зобов`язань, Позивач зобов`язується, у строк до 01 вересня 2014 року, сплатити товариству 97% вартості квартири, що становить 377 344, 11 гр.

Між ними була також підписана Додаткова угода № 1 до Договору № СС/Д4/154-296/Н про забезпечення виконання зобов`язань від 21 липня 2014 року.

Згідно з п. 1. Додаткової угоди сторони дійшли домовилися змінити п. 2.2. Договору № СС/Д4/154-296/Н про забезпечення виконання зобов`язань від 21 липня 2014 року виклавши його в наступній редакції: п. 2.2. сторони домовилися, що об`єктом нерухомості, майнові права на який передаються за даним Договором, є об`єкт, розташований на об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 з наступними характеристиками: Обєкт: АДРЕСА_1 ; Примітки: вказана площа - згідно технічного паспорту.

Згідно з п. 2. Додаткової угоди, номер квартири 154 змінюється на 138 згідно технічного паспорту.

За умовами вказаних договорів вона отримала майнові права на квартиру АДРЕСА_1 та право на укладення Основного договору купівлі-продажу зазначеної вище квартири після завершення будівництва об`єкта.

Зазначає, що виконала всі умови, які були поставлені перед нею для подальшого підписання основного договору купівлі-продажу квартири, однак житловий будинок не був добудований, не введений в експлуатацію у встановлені строки та отримав статус довгобуду, а вона опинилася в ситуації, коли кошти, які передбачалися за умовами Договору про забезпечення виконання зобов`язань, були сплачені, а будинок не був добудований.

В середині 2020 року вона дізналась, що інвестори будинку АДРЕСА_1 розпочали оформляти право власності на квартири.

Коли вона зв`язалася із організацією, яка займалася цими питаннями, з метою отримання більш детальної інформації щодо процедури та необхідних документів, їй повідомили, що право власності на її квартиру вже оформлене за іншою особою.

Зазначає, що фактично невідома третя особа здійснила реєстрацію права власності на квартиру, яка закріплювалася за нею та тільки нею могла бути оформлена.

24 листопада 2020 року звернулася до Солом`янського управління поліції ГУ НП в м. Києві із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 Кримінального кодексу України з викладенням відповідних фактів щодо незаконного заволодіння квартирою.

Відповідно до інформаційної довідки № 232995423 від 18 листопада 2020 року отриманої через реєстраційний портал з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником квартири АДРЕСА_1 є відповідач на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 3485, виданий 06 листопада 2020 року засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Фесік С.В.

Виходячи з цього, вважає, що відповідач, як власник квартири, може провести її відчуження, що значно ускладнить виконання можливого рішення суду.

Враховуючи викладене, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України сторони в судове засідання не викликалися.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви, виходячи з наступного.

Підстави забезпечення позову врегульовано ст.149 ЦПК України.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову застосовується, якщо їх невжиття може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

З точки зору закону значення цих заходів полягає в тому, що ними захищаються законні інтереси (права) позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли неприйняття заходів може призвести до невиконання судового рішення.

Статтею 150 ЦПК України визначено перелік видів забезпечення позову.

Зокрема, згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується шляхом накладення арешту на майно.

За даною нормою закону однією з причин, в зв`язку з якими потрібно забезпечити позов, може бути припущення особи щодо обставин, що несуть загрозу невиконання або утруднення виконання можливого рішення суду.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Співмірність при цьому передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до позиції Верховного Суду, викладеної в постанові №752/6255/18 від 21 листопада 2018 року, яка, з точки зору ч.4 ст.263 ЦПК України, має враховуватися судом, при зверненні до суду з заявою про забезпечення позову мають бути надані докази необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Так, предметом спору сторін є квартира АДРЕСА_1 , право власності відповідача на яку оспорюється позивачем, як і порушення її прав, як інвестора квартири, при оформленні права власності на неї.

З витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 грудня 2020 року вбачається, що квартира на праві власності належить відповідачу.

З точки зору закону забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Зазначені обмеження встановлюються ухвалою суду, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Ухвала суду щодо накладення арешту на майно за своєю суттю є обмеженням, встановленим для відповідачів, вільно розпоряджатися нерухомим майном.

З урахуванням цього суд приходить до висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірну квартиру.

Суд при цьому також вважає, що зазначені в заяві заходи забезпечення позову в вигляді заборони вчинення дій щодо спірної квартири, повністю охоплюються накладенням арешту на квартиру, і забезпечить дотримання прав та інтересів сторін у справі.

У зв`язку з наведеним та враховуючи викладене вище, предмет спору, співмірність вимог позивача з заявленими ним заходами забезпечення позову, суд приходить до висновку про часткове задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 149-154 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 .

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_6 .

Відповідач: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , адреса: невідома.

Третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Фесік Світлана Володимирівна, адреса: АДРЕСА_7 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: Л.А.Шереметьєва