ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/5191/20
провадження № 2/753/5241/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" квітня 2020 р. м. Київ

Суддя Дарницького районного суду м. Києва Заставенко М.О., розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову,

ВСТАНОВИВ:

18.03.2020 ОСОБА_2 звернулась в Дарницький районний суд м.Києва з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та встановлення факту окремого проживання.

Одночасно з поданням позову, представник позивача ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/3 квартири АДРЕСА_1 .

Заява обґрунтована тим, що вказана 1/3 квартир на праві приватної власності належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач привласнив собі грошові кошти у розмірі 508 715 грн., отримані ним від продажу належного позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності подружжя автомобіля, починаючи з 25.10.2017. Однак з того часу і по сьогоднішній день він половину коштів не повернув, протиправно їх привласнив, уникав спілкування та досудового врегулювання спору з позивачем, а тому є реальна загроза того, що він відчужить і все своє майно до закінчення розгляду даної справи. Зробивши аналіз ціни квартиру зазначеної в договорі від 2002 року та ціни позову, вона підрахувала, що ціна квартири еквівалентна 7 700 дол. США, а ціна позову 10 000 дол. США. Крім того, аналіз оголошень, які на теперішній час наявні в мережі Інтернет, з пропозиціями купівлі-продажу квартир, аналогічних квартирі відповідача, вона зробила висновок, що на сьогоднішній день ринкова вартість квартири становить 60 000 дол. США, а оскільки відповідачу належить лише 1/3 такої квартири, отже вартістю його частини, на яку є необхідність накладено арешт складає приблизно 20 000 дол. США, що є повністю співмірним із заявленими позивачем вимогами. Позивачу відомо лише про наявність у відповідача 1/3 квартири.

Сторони в судове засідання не викликались, оскільки суд прийшов до висновку про розгляд вказаної заяви за їх відсутності у відповідності до положень ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

Суд, дослідивши заяву та надані до неї матеріали, матеріали позовної заяви, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб. Заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.3-4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, повинен пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Так судом встановлено, що ціна позову - 254 357 грн. 50 коп., вказана сума складається з 50 % суми яка була виручена за продаж автомобіля, який був придбаний в період шлюбу, на який позивач, вказує як на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя, який було відчужено після припинення шлюбних відносин, без відома та згоди позивача, отже, у сторін дійсно виник спір, оскільки як зазначила позивач, відповідач в добровільному порядку не повертає вказану суму позивачу.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача з метою реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективного виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Співмірність передбачає врахування судом співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушенні у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільно-процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладання арешту, або майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого від 17.07.1997, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 3 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 - 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до наданої копії договору купівлі продажу квартири від 12.02.2002 вбачається, що ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та відповідач ОСОБА_3 , є власниками в рівних долях квартири під номером АДРЕСА_2 .

Суду не доведено, що відповідач не має матеріальної спроможності виконати рішення суду у разі задоволення позову, а також не доведено, що відповідачем вчиняються будь-які дії, спрямовані на відчуження квартири.

З доданих до позовної заяви документів також не вбачається, актуальної інформації про власників квартири, а законом не передбачена можливість накладення арешту на майно третіх осіб.

А отже, суд доходить висновку, що вид забезпечення позову обраний позивачем не є співмірним із заявленими вимогами.

Також позивачем не доведено суду, що існує реальна загроза не виконання рішення суду у разі його задоволення.

Беручи до уваги у сукупності обставини вказані у заяві про забезпечення позову, наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про те, що вимоги про забезпечення позову є передчасними, не ґрунтуються на реальних обставинах, які б могли свідчити про можливе невиконання рішення суду, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 150, 153, 259, 260, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви представник позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення безпосередньо до Київського апеляційного суду.

У відповідності до п.п. 15.5, п.15 ч. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя: М.О. Заставенко