Провадження № 22ц-824/4997/20 Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Мельника Я.С.,

суддів: Іванової І.В., Матвієнко Ю.О.,

за участі секретаря Гановської А.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 13 січня 2020 року про залишення заяви без розгляду у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років з 01 серпня 2003 року до часу відкриття спадщини.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду від 13 січня 2020 року заяву залишено без розгляду на підставі ч. 6 ст. 294 ЦПК України у зв`язку із наявністю спору про право.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, а також на те, що всупереч змісту оскаржуваної ухвали, зміст ст. 294 ЦПК України їй роз`яснено не було і вона не є фахівцем у галузі права, через що оскаржуваною ухвалою було позбавлено можливості реалізувати свої процесуальні права у справі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки з заяви ОСОБА_1 вбачається спір про право, який було виявлено під час розгляду справи, то за законом він має вирішуватися в порядку позовного провадження з подачею позову на загальних підставах.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу понад п`ять років з 01 серпня 2003 року до часу відкриття спадщини.

У заяві вказувала зокрема про те, що встановлення цього факту необхідне їй для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 .

У подальшому, заінтересовані особи ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 надали свої заперечення на заяву ОСОБА_1 , в яких вони не погоджуються із вимогами та доводами заявниці та просили відмовити у задоволенні цієї заяви.

Відповідно до ч.6 ст.294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Перелік фактів, що встановлюються судом при розгляді справи визначено частиною першою статті 315 ЦПК України, який не є вичерпним.

Так, згідно з частиною другою статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У частині четвертій статті 315 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

При цьому, як наголошено у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо залишення заяви ОСОБА_1 без розгляду у зв`язку з існуванням спору про спадкове право, враховуючи намір заявниці звернутися із заявою про прийняття спадщини та заперечення заінтересованих осіб щодо факту проживання заявниці із спадкодавцем з 01 серпня 2003 року до часу відкриття спадщини.

Доводи апеляційної скарги про те, що їй не було роз`яснено зміст ст. 294 ЦПК України та не з`ясовано її думки стосовно заяви, що, на її думку, призвело до порушення її процесуальних прав, колегія суддів вважає формальними та такими, що не спростовують законних і обґрунтованих висновків місцевого суду про залишення заяви без розгляду.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду від 13 січня 2020 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Судді: