Справа № 182/2654/20
Провадження № 2/0182/1692/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16.10.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження (без виклику сторін) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач 12.05.2020 року звернулася до Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на наступні обставини.

Вона з 28.11.2009 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. З травня 2019 року її проживання з відповідачем фактично припинено, спільне господарство не ведеться. Від цього шлюбу вони мають трьох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначає, що на даний час існує спір про поділ майна, яке їх спільною власністю, придбаною під час шлюбу, угоди про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. За весь час проживання у шлюбі ними було придбано майно на суму 386 000 грн., а саме - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., оціночна вартість якої, враховуючи ремонтні роботи, зроблені за рахунок матері на даний час становить 288, 000 грн.; пральну машину вартістю 10000 грн., холодильник вартістю 12 000 грн. меблі вартістю 32 000 грн., два телевізори на суму 18 000 грн., два кондиціонери на суму 16 000 грн.

На підставі викладеного, просить суд поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя належним чином - виділити їй та трьом їхнім спільним дітям ѕ квартири, а саме 35,02 кв. м. та майно на суму 44 800 грн., виділити відповідачу 1/4 частину квартири - 11,68 кв.м. та майно на суму 11 200 грн. також просила стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Ухвалою про відкриття провадження від 10.08.2020 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що відповідає вимогам ст. 279 ЦПК України. Відповідачу був наданий строк 15 днів з дня отримання ним такої ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву. Згідно розписки відповідача, що мається в матеріалах справи (а.с. 32), він отримав ухвалу про відкриття провадження від 10.08.2020 року з доданими до неї документами особисто 17.08.2020 року.

26.08.2020 року від ОСОБА_2 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_1 про поділ майна подружжя (а.с. 34-37), згідно якого просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, мотивуючи свої вимоги наступним. Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.06.2020 року шлюб між ним та ОСОБА_1 було розірвано. Квартира, яка зазначена позивачем як спільне сумісне майно подружжя, не відноситься до спільної сумісної власності подружжя і поділу не підлягає, оскільки є його особистою приватною власністю, так як була отримана ним у спадщину після смерті батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Також позивачем не надано доказів щодо зробленого ремонту за рахунок її матері. Крім того, позивачем не надано доказів на підтвердження придбання у період шлюбу зазначеного рухомого майна та на підтвердження належності вказаного майна певній особа.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється за відсутністю сторін, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Вивчивши матеріали справи, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 28.11.2009 року, який був розірваний заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду від 12.06.2020 (а.с. 4, а.с. 42).

Від цього шлюбу сторони мають трьох дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 5-7).

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася, що на даний час існує спір про поділ майна, яке їх спільною власністю, так як ними було придбано майно на суму 386 000 грн., а саме - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 46,6 кв.м., оціночна вартість якої, враховуючи ремонтні роботи, зроблені за рахунок її матері на даний час становить 288, 000 грн.; пральну машину вартістю 10000 грн., холодильник вартістю 12 000 грн. меблі вартістю 32 000 грн., два телевізори на суму 18 000 грн., два кондиціонери на суму 16 000 грн.

Зазначені вище взаємовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України та положеннями Цивільного кодексу України.

Зі змісту положень глав 7 та 8 СК України, вбачається, що власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно,набуте нею,ним за час шлюбу,але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 СК України.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності майна подружися, яка не потребує доказування та не потребує встановлення інших обставин, крім набуття майна за час шлюбу, та існує поки не спростована.

Якщо презумпцію права спільної сумісної власності майна подружжя не спростовано за відсутності належних доказів того, що майно придбане за особисті кошти одного з подружжя, таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу, при цьому частки чоловіка та дружини у майні є рівними.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружися або судовим рішенням.

Згідно частини 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зауважено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними), та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності вважається що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Окрім того, згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 , яку позивач відносить до спільної сумісної власності подружжя, отримана відповідачем у порядку спадкування за законом після смерті його батька, ОСОБА_6 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується відповідною копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.02.2017 року,посвідченого Романенко С.О., приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за № 80.

Таким чином, враховуючи положення п. 2 ч.1 ст. 57 СК України, вказана квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_2 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 в частині поділу вказаної вище квартири як об`єкту спільної сумісної власності є безпідставними, а тому задоволенню не підлягають. Будь- яких доказів на підтвердження виконання ремонтних робіт у квартирі та що вони були зроблені за рахунок матері позивача у розмірі 288 000 грн. позивачем не надано та матеріали справи таких доказів не містять.

У задоволенні позовних вимог в частині поділу такого рухомого майна як пральна машина вартістю 10000 грн., холодильник вартістю 12 000 грн. меблі вартістю 32 000 грн., два телевізори на суму 18 000 грн., два кондиціонери на суму 16 000 грн. слід відмовити за недоведеністю, оскільки позивачем також не надано жодних доказів на підтвердження придбання такого майна у період шлюбу, доказів щодо його вартості та того, що це майно зберігається у відповідача.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом…Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи…Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, аналізуючи зазначені норми закону, повно та всебічно з`ясувавши вищевказані обставини, які стосуються предмету доказування, та оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, суд, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити у повному обсязі через його безпідставність та недоведеність.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір у разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою - АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою - АДРЕСА_2 ) про поділ майна - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Суддя: О. В. Рунчева