КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/9797/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» та ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: професійна спілка працівників Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення невиплаченої частини заробітної плати і премії, визнання протиправним та скасування наказу,

встановив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» про стягнення невиплаченої частини заробітної плати і премії, визнання протиправним та скасування наказу, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 04 вересня 2013 року по 29 травня 2019 року працював у ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на посаді начальника Архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки.

На початку квітня 2019 року, при отриманні заробітної плати за березень, позивач помітив, що розмір його заробітної плати значно зменшився у порівнянні з минулим періодом та у порівнянні з розміром нарахованої заробітної плати іншим працівникам.

На думку позивача, у відповідача були відсутні, законні та об`єктивні підстави для зменшення розміру оплати праці позивача в період з січня по березень 2019 року, оскільки за вказаний період інтенсивність його праці та функціональні обов`язки не змінювались та він до дисциплінарної відповідальності не притягався.

Крім того, позивач вважає, що його незаконно позбавили премії «за підсумками січня 2019 року» та «за підсумками лютого 2019 року», які в березні 2019 року були нараховані всьому трудовому колективу, що свідчить про суб`єктивний та незаконний характер, таких, прийнятих відповідачем управлінських рішень.

В свою чергу, Наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т.М. від 29 травня 2019 року №403к позивача було звільнено з посади начальника Архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки, на підставі його заяви від 14 травня 2019 року.

Цього ж дня, позивачу наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т.М. №401к було оголошено догану, за порушення трудової дисципліни, на підставі акту Робочої групи щодо перевірки ситуації, що виникла у зв`язку із накопиченням великої кількості неопрацьованих матеріалів у архівному відділі Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки від 22 квітня 2019 року, та за невиконання абзацу 2,3,4 та 6 пункту 2.1 розділу 2 та пункту 4.1 розділу 4 Посадової інструкції начальника архівного відділу.

Однак, позивач вважає, що вказаний наказ є незаконним, оскільки був виданий на 37-й день після завершення роботи Робочої групи та винесення рекомендації про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, крім того, такий наказ був виданий без погодженням з Профспілковим комітетом.

Просив стягнути з відповідача на його користь невиплачену частину заробітної плати (надбавки).

Стягнути з відповідача на користь позивача невиплачені премії «за підсумками січня 2019 року» та «за підсумками лютого 2019 року».

Визнати протиправним та скасувати наказ №401к від 29 травня 2019 року ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року позов задоволено частково.

Визнано протиправним наказ ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» №401к від 29 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та скасовано його.

Стягнуто з ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 6685 грн. 07 коп., з яких: 768 грн. 40 коп. - судові витрати по сплаті судового збору; 5916 грн. 67 коп. - витрати на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом не досліджено та не встановлено обставин щодо проступку, який полягав в неналежному виконанні обов`язків Позивачем протягом 2017-2019 років.

При цьому, відповідні недоліки не було усунуто Позивачем навіть після їх виявлення робочою групою.

Крім цього, судом не з`ясовано обставини щодо наявності вини Позивача в неналежному виконанні посадових обов`язків.

Підставою для винесення наказу №401к від 29 травня 2019 року «Про накладення стягнення» стали факти порушень в архівному відділі, виявлені та зафіксовані в Акті робочої групи від 22 квітня 2019 року.

17 травня 2019 року директор Центру ознайомився та затвердив висновки робочої групи, що підтверджує його резолюція на Акті робочої групи від 22 квітня 2019 року та свідчить про встановлення вини та проступку позивача саме 17 травня 2019 року.

Також, судом не надано належної правової оцінки обставинам щодо накладання дисциплінарного стягнення в формі догани, звільнення 29 травня 2019 року та ознайомлення позивача з наказом про накладення стягнення на наступний день після звільнення, а саме 29 травня 2019 року.

Так, на підставі власноруч написаної заяви позивача від 14 травня 2019 року, позивач просив звільнити його за власним бажанням саме з 29 травня 2019 року. Отже, роботодавець був зобов`язаний звільнити позивача 29 травня 2019 року.

Проте, в період з 25 травня 2019 року по 29 травня 2019 року позивач був відсутній на робочому місці, оскільки знаходився на лікарняному і роботодавець мав можливість його ознайомити з наказом про накладення стягнення лише 30 травня 2019 року.

Отже, 30 травня 2019 року позивач був ознайомлений із наказом №401к від 29 травня 2019 року «Про накладення стягнення» у встановлений законодавством строк.

Судом не досліджено обставин щодо врахування відповідачем ступеня тяжкості вчиненого проступку.

При обранні виду стягнення позивачу, відповідачем було застосовано до ОСОБА_1 менш суворий із заходів стягнення, а саме: оголошено догану.

Окрім всього, судом не повно з`ясовано обставини щодо необґрунтованої відмови Профспілки в наданні згоди на накладення дисциплінарного стягнення.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 подав відзив, який обґрунтовував тим, що він не мав можливості надати свої письмові пояснення в рамках дисциплінарного провадження відносно себе, так як відповідач не надав інформацію в повному обсязі про інкриміновані йому порушення трудової дисципліни та не ознайомив його з відповідними доказами провини.

Звертає увагу на те, що 28 травня 2019 року відповідач направив до Професійної спілки своє звернення щодо надання попередньої згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності Позивача, який є членом виборного органу профспілкової організації, а 29 травня 2019 року вже видав наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності позивача, що свідчить про умисне порушення відповідачем вимог трудового законодавства, так як ним не був дотриманий строк, визначений законодавством на надання профспілковою організацією своєї відповіді.

Вважає, що судом першої інстанції в частині скасування наказу про притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення по справі, встановлена відсутність вини позивача в інкримінованому йому відповідачем неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, а також дана належна правова оцінка порушенням процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Просив апеляційну скаргу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» залишити без задоволення, а рішення в оскаржуваній останнім частині залишити без змін.

Крім цього, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій «за підсумками січня 2019 року» та «за підсумками лютого 2019 року».

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що відповідачем не були надані докази на підтвердження зміни інтенсивності праці апелянта в період часу з січня по березень 2019 року; зміни функціональних обов`язків апелянта в період часу з січня по березень 2019 року; зміни норм праці апелянта в період часу з січня по березень 2019 року.

Окрім цього, у відповідача відсутні документи, на підставі яких був виданий наказ №79к від 25 січня 2019 року, згідно якого в січні 2019 року був встановлений розмір надбавки «Доплата процентом» до заробітної плати позивача; документи, на підставі яких був виданий наказ №148к від 28 лютого 2019 року, згідно якого в лютому 2019 року був встановлений розмір надбавки «Доплата процентом» до заробітної плати позивача; наказ, згідно якого в березні 2019 року позивач був позбавлений надбавки «Доплата процентом» до його заробітної плати; наказ, згідно якого позивач у березні 2019 року був позбавлений премії «За підсумками січня 2019 року»; наказ, згідно якого позивач у березні 2019 року був позбавлений премії «За підсумками лютого 2019 року».

Також, відповідачем не надано доказів, зокрема: копії наказу, на підставі якого в березні 2019 року були нараховані премії по всьому підприємству «За підсумками січня 2019 року»; копії наказу, на підставі якого в березні 2019 року були нараховані премії по всьому підприємству «За підсумками лютого 2019 року».

За відсутності зазначених документів, апелянт не зміг отримати інформацію про загальний принцип нарахування премій по всьому підприємству.

Згідно розрахункового листка апелянта за грудень 2018 року, останньому нарахована премія в розмірі 5974,63 грн., що складає 58,57% від його окладу в розмірі 10200 грн.

Згідно розрахункових листків апелянта за січень та лютий 2019 року, розмір його окладу складав 12240 грн., відповідно, розмір невиплачених йому премій «За підсумками січня 2019 року» складає 7262,68 грн. та «За підсумками лютого 2019 року» складає 7262,68 грн.

Зазначає, що у відповідача були відсутні законні підстави для позбавлення апелянта премій за січень та за лютий 2019 року.

Просив, скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному розмірі.

На апеляційну скаргу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» подало відзив, в якому посилалося на те, що надбавки і премії нараховуються відповідачем кожному окремому працівнику як додаткова заробітна плата, в залежності від його трудового внеску в господарську діяльність відповідача, а не для всіх працівників однаково.

Враховуючи індивідуальний підхід щодо оцінювання якості виконання посадових обов`язків працівником, керівник Центру обізнаний про належне виконання кожним окремим працівником своїх посадових обов`язків.

Директор Центру в кожному окремому випадку в залежності від результату, який був досягнутий Апелянтом у відповідний період при виконанні своїх посадових обов`язків, мав право своїм наказом встановлювати чи не встановлювати для апелянта надбавку, премію, і відповідно, визначати її розмір.

Використовуючи своє право на призначення надбавок, Директор Центру не вбачав значного вкладу апелянта в діяльність Центру та значної інтенсивності за період січень-березень 2019 року, та відповідно не було застосовано до апелянта заохочувальних заходів у формі надбавок та премій за підсумками його роботи.

Просило, залишити апеляційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ДП «Державний експертний центр МОЗ України» задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що Наказом генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Нагорної О.О. № 476к від 04 вересня 2013 року, ОСОБА_1 , прийнято на посаду начальника архівного відділу Департаменту телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю, встановивши посадовий оклад згідно штатного розпису.

Відповідно до Наказу генерального директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Нагорної О.О. № 120к від 24 березня 2014 року, ОСОБА_1 , було переведено з посади начальника архівного відділу Департаменту телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю, на посаду начальника архівного відділу Управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю, з посадовим окладом згідно штатного розпису, (на підставі заяви ОСОБА_1 від 24 березня 2014 року).

03 січня 2017 року Наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т.М. №2-к, ОСОБА_1 , переведено з посади начальника архівного відділу Управління телекомунікаційних мереж та внутрішнього контролю, на посаду начальника Архівного відділу, з посадовим окладом 10 200,00 грн., (на підставі заяви ОСОБА_1 від 03 січня 2017 року).

Згідно з Витягу з Наказу директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т.М. №2к від 02 січня 2019 року, ОСОБА_1 , переведено з посади начальника Архівного відділу, на посаду начальника Архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки, з посадовим окладом 12 240,00 грн.

29 травня 2019 року Наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенка Т.М. №403к, ОСОБА_1 , було звільнено з посади начальника Архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки, за власним бажанням, на підставі його заяви від 14 травня 2019 року.

Також встановлено, що розпорядженням директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенко Т.М. №6 від 04 лютого 2019 року, створена Робоча група з метою з`ясування проблеми, що виникла при передачі реєстраційних досьє до Архівного відділу Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» та призвела до накопичення матеріалів, які не прийняті і неопрацьовані працівниками Архівного відділу для зберігання, відповідно до умов чинного законодавства, та Положення про Архівний відділ управління внутрішньої та зовнішньої безпеки.

За результатами проведеної перевірки, Робочою групою було складено Акт щодо перевірки ситуації, що виникла у зв`язку із накопиченням великої кількості неопрацьованих матеріалів у архівному відділі Управління внутрішньої та зовнішньої безпеки від 22 квітня 2019 року, яким рекомендовано директору Центру притягнути до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, за невиконання абзаців 1,2,3 та 5 розділу 2 та пункту 4.1 розділу 4 Посадової інструкції начальника архівного відділу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», ОСОБА_1 .

Позивача було ознайомлено з вказаним Актом Робочої групи, начальником Управління кадрового, документального та організаційного забезпечення Деркач Т.О. лише 24 травня 2019 року, хоча акт був складений 22 квітня 2019 року.

При цьому, позивач був позбавлений можливості надати свої пояснення стосовно наведених в акті висновків, оскільки обсяг матеріалів перевірки складав 535 аркушів та для їх дослідження необхідний був значний проміжок часу.

Не дочекавшись пояснень ОСОБА_1 , на підставі вказаного Акту Робочої групи, наказом директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенка Т.М. №401к від 29 травня 2019 року, позивачу оголошено догану, за невиконання абзацу 2,3,4 та 6 пункту 2.1 розділу 2 та пункту 4.1 розділу 4 Посадової інструкції начальника архівного відділу, що є грубим порушенням трудової дисципліни.

ОСОБА_1 є членом Профспілкового комітету, секретарем Професійної спілки працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».

28 травня 2019 року, на виконання вимог ч.2 ст.252 КЗпП України, відповідачем поштовим відправленням було направлено подання про надання згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності члена Профспілкового комітету Професійної спілки працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_1 .

Листом від 03 червня 2019 року, за підписом Голови Професійної спілки працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Оніщенка С.В., було відмовлено у наданні згоди на притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 .

Відмова обґрунтована тим, що станом на 03 червня 2019 року, коли профспілка отримала подання, на підставі наказу директора ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» Думенка Т.М. №401к від 29 травня 2019 року, без згоди профспілки, ОСОБА_1 уже було оголошено догану, крім того, йому не було надано можливості надати письмові пояснення, а також було пропущено, встановлені трудовим законодавство строки притягнення до дисциплінарної відповідальності.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, а також визнаючи протиправним наказ Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» №401к від 29 травня 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, та скасовуючи його, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч вимогам закону при оголошенні позивачу догани не було отримано попередню згоду профспілки.

З такими висновками колегія суддів погоджується оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону з огляду на таке.

Згідно з вимогами ч.2 ст.252 КЗпП України, зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного профспілкового органу, членами якого вони є.

Доводи апеляційної скарги ДП «Державний експертний центр МОЗ України» про те, що воно не отримувало рішення виборного профспілкового органу про відмову у наданні згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності не заслуговують на увагу.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що виборний орган первинної профспілкової організації повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі.

Профспілковий комітет в особі Голови Професійної спілки та Профспілкового комітету у письмовій формі повідомив роботодавця про прийняте рішення та відмовив у наданні своєї згоди на притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності.

Таким чином, судом першої інстанції в частині скасування наказу про притягнення Позивача до дисциплінарної відповідальності, в повній мірі з`ясовані обставини, що мають значення по справі, встановлена відсутність вини позивача в інкримінованому йому відповідачем неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, а також дана належна правова оцінка порушенням процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій, суд першої інстанції виходив з того що такі вимоги є безпідставними, оскільки умовами Колективного договору чітко встановлено право, а не обов`язок ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», за рішенням директора, нараховувати працівникам додаткову заробітну плату (премії, надбавки) в залежності від особового вкладу та результатів роботи кожного працівника.

Свою позицію суд першої інстанції обґрунтовував тим, що оплата праці працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» відбувається відповідно до розділу 4 Колективного договору між адміністрацією ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» і трудовим колективом на 2018-2020 роки та Положення про систему оплати праці працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».

У пункті 1.1 Положення про систему оплати праці працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» вказано, що основним принципом побудови системи оплати праці Центру є забезпечення чіткої відповідності між рівнем оплати праці та трудовим вкладом кожного співробітника в кінцевий результат.

Пунктом 5.1 Положення про систему оплати праці працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» передбачено, що преміювання співробітників Центру може здійснюватися за результатами роботи за місяць, квартал, рік, а також за організацію та проведення семінарів (тренінгів), виконання окремих завдань (доручень), у тому числі таких, що не входять до посадових обов`язків, розробку раціоналізаторських пропозицій, тощо.

Також, премії можуть призначатись з нагоди ювілейних та святкових дат.

Водночас, відповідно до пункту 1.3 Посадової інструкції начальника Архівного відділу ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», затвердженого директором Центру від 11 січня 2017 року встановлено, що начальник Архівного відділу безпосередньо підпорядковується Директору Центру, виконує його накази та розпорядження, доручення Директора Центру, пов`язані із виконанням посадових обов`язків.

Крім того, відповідно до пункту 5.5 Колективного договору між адміністрацією ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» і трудовим колективом на 2018-2020 роки, наказом директора можуть встановлюватися надбавки до посадового окладу кожного співробітника.

Отже, премії та надбавки призначаються працівнику за результатами його роботи і з урахуванням його особистого вкладу в ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України», та є додатковим заходом матеріального стимулювання, яке застосовуються з метою підвищення рівня самоорганізації та відповідного відношення працівників до своїх посадових обов`язків.

З висновками суду першої інстанції в цій частині колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Матеріали справи не містять даних на підтвердження внеску ОСОБА_1 в господарську діяльність підприємства та виконання ним загальних показників, а також на підтвердження погіршення виконання апелянтом своїх трудових обов`язків з січня по березень 2019 року, як це передбачено Положенням про систему оплати праці працівників ДП «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України».

Зокрема, матеріали справи не містять, а відповідачем не надано як доказу в обґрунтування своїх заперечень: змін в інтенсивності праці ОСОБА_1 в період часу з січня по березень 2019 року у порівнянні з попереднім періодом часу; змін функціональних обов`язків ОСОБА_1 в період часу з січня по березень 2019 року; змін норм праці ОСОБА_1 в період часу з січня по березень 2019 року у порівнянні з попереднім періодом часу.

Вищезазначене свідчить про відсутність в період часу з січня по березень 2019 року змін інтенсивності праці, змін функціональних обов`язків та змін норм праці ОСОБА_1 .

Відтак, у разі відсутності встановлення відповідачем фактів неякісного виконання ОСОБА_1 в оспорюваний період часу своїх посадових обов`язків, допущення ним помилки в роботі, що спричинила негативні наслідки, відповідач не має законних підстав для зменшення або скасування премій (надбавок) позивача, у порівнянні з попереднім періодом.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до передчасного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна було б встановити нарахування премій по всьому підприємству за підсумками січня 2019 року та лютого 2019 року, то таке нарахування слід провести у відповідності до преміювання за підсумками грудня 2018 року.

Так, згідно даних розрахункового листка ОСОБА_1 за грудень 2018 року, останньому нарахована премія у розмірі 5974,63 грн., що складає 58,57% від його окладу у розмірі 10 200 грн.

Згідно даних розрахункових листків ОСОБА_1 за січень та лютий 2019 року, розмір окладу останнього складав 12 240 грн.

Таким чином, розмір невиплачених апелянту премій за підсумками січня та лютого 2019 року складає 14 526,36 грн. ((58,57% від 12240 грн.)х2).

Крім цього, у листопаді 2018 року та грудні 2018 року ОСОБА_1 було нараховано відповідачем надбавку до заробітної плати «Доплата процентом» у розмірі по 7 140 грн.

Проте, у січні 2019 року відповідач нарахував позивачу надбавку до заробітної плати «Доплата процентом» у розмірі 4 896 грн, що на 2244 грн менше у порівнянні з попереднім періодом.

У лютому 2019 року відповідач нарахував позивачу надбавку до заробітної плати «Доплата процентом» у розмірі 1 224 грн, що на 5 916 грн менше у порівнянні з попереднім періодом.

У березні відповідач у повному обсязі позбавив позивача надбавки до заробітної плати «Доплата процентом».

Згідно п.2.2.1 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату від 13 січня 2004 року за №5, надбавки до заробітної плати не є заохочувальними виплатами, а належать до додаткової заробітної плати, розмір якої не може бути зменшений за суб`єктивним бажанням роботодавця.

Згідно п. «б» ч.1 ст.30 Закону України «Про оплату праці», при кожній виплаті заробітної плати роботодавець повинен повідомити працівника про розміри і підстави відрахувань із заробітної плати.

Відповідач не надав позивачу інформацію про підстави зменшення його заробітної плати за період з січня по березень 2019 року, а також про підстави відрахувань із його заробітної плати за вказаний період часу.

Відтак, вищезазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 доводи є переконливими, такими що спростовують висновки суду першої інстанції, у зв`язку з чим рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в цій частині.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У відповідності до п.1 ч. 2 ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

За подання позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. (а.с.21, т.1), а за подання апеляційної скарги сплачена судовий збір у розмірі 1 152,60 грн. (а.с.68, т.3).

Відтак з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн.

Крім цього, у відповідності до частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктом 2 частини 2 статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Позивачем надано платіжні квитанції та розрахунки витрачених нормо-годин щодо надання правової допомоги, звіт про надані послуги й акт приймання-передачі послуг правничої допомоги (а.с.24-29, т.1).

Вивчивши надані документи, перевіривши обсяг наданих послуг, суд апеляційної інстанції вважає понесені відповідачем витрати на правову допомогу в сумі 17 750 грн. співмірними з складністю справи, виконаними адвокатом роботами (наданими послугами) та витраченим на це часом, а також значенням справи для сторони.

Верховний Суд у своїй постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат, стороні на користь якої ухвалено судове рішення.

З урахуванням вищенаведеного, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 17750 грн.

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 26 травня 2020 року в частині відмови у стягненні з відповідача на користь позивача невиплаченої частини заробітної плати та невиплачених премій скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Антона Цедіка, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) невиплачену частину заробітної плати у розмірі 15 300 (п`ятнадцять тисяч триста) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Антона Цедіка, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) невиплачені премії у розмірі 14 526 (чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн 36 коп.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Антона Цедіка, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) судовий збір у розмірі 1 921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) грн.

Стягнути з Державного підприємства «Державний експертний центр Міністерства охорони здоров`я України» (м. Київ, вул. Антона Цедіка, 14, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_1 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 17 750 (сімнадцять тисяч сімсот п`ятдесят) грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба