РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року

м. Рівне

Справа № 569/290/18

Провадження № 22-ц/4815/464/20

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого Ковальчук Н. М.

суддів: Гордійчук С. О., Бондаренко Н. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2020 року у складі судді Ковальова І. М., ухвалене в м. Рівне об 11 годині 59 хвилини, відомості про дату складання повного тексту рішення відсутні,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що

з огляду на свою інвалідність та неможливість у повній мірі самостійно здійснювати свої права та обов`язки видав довіреність відповідачці на вчинення ряду дій від його імені, а в подальшому передав у користування ноутбук. Остання, скориставшись його довірою, заволоділа належним йому ноутбуком та відмовилася його повертати, що призвело до звернення в суд з відповідним позовом. Судовим рішенням було зобов`язано відповідачку повернути ноутбук законному власнику, проте рішення суду досі не виконане. Такими неправомірними діями відповідачки з невиконання рішення суду йому завдана як матеріальна шкода, що виразилася в неможливості користування майном, так і моральна. З урахуванням збільшених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальну шкоду, яка складається з вартості лікування в розмірі 5200,00 грн., вартості ноутбуку в розмірі 5000,00 грн., відзив довіреності в розмірі 250,00 грн., а також 5000,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2020 року вказаний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти в сумі 3 000,00 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди вмотивоване відсутністю належних та достовірних доказів у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України на підтвердження матеріальних збитків, понесених позивачем у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача. Судом також враховано, що факт невиконання судового рішення про повернення ноутбука у власність позивача від відповідача не є підставою для стягнення матеріального відшкодування, адже позивач не позбавлений права звернутися про зміну способу та порядку виконання рішення суду, яке є чинним.

Рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди закріпленим ст. 23 ЦК України правом особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та обґрунтоване доказами моральних страждань позивача, які полягають в моральних та психічних стражданнях через неможливість користуватися належним йому на праві власності майном (ноутбуком).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, учасники справи оскаржили його в апеляційному порядку.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи. Пояснює, що відповідачка є небезпечною особою, проти якої порушене кримінальне провадження. Додає, що вона обманом заволоділа його довірою, у зв`язку з чим він написав на її ім`я довіреність на представництво його інтересів з широким колом повноважень, включаючи і оформлення спадщини. Вказує, що відповідачка відмовляється віддати його ноутбук, котрий він їй передав у тимчасове користування, та не виконує відповідне рішення суду про витребування майна з чужого незаконного володіння. Стверджує, що суд безпідставно відмовив у позові про стягнення вартості ноутбука, адже виконавче провадження з виконання виконавчого листа про витребування цього ноутбука з чужого незаконного володіння було закрите, а виконавчий лист йому повернуто без виконання. Заперечує проти часткового задоволення моральної шкоди, вважаючи, що необхідно задовольнити цю вимогу в повному обсязі. Відмовляється від вимог про стягнення матеріальної шкоди у вигляді вартості перебування на лікуванні. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про стягнення на свою користь із відповідачки матеріальну шкоду в сумі 5 000,00 гривень вартості ноутбука та моральну шкоду в сумі 5 000,00 гривень.

В поданому на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відзиві представник ОСОБА_2 адвокат Павлюк Ірина Анатоліївна вважає рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди законним та обґрунтованим, просить залишити його в цій частині без змін, а апеляційну скаргу позивача без задоволення.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 оскаржує рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. Вважає безпідставним рішення суду в цій частині, таким, що не ґрунтується на жодних доказах, як того вимагають положення закону, а базується лише на поясненнях позивача. Заперечує наявність будь-яких фактичних даних, на підставі яких суд міг би встановити факт моральних страждань позивача. З наведених міркувань просить скасувати оскаржуване рішення суду в частині стягнення моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 18 травня 2017 року ОСОБА_1 видав довіреність ОСОБА_2 на представництво його інтересів. У зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не спроможний в силу інвалідності з дитинства групи 1А підписатися власноруч, за його дорученням довіреність підписана ОСОБА_3 та посвідчена приватним нотаріусом Мельничук М. С.

Вказаною довіреністю позивач ОСОБА_1 уповноважив відповідачку ОСОБА_2 бути його представником з усіма необхідними повноваженням в усіх державних, громадських, господарських та інших установах, органах та організаціях незалежно від підпорядкування, форм власності з усіма необхідними повноваженнями з будь-яких питань на свій розсуд, в тому числі з питань придбання на його ім`я, відчуження, здачі в найм (оренду), укладання договорів коштовного користування майном (позички), а також вчинення будь-яких дій стосовно належного йому рухомого та нерухомого майна, визначаючи в усіх випадках суми, терміни та умови на власний розсуд. Цією довіреністю ОСОБА_2 уповноважена вести від імені ОСОБА_1 спадкові справи по оформленню його спадкових справ на майно, одержувати належне йому майно, грошові суми.

Особу ОСОБА_1 приватним нотаріусом встановлено, його дієздатність перевірено. У зв`язку з хворобою довірителя, довіреність посвідчена на дому за адресою: АДРЕСА_1 .

Судом також встановлено, що в подальшому на прохання ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 надав їй у користування свій ноутбук «Packard Bell», про що підтверджує також і в апеляційній скарзі. На вимогу позивача відповідачка в добровільному порядку не повернула ноутбук його власнику, у зв`язку з цим останній звернувся до суду з відповідним позовом.

Заочним рішенням Рівненського міського суду від 10 квітня 2019 року по цивільній справі № 569/17457/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування ноутбука з чужого незаконного володіння у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 18 червня 2019 року заочне рішення Рівненського міського суду від 10 квітня 2019 року скасовано. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування ноутбука з чужого незаконного володіння задоволено. Витребувано з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ноутбук марки «Packard Bell» на користь ОСОБА_1 .

03 вересня 2019 року на виконання вказаної постанови Рівненським міським судом Рівненської області видано виконавчий лист.

Постановою про відкриття виконавчого провадження ВП №59967613 від 06 вересня 2019 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №569/17457/18, виданого 03 вересня 2019 року Рівненським міським судом Рівненської області, про витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 ноутбук марки «Packard Bell» на користь ОСОБА_1 .

Постановою ВП №59967613 від 13 листопада 2019 року зазначений виконавчий лист повернуто стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника визначеного виконавчим документом майна, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчий документ повертається стягувачу, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (ч. 5 ст. 37 Закону).

У зв`язку з наведеним, апеляційний суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення вартості ноутбука, який перебуває у незаконному володінні ОСОБА_2 , адже невиконання рішення суду не є підставою для повторного задоволення аналогічної позовної вимоги, та в даному випадку позивач не позбавлений права звернутися до державної виконавчої служби або приватного виконавця для виконання рішення суду, що набрало законної сили. Протилежний висновок суду суперечив би загальному конституційному принципу заборони подвійної цивільно-правової відповідальності.

Вимоги про відшкодування матеріальної шкоди у вигляді понесених витрат на лікування в сумі 5200,00 грн., у задоволенні яких місцевим судом відмовлено за безпідставністю, апеляційним судом не переглядаються з огляду на те, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 відмовився від них.

Що стосується відшкодування моральної шкоди, то, на думку апеляційного суду, визначений судом першої інстанції розмір морального відшкодування у сумі 3 000,00 гривень відповідає принципу розумності та справедливості, а також тривалості моральних страждань позивача, завданих незаконним позбавленням майна.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, тощо. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як встановлено судом, моральні страждання позивача виникли у зв`язку з діями відповідачки у вигляді неповернення ноутбука, та, як наслідок, позбавлення його можливості користуватися своїм майном.

Враховуючи обставини справи у їх взаємозв`язку з нормами закону, котрими ті регулюються, оцінюючи тривалість, глибину моральних переживань позивача, їх характер, апеляційний суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 3 000,00 гривень є достатньою та справедливою компенсацією щодо нього, так і пропорційним стягненням для відповідачки.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржуване рішення постановлене місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційні скарги не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 09 червня 2020 року.

Головуючий Н. М. Ковальчук

Судді: С. О. Гордійчук

Н. В. Бондаренко