ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2020 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі: головуючого судді Ковалевської Л.М.,

за участі секретаря Омельчук С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в м. Фастів Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

13 лютого 2020 року позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить розірвати шлюб між нею та ОСОБА_2 , який зареєстровано 18 вересня 2004 року, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 3500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття, а також стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вже майже 2 місяці вони не проживають однією сім`єю, проживають окремо, у різних помешканнях за різними адресами та не ведуть спільного господарства, у цей період ні позивач, ні відповідач жодного разу не мали наміру та бажання відновити шлюбні стосунки. В період їхнього спільного проживання відповідач систематично зловживав алкогольними напоями, регулярно вчиняв та провокував конфліктні ситуації в сім`ї. Крім цього, відповідач постійно чинив на неї психологічний тиск та примушував працювати на декількох роботах, оскільки був переконаний, що позивач повинна матеріально утримувати сім`ю. Позивач зазначила, що вона за свої власні кошти купувала продукти харчування, лікарські препарати та одяг для себе та своїх неповнолітніх дітей, у зв`язку з чим постійно відчувала себе приниженою та психологічно подавленою. На даний час шлюбні відносини фактично припинені, тому примирення не можливе, оскільки це суперечить інтересам сім`ї. Таким чином, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Крім того, позивач зазначила, що неповнолітні сини проживають разом з нею та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей практично не надає, останнім часом не приймає участі у вихованні дітей, посилаючись на відсутність вільного часу та регулярною потребою у грошових коштах на інші свої особисті матеріальні потреби. Для того, щоб забезпечити належне матеріальне утримання своїм неповнолітнім синам позивач змушена їздити на роботу у м. Київ, при цьому отримуючи заробітну плату в розмірі 5500,00 гривень.. Відповідач матеріальну допомогу практично не надає, за минулі 12 місяців позивач отримала лише частину його заробітної плати. Крім цього, відповідач має хороший стан здоров`я, офіційно працевлаштований в ПАТ «Центренерго», де обіймає посаду відомчого охоронника та отримує заробітну плату більше 7500.00 гривень. Також відповідач має у власності 1/2 частку приватного будинку у м. Фастові та легковий автомобіль, інших дітей та непрацездатних батьків не має, тому позивач вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у зазначеному нею розмірі.

Ухвалою судді від 25 лютого 2020 позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів залишено без руху, проте 04 березня 2020 року на адресу суду від ОСОБА_1 надійшла заява та виконано вимоги ухвали.

Ухвалою від 06 березня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін.

В судовому засіданні позивач, представник позивача уточнили позовні вимоги та просили розірвати шлюб між позивачем та відповідачем, після розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище « ОСОБА_1 », стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 гривень. та сплачений нею судовий збір.

Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог щодо стягнення аліментів на дітей в уточненому розмірі 3000 гривень не заперечував. Однак, заперечував щодо задоволення позовних вимог в частині розірвання шлюбу, так як вважає, що шлюбні стосунки можна зберегти, проте обґрунтованих пояснень своєї позиції суду не надав.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів.

Судом встановлено, що 18 вересня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , про що зроблений відповідний актовий запис №271 /а.с.12/.

Від спільного подружнього життя сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13.04.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 16.12.2014 року відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міськрайонного управління юстиції Київської області /а.с.13-14/.

Відповідно до довідки виданою Фастівською житлово-експлуатаційною конторою №07-3846 від 02.03.2020 року вбачається, що ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми дітьми ОСОБА_3 , 2005 року народження та ОСОБА_4 , 2014 року народження проживають фактично без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з грудня 2019 року по теперішній час, вказана квартира належить на праві приватної власності батьку ОСОБА_7 /а.с.26/.

На даний час сторони шлюбні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, позивач примирення не бажає, категорично заперечує проти подальшого збереження шлюбу.

В ході розгляду справи, судом також встановлено, що відповідач не бажає розлучатися, проте обґрунтованих пояснень та підтвердження свої намірів щодо примирення з позивачем, суду так і не надав.

Спроби з боку відповідача з приводу збереження родини на протязі трьох місяців, позитивного результату не дали, що не заперечувалось ними в судовому засіданні.

Згідно ст. 56 Сімейного Кодексу України, примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на особисту свободу.

Частиною третьою статті 105 Сімейного кодексу України визначено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім`ї є неможливим, подальше спільне життя подружжя буде суперечити їхнім інтересам, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Враховуючи позицію позивача, суд залишає без змін її шлюбне прізвище « ОСОБА_1 ».

Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789X11 (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. З ст. 51 Конституції України).

Як вбачається з довідки, наданої відповідачем, ОСОБА_2 офіційно працевлаштований в ПАТ «Центренерго», де обіймає посаду відомчого охоронника та його середньомісячний дохід становить -10 166 гривень.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітніх синів в судовому порядку.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів, (ч. 3 ст. 181 СК України).

Так, за змістом ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При цьому, підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Згідно ст. 184 СК України, суд погоджується зі способом визначення аліментів у твердій грошовій сумі, обраний позивачем.

Передбачених законом підстав для звільнення ОСОБА_2 від обов`язку утримання неповнолітніх дітей судом не встановлено. Домовленості між батьками щодо способу утримання дітей та порядку сплати аліментів не досягнуто.

З огляду на наведене, суд вважає, що визначений позивачкою розмір аліментів у твердій грошовій сумі не перевищує засад розумності та виваженості, відповідає встановленим судом фактичним обставинам по справі, тому, враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 гривень, починаючи з 13 лютого 2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Відповідно до положень частини 1 статті 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів, суд допускає до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на викладене суд, вважає за доцільне, стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 840,80 гривень.

За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної вимог, у зв`язку з чим з відповідача підлягає стягненню судовий збір у дохід держави у розмірі 840,80 гривень.

Враховуючи зазначене, відповідно до статей 105, ПО, 112, 114, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, керуючись статями 4, 10-13, 76-81, 258-265, 141, 354-356 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів- задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 18 вересня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Фастівського міського управління юстиції Київської області між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , актовий запис № 271 - розірвати.

За вибором позивача її шлюбне прізвище « ОСОБА_1 » залишити без змін.

Шлюб вважати розірваним з моменту набрання рішенням суду законної сили.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі - 3 000 (три тисячі гривень ) щомісяця, починаючи з 13.02.2020 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , витрати по сплаті судового збору в розмірі 840,80 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь держави 840,80 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 07.04.2020.

Суддя Л.М.Ковалевська