ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1609/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №709/593/20 Категорія: 304090000 Левченко В. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Храпка В.Д.,

Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.

за участю секретаря Любченко Т.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Левченко В.В., по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2020 року позивач Акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що відповідач звернувся до Банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 20 травня 2008 року.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правивлами надання банківських послуг», «Тарифами Банку» складає між ним та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача підтверджується той факт, що він повністю поінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які йому були надані для ознайомлення в письмовій формі.

20 травня 2008 року відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Банком на підставі Договору про надання банківських послуг відкрито картковий рахунок, а відповідачу надано у коритування кредитну картку.

У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 25 000,00 грн.

Позивач свої умови виконав у повному обсязі та надав кредит.

Свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконує належним чином, у зв`язку з чим станом на 22 березня 2020 року утворилась заборгованість 53 514,46 грн., з яких 32 320,14 грн. заборгованість за тілом кредита; 32 320,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита; 000,00 заборгованість за нарахованими відсотками; 000,00 заборгованість за простроченими відсотками; 10 619,94 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 7 787,98 грн. нарахована пеня; 0,00 нараховано комісії, а також штрафи відповідно до п.8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 250,00 грн. штраф (фіксована частина), 2 536,40 грн. штраф (процентна складова).

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПриватБанк».

На підставі наведеного АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг у розмірі 53 514,46 грн. та судові витрати у розмірі 2 102 грн.

Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року у задоволенні позову відмовлено повністю.

Рішення суду першої інстанції, зокрема, мотивовано тим, що заборгованість за тілом кредиту, яка згідно з розрахунком заборгованості за даним договором відсутня, вимоги про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та штрафами до задоволення не підлягають, а тому в даному випадку позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитом саме в тому розмірі та порядку, що заявлені в позові.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права через невідповідність висновків суду обставинам справи просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував на те, що відповідно до укладеного договору б/н від 20 травня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у ромірі 6 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки; позичальник отримав кредитний ліміт на кредитну картку та користувався кредитним лімітом банку, що підтверджується випискою про рух коштів, а також прослідковується у розрахунку заборгованості, проте вона не була досліджена судом першої інстанції.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.

Судом встановлено, що відповідно до заяви № б/н від 20 травня 2007 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 1 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який в подальшому збільшився до 25 000,00 грн.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 , за вказаним кредитним договором станом на 22 березня 2020 року становить 53 514,46 грн., з яких:

32 320,14 грн. заборгованість за простроченим тілом кредита;

10 619,94 грн. заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;

7 787,98 грн. нарахована пеня;

а також штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

250,00 грн. штраф (фіксована частина);

2 536,40 грн. штраф (процентна складова).

Крім того з матеріалів справи вбачається, що згідно з заявою № б/н від 20 травня 2007 року відповідач отримав картку «Універсальну», 30 днів пільгового періоду» № НОМЕР_1 з базовою процентною ставкою 3% на місяць на залишок заборгованості (а.с.43).

Згідно з вказаною заявою відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

До кредитного договору банк додав Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Також банком надана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» від 20 травня 2007 року, яка підписана відповідачем ОСОБА_1 (а.с.44).

Підписанням даної довідки ОСОБА_1 ознайомився з фінансовими умовами надання Картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми оплати за використання кредитних коштів, нарахування пені та штрафів.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у цій частині, у тому числі розмір і порядок нарахування процентів, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором станом на 22 березня 2020 року, посилався на заяву-анкету від 20 травня 2007 року, довідку про умови кредитування, Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи за банківськими картками

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення та інші умови.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету від 20 травня 2007 року.

Апеляційний суд вважає, що у зазначеному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим ПАТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Надані банком Умови та Правила надання банківських послуг в ПриватБанку з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових Умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження №14-131цс19).

Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що позичальник погодився з Умовами і Правилами надання банківських послуг та Тарифами обслуговування кредитних карт, оскільки користувався кредитними коштами та частково сплачував заборгованість, є помилковим.

Разом із тим, пред`являючи позов, банк на підтвердження своїх вимог, крім Умов та Правил надання батьківських послуг в ПриватБанку та Тарифів, подав до суду першої інстанції довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» від 20 травня 2007 року, яка підписана відповідачем та визначає, зокрема, розмір процентів за користування кредитом, комісії та пені, а також штрафів, а також розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором від 20 травня 2007 року.

Заперечень щодо підписання вказаної довідки відповідачем не надано.

Отже, договірні правовідносини сторін зафіксовані в анкеті-заяві та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», які є складовими укладеного сторонами договору і врегульовують спірні правовідносини.

Прорте не можна погодитися з іншими висновками суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимог частини другої статті 530 ЦК України за замістом якої, якщо строк ( термін) виконання боржником зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимог, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх право через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 32 320 грн. 14 коп.

Посилання в рішенні суду на те, що прострочене тіло кредиту не підлягає до стягнення є помилковим, поскільки вказана сума є складовою частиною тіла кредиту.

Підписавши заяву та довідку, які є складовою частиною кредитного договору позичальник відповідно до статтей 3, 627 ЦК України добровільно погодив такі умов кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.

Згідно із статею 526 ЦК України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог- відповіно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться.

Разом із тим, позивач просив стягнути заборгованість за відсотками згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до довідки про видачу кредитних катрок ОСОБА_1 неодноразово видавались кредитні картки. Строк дії останньої кредитної картки до березня 2022 року. Із вказаного випливає, що строк дії кредитного договору на час звернення до суду не сплинув, поскільки позивач звернувся до суду із позовом 23 квітня 2020 року. Відповідач не прострочив строк виконання кредитного договору, а тому відсутні підсави для застосування ст. 625 ЦК України.

У підписаній відповідачем довідці вказана пеня за несвоєчасне погашення заборгованості і штрафів при порушенні строків платежів.

Положеннями статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі статтею 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та положення статті 549 ЦК України, штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому, незважаючи на умови кредитного договору, їх одночасне застосування за одне і те саме правопорушення (порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором) свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України, щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку про неможливість одночасного стягнення з відповідачів штрафів (як процентної, так і фіксованої частин) та пені у межах відповідальності за зобов`язаннями за одним і тим самим кредитним договором.

Такі правові висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду, викладеній у постановах: від 13 лютого 2019 року у справі № 216/2813/15 (провадження № 61-38341св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 523/17197/15-ц (провадження № 61-24792св18), від 13 лютого 2019 року у справі № 2-884/10 (провадження № 61-24993св18) та іншими.

Тому суд приходить до висновку про стягнення штрафу в розмірі 2 786 грн. 40 коп. (250 грн. + 2 536 грн. 40 коп.).

За таких обставин судове рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту та штрафів підлягає скасуванню із ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в розмірі задоволеної апеляційної скарги, а саме 452 грн. 98 коп., поскільки апеляційна скарга задовлена частково.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задоволити частково.

Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 липня 2020 року скасувати в частині вирішеннч позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення тіла кредиту і штрафів.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення тіла кредиту і штрафів задоволити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 32 320 грн. 14 коп. і штрафів в розмірі 2 786 грн. 40 коп.

Стягнути із ОСОБА_1 пропорційно розміру задоволенних позовних вимог банку 452 грн. 98 коп. судових витрат на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді