Дата документу 13.10.2020
Справа № 320/4354/19
Провадження № 2/937/271/20
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2020 року м. Мелітополь

Мелітопольський районний суд Запорізької області

у складі головуючої судді Колодіної Л.В.,

за участю секретаря Арифової Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко Марина Геннадіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю, визнання недійсними угод про відчуження та визнання права власності на половину частки майна у порядку поділу майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко М., про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю, визнання недійсними угод про відчуження та визнання права власності на половину частки майна у порядку поділу майна подружжя.

Позов обґрунтований тим, що позивачка разом з відповідачем ОСОБА_2 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з жовтня 2012 року до часу коли вони уклали шлюб, тобто до 28 вересня 2013 року. З вказаного часу фактично було створено їх родину. Спочатку вони проживали разом у орендованому житлі за адресою: АДРЕСА_1 , з жовтня 2012 року по травень 2013 року. Потім вони переїхали на іншу адресу проживання - по АДРЕСА_2 та з травня 2013 року по 08 вересня 2013 року проживали спільно у складі родини: дві особи. Під час спільного проживання однією сім`єю вони діяли в інтересах одне одного, господарювали у житлі, де вони разом мешкали, мали спільні права та обов`язки, спільний бюджет, вели сумісне господарство та абсолютно всі питання вирішували спільно. Проживаючи у найманих квартирах позивач разом з відповідачем ОСОБА_2 підшукували собі житло для послідуючого придбання у власність. На час підшукування житла, позивач була вагітна їх першою дитиною, тому вони вже планували оформити сімейні відносини офіційно. Влітку позивач з відповідачем ОСОБА_2 підшукали житловий будинок АДРЕСА_3 , будинок їм сподобався і вони вирішили його придбати. Вони зв`язались з продавцем та власником будинку ОСОБА_5 , що проживала по АДРЕСА_4 . На всі перемовини, що відбувалися з продавцем, позивачка ходила разом з відповідачем ОСОБА_2 , всі питання з переоформлення права власності вирішувались ними спільно. За взаємною згодою вони вирішили оформити житловий будинок на відповідача ОСОБА_2 , як на голову сім?ї. Оскільки грошової суми у повному розмірі (47 800 грн.) в них не було, вони домовились з продавцем про купівлю-продаж житлового будинку з розстрочкою платежу.

Так, 04 вересня 2013 року між відповідачем ОСОБА_2 та громадянкою ОСОБА_5 було укладено два договори купівлі продажу будинку АДРЕСА_3 , які посвідчено приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Земенковою Ю.А. за кожним з договори відчужувалось по 1/2 частині вказаного будинку. За умовами вказаних договорів ними було сплачено продавцеві по 3 900 грн. , а всього 7800 грн., а залишок суми 40 000 (сорок тисяч гривень по 20 000 грн. за кожним договором ОСОБА_1 з ОСОБА_2 повинні були внести або сплатити продавцеві до 15 грудня 2014 року. На житловий будинок АДРЕСА_3 приватним нотаріусом, що оформлював договір купівлі-продажу було накладено заборону відчуження для забезпечення позивачем та відповідачем виконання грошових обов`язків. У придбаний будинок ОСОБА_1 з ОСОБА_2 переїхали через декілька днів після оформлення договору, а саме 08 вересня 2013 року і проживали у ньому разом з цього часу, як одна сім`я без реєстрації шлюбу, до укладення шлюбу 28 вересня 2013 року, а після укладення шлюб проживали разом до січня 2019 року. Від шлюбу позивач з відповідачем ОСОБА_2 мають двох синів: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У термін визначений нотаріусом та попередньою домовленістю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ОСОБА_5 до 15 грудня 2014 року вони внесли продавцеві 40 000 гривень, вказані грошові кошти були і є спільним коштами подружжя, оскільки заощаджувались та виплачувались ними у період шлюбу. Під час сумісного проживання у спірному будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_1 з ОСОБА_2 приводили спірне домоволодіння у порядок, проводили у ньому капітальний ремонт, встановили нові вікна, тощо, значно поліпшили стан будинку, тобто всіляко дбали про добробут та затишок їх родини, облаштовували житловий будинок всім необхідним та робили його комфортабельним. Також, у період шлюбу вони приватизували земельну ділянку, площею 0,0889 га, що обслуговує домоволодіння АДРЕСА_3 . У серпні 2018 року ОСОБА_2 перестав надавати матеріальну допомогу їх дітям, тому позивач була вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів. З січня 2019 року сімейні стосунки ОСОБА_1 з ОСОБА_2 припинились, з того часу спільне господарство та спільний бюджет не ведуть. Позивачка переїхала проживати разом з дітьми у батьківський будинок у Якимівському районі. Під час досудового врегулювання та вирішення питання поділу майна подружжя позивачу стало відомо зі слів відповідача ОСОБА_2 , що ділити у якості майна подружжя їм вже нічого, оскільки він все влаштував і переоформив право власності на будинок та земельну ділянку на хлопця, який ставив їм вікна у будинку в 2014 -2015 роках. ОСОБА_1 одразу не повірила, однак пізніше звернувшись до адвоката на консультацію виявила факт укладення її чоловіком договорів купівлі-продажу їх спільно придбаного житлового будинку разом із земельною ділянкою, що обслуговує домоволодіння з відповідачем ОСОБА_4 .. Просить звернути увагу суду на те, що угода купівлі-продажу, що укладена між відповідачами, відбувалася 23 листопада 2018 року - саме у той час коли вони продовжували з відповідачем проживати у вказаному будинку, позивач ні про що не здогадувалась, що вказує на удаваність вказаної угоди, оскільки новий власник майна є лише формальним, він не з`являвся у вказаному домоволодінні, про своє право не заявляв, а відповідач продовжує проживати та користуватись житловим приміщенням у вказаному будинку до теперішнього часу. Вказані обставини свідчать про формальність вказаної угоди, з метою приховати майно подружжя від поділу. Адже, у власності її чоловіка тепер не перебуває жодного нерухомого майна. Так, ОСОБА_1 бажає поділити майно, придбане за час спільного проживання без реєстрації шлюбу та під час шлюбу з відповідачем, визнавши придбане 04 вересня 2013 року майно спільним майном подружжя відповідно до ст. 74 СК України, визнавши угоду купівлі-продажу спірного житлового будинку та земельної ділянки недійсною, оскільки, вона вчинена без її згоди. А також, вважає, що спірний будинок підлягає поділу та визнанню за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину спірного будинку та на 1/2 частину земельної ділянки за вказаною адресою. Крім того, позивач зазначає, що майно придбане за час спільного проживання з відповідачем без реєстрації шлюбу на передодні укладення шлюбу, є їх з ОСОБА_2 спільним придбанням. Окрім того, кошти які вносились у період їх з відповідачем шлюбу, продавцеві до 15 грудня 2014 року, що є більшою сумою від внесеної при укладені договору, були нашими спільними коштами подружжя, оскільки сплачувались вже у період шлюбу з відповідачем. Отже, згоди відповідачу по справі на продаж вищевказаного будинку та земельної ділянки, належного позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, ОСОБА_1 не надавала, що свідчить про незаконність даного правочину та порушенні її законних прав на одержання своєї частки майна при поділу майна належного їм з відповідачем ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Ухвалою судді від 12 серпня 2019 року відкрито провадження по справі, призначено підготовче судове засідання у порядку загального позовного провадження провадження з викликом сторін та надано відповідачам строк для подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 червня 2020 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко Марина Геннадіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю, визнання недійсними угод про відчуження та визнання права власності на половину частки майна у порядку поділу майна подружжя та призначено справу до судового розгляду по суті.

25 вересня 2020 року від позивача до суду надійшла заява про залишення позову без розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, вважає необхідним залишити позов без розгляду.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Таким чином, враховуючи викладене, оскільки позивачкою подано заяву про залишення позову без розгляду до початку розгляду справи по суті, тому суд вважає за необхідне задовольнити заяву позивача та залишити позов без розгляду у відповідності до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Керуючись ст. 247, п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа - приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу Тимченко Марина Геннадіївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання нерухомого майна спільною власністю, визнання недійсними угод про відчуження та визнання права власності на половину частки майна у порядку поділу майна подружжя - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Л.В. Колодіна