Справа № 372/2341/20
Провадження № 2-1517/20
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року Обухівський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

при секретарі Ковшобі А.К.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у приміщенні Обухівського районного суду Київської області у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компані «Фінанс Інновація» ТМ Monetka, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз кредитних юристів України «Фінфорт Клаб» про захист прав споживача,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2020 року ОСОБА_1 звернулась до Обухвіського районного суду Київської області з вказаним позовом, в якому просила визнати дії ТОВ «Фінансова Компанія «ФІНАНС ІННВАЦІЯ» відносно неї такими, що здійсненні із використанням нечесної підприємницької практики; визнати договір про надання споживчого кредиту № -8 від 10.04.20 року ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» та ОСОБА_1 недійсними з моменту укладання; стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди у сумі 6000 грн. на її користь; зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» знищити персональні дані відносно неї, які знаходяться у відповідача та протиправно використовуються.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що після укладання між сторонам договору про надання споживчого кредиту № -8 від 10.04.20 року, відповідач розголошував персональні дані позивачки без її згоди, внаслідок чого були порушені права позивачки як споживача щодо захисту персональних даних шляхом розповсюдження інформації через розсилку у програмі Вайбер контактам позивачки. Вказаними діями відповідача створена негативна соціальна оцінку особи в очах оточуючих та порушена честь позивачці. Окрім того, позивачка посилається на те, що були порушенні її права як споживача щодо нарахування штрафних санкцій, оскільки відповідно до законодавства про захист прав споживачів, відповідач не мав права щодо їх нарахування після введення режиму карантину.

Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 23 липня 2020 року прийнята вказаний цивільний позов до розгляду та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 01 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судовому засідання позивачка підтримала позовні вимоги у повному обсязі, та просила задовольнити.

Представник відповідача до судового розгляду не з`явився, направив на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому виклав позицію відповідача, проти позовних вимог заперечував у повному обсязі та просив відмовити у задоволенні.

Представник третьої особи ТОВ «Союз кредитних юристів України «Фінфорт Клаб» до судового засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не направив.

Проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, 11.03.2020 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачем ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ФІНАНС ІННОВАЦІЯ» укладено договір про надання споживчого кредиту № -8.

Відповідно до укладеного договору № 20311-8660- від 11.03.2020 року, позивачка отримала кредит у розмірі 9000 грн. строком на 30 днів шляхом переказу на платіжну картку позивача № НОМЕР_1 , емітовану АТ «КБ «ПРИВАТБАНК» зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,7% від суми кредиту за кожен день користування та 3,5 % від залишку суми за кожен день прострочення терміну повернення кредиту. Тобто кінцевим терміном повернення кредитних коштів відповідно до графіку розрахунків визначено 10.04.2020 рік та загальна сума, яка підлягала поверненню - 13 590 грн. ( 9000 грн. - тіло кредиту та 4 590 грн. відсотки за користування).

Через невиконання умов вказаного договору щодо повернення кредитних коштів у встановлений в договорі строк, що не оспорювалося позивачкою в судовому засіданні, відповідач, на думку позивачки, неправомірно здійснив розсилку повідомлень у програмі «Вайбер». У вказаній розсилці відповідач почав листування з особами, зазначеними у телефонній книзі позивачки в якості контактів, в ході якого розповсюдив про неї інформацію, як боржника, згоди на розповсюдження якої вона не давала, чим завдав шкоди її соціальній репутації та принизив її честь та гідність (а. с. 11-13).

Поширення персональних даних передбачає дії щодо передачі відомостей про фізичну особу за згодою суб`єкта персональних даних - ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про захист» персональних даних.

Відповідно до п. 5.2.6 кредитного договору, укладеного між сторонами, позичальник, тобто позивачка в справі, надала згоду на те, що у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язань перед Товариством за цим договором, Товариство має право передати персональні дані Позичальника третім особам (включаючи, але не обмежуючись, Бюро кредитних історій, Кредитним установам, колекторським компаніям тощо) для захисту своїх прав та інтересів.

Таким чином, із вказаного пункту договору суд вбачає, що персональні дані позивачки могли бути правомірно передані відповідачем третім особам, оскільки мав місце факт неналежного виконання нею зобов`язань перед відповідачем.

Із наданих позивачкою доказів суд не може стверджувати, що відповідач є саме тією особою, яка під ім`ям « ОСОБА_2 » здійснювала листування в додатку «Вайбер», та повідомляла контактних осіб позивачки про наявність в неї заборгованості за кредитними зобов`язаннями. Позивачкою не надано суду належних та допустимих доказів того, що нею вжито всіх можливих заходів щодо з`ясування дійсного відповідача за пред`явленими вимогами, оскільки у випадку анонімного поширення інформації тягар доказування покладається саме на позивача.

В зв`язку з чим, вимоги позивачки про визнання дій такими, що здійснені із використанням нечесної підприємницької діяльності та відшкодування моральної шкоди в розмірі 6000 грн., яка є похідною від первісної вимоги, є такими, що не підлягають задоволенню з підстав їх недоведеності.

В зв`язку з тим, що судом не встановлений факт здійснення нечесною підприємницької діяльності відповідачем відносно позивачки щодо незаконного розповсюдження її персональних даних іншим особам - не підлягає задоволенню і вимога про зобов`язання відповідача знищити персональні дані ОСОБА_1 .

З приводу незаконного нарахування позивачці штрафних санкцій внаслідок якого ОСОБА_1 ставиться вимога про визнання договору кредиту недійсним з моменту його укладення - слід зазначити наступне.

Позивачка посилається на п. 6 розділу 4 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», відповідно до якого у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобіганню поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (пеню, штраф) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин, інших ніж передбачені ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем, в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19) (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), наступного за місяцем в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів). Норми цього пункту поширюються у тому числі на кредити, визначені ч. 2 ст. 3 цього закону.

На її думку запровадження вказаної норми є підставою для визнання кредитного договору недійсним з моменту укладення.

Слід зазначити наступне. По-перше, вказані зміни до ЗУ «Про споживче кредитування» внесені ЗУ «Про внесення змін до Податкового кодексу, інших законів України щодо підтримки платників податків на період здійснення заходів, спрямованих на запобіганню і поширенню короновірусної хвороби (COVID 19)» № 533-ІХ від 17.03.2020 року, тобто після укладення кредитного договору між сторонами по справі 11.03.2020 року. По-друге, вказаний Закон не встановлює заборону визначати штрафні санкції в умовах договору, а звільніє споживача від виконання зобов`язань, що виникли в результаті нарахування штрафних санкцій.

Проаналізувавши наведені позивачкою доводи, суд вважає принциповим моментом у зазначеній ситуації - відсутність актуальної вимоги відповідача, зверненої до ОСОБА_1 в судовому порядку, про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором із нарахованими штрафними санкціями поза межами графіку розрахунку, тобто в сумі, що перевищує 13 590 грн. 00 коп.

Розрахунок заборгованості клієнта ОСОБА_1 , наданий відповідачем за підписом директора С. О. Картамашева, станом на 05.08.2020 рік в розмірі 50 345 грн. із збільшенням процентної ставки як штрафної санкції за неналежне виконання умов договору, є лише попередньою фіксацією факту порушення цивільно-правових зобов`язань, який безпосередньо впливає на права позиваки, і не може бути підставою для визнання договору кредиту недійсним в цілому чи окремих його частин. Відповідний розрахунок може бути письмовим доказом, який у разі виникнення спору між сторонами, повинен оцінюватися судом відповідно до вимог процесуального законодавства.

Таким чином, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в повному обсязі.

Керуючисьст.ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 282, 365 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компані «Фінанс Інновація» ТМ Monetka, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю «Союз кредитних юристів України «Фінфорт Клаб» про захист прав споживача, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Обухівський районний суд Київської області, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 20.10.2020 року.

Суддя: Г.В. Висоцька