Справа №: 398/818/20
провадження №: 2/398/919/20
РІШЕННЯ

Іменем України

"03" червня 2020 р. Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області в складі:

головуючого судді Авраменка О.В.,

з участю секретаря судового засідання Міщенко С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в м. Олександрії в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Завод Автоштамп» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що до 27 грудня 2019 року працював ТОВ «Завод Автоштамп» на посаді слюсаря-ремонтника. З вересня 2019 року підприємство нараховувало, але не виплачувало заробітну плату. 27 грудня 2019 року його було звільнено за власним бажанням та на момент звільнення підприємство не провело з ним повного розрахунку по заробітній платі. Заборгованість по зарплаті на дату звільнення складала 20 206,16 грн. (до видачі, без урахування податків та зборів). Оскільки, заборгованість по заробітній платі не була виплачена у строки встановлені законом, просив стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 14 307 грн. станом на 16 березня 2020 року (дата звернення з позовом до суду). Також зазначає, що у зв`язку з невиплатою йому заробітної плати, відповідач поставив його в складні життєві обставини, оскільки він був позбавлений можливості купувати продукти харчування, платити за комунальні послуги, чим йому було завдано моральної шкоди, яку він оцінює в суму 10 000,00 грн. З урахуванням уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату на день звільнення в розмірі 25 054,76 грн. (з урахуванням податків та зборів), в тому числі заробітну плату за винятком відрахувань в розмірі 20 206,16 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з моменту звільнення до дати ухвалення рішення та моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

Учасники справи, належним чином повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися.

Позивач подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Крім цього, просив розглядати справу у його відсутність.

Відповідач причини неявки в судове засідання не повідомив, із заявою про неможливість розгляду справи у відсутність його представника до суду не звертався та відзив на позов не подав. Відповідачем до суду подано довідку вих. №18/19 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якої середньоденна заробітна плата позивача складає 281,43 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Підстав для відкладення розгляду справи, визначених ст. ст. 223 та 240 ЦПК України, судом не встановлено.

Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до наступних висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог та наданих доказів у справі встановив наступні факти та правовідносини.

До 27 грудня 2019 року позивач працював в ТОВ «Завод Автоштамп» та був звільнений з посади слюсар ремонтник на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням, на підставі наказу №141-к від 27 грудня 2019 року, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

На дату звільнення відповідач мав заборгованість перед позивачем з виплати нарахованої заробітної плати: за вересень 2019 року - 4 701,66 грн. (до видачі - 3 784,84 грн.), за жовтень 2019 року - 12 289,44 грн. (до видачі - 9 893,00 грн.), за листопад 2019 року - 901,43 грн. (до видачі - 887,91 грн.) та за грудень 2019 року - 7 804,23 грн. (до видачі - 6 282,41 грн.). В день звільнення позивачу було виплачено 642,00 грн. в рахунок заробітної плати за вересень 2019 року. Зазначене підтверджується довідкою відповідача про заробітну плату до видачі, розрахунковими листами відповідача, відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утримані податки, випискою за картковим рахунком позивача (а. с. 8, 39 - 40, 42, 43).

Отже, в день звільнення відповідач повинен був виплати позивачу нараховану заробітну плату в розмірі 25 054,76 грн. (4 701,66 грн. (нараховано за вересень 2019 року) - 642,00 грн. (виплачено в день звільнення) + 12 289,44 грн. (нараховано за жовтень 2019 року) + 901,43 грн. (нараховано за листопад 2019 року) + 7 804,23 грн. (нараховано за грудень 2019 року) = 25 054,76 грн.).

Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ст. ст. 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що при звільненні відповідачем не виконано вищезазначені вимоги чинного законодавства України, а тому з нього підлягає стягненню на користь позивача заборгованість по нарахованій, але не виплаченій у день звільнення, заробітній платі в розмірі 25 054,76 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 (далі - Порядок).

Відповідно до п. 5 розд. ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку є середньоденна заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період, а після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Довідкою відповідача №18/19 від 30 квітня 2020 року підтверджується, що середньоденний заробіток позивача становить 281,43 грн., що сторонами не оспорюється.

Згідно з ч. 1 ст. ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Відповідно до норм тривалості робочого часу на кожний рік з часу звільнення позивача кількість робочих днів становить: за січень 2020 року - 21 день, за лютий 2020 року - 20 днів, за березень 2020 року - 21 день, за квітень 2020 року - 21 день, за травень 2020 року - 19 днів, за червень 2020 року (по 02 червня 2020 року включно) - 2 дні, а всього - 104 дні.

Враховуючи, що відповідач в день звільнення позивача та на момент розгляду справи не провів з останнім повний розрахунок, то позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивача за період з 28 грудня 2019 року по 02 червня 2020 року включно в розмірі 29 268,72 грн. (281,43 грн. х 104 дні = 29 268,72 грн.).

За правилами ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності (п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в заявах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року суд визначає розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру моральної шкоди суд приймає до уваги характер правопорушення, ступінь фізичних та душевних страждань позивача, який у зв`язку із невиплатою заробітної плати відповідачем опинився в складних життєвих обставинах, оскільки він був позбавлений можливості купувати продукти харчування, платити за комунальні послуги.

Керуючись принципами розумності, виваженості і справедливості, суд вважає обґрунтованим розмір моральної шкоди в сумі 3 000,00 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, в частині стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі в розмірі 25 054,76 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 грудня 2019 року по 02 червня 2020 року включно в розмірі 29 268,72 грн. та 3 000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Згідно з п. п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Визначаючи розмір стягнення заробітної плати за один місяць суд враховує, що заборгованість зі сплати заробітної плати за вересень 2019 року становить 4 059,66 грн.

За змістом ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за позовні вимоги щодо стягнення виплат, належних позивачу при звільненні, та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, від сплати якого звільнено позивача, в розмірі 840,80 грн.

Крім того, враховуючи часткове задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, суд стягує з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір, пропорційно до задоволених вимог в 252,24 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76 - 82, 141, 258, 259, 263 - 265, 268, 430 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» про стягнення невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Бориса Йогансона, буд. 1, код за ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) нараховану, але невиплачену заробітну плату при звільненні в розмірі 25 054 (двадцять п`ять тисяч п`ятдесят чотири) грн. 76 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 28 грудня 2019 року по 02 червня 2020 року включно в розмірі 29 268 (двадцять дев`ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. 72 коп. та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Бориса Йогансона, буд. 1, код за ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (адреса місця проживання, зареєстрована у встановленому законом порядку: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 252 (двісті п`ятдесят дві) грн. 24 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» (адреса місцезнаходження: Кіровоградська область, м. Олександрія, провулок Бориса Йогансона, буд. 1, код за ) на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) грн. 80 коп.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення заробітної плати за один місяць в розмірі 4 059,66 (чотири тисячі п`ятдесят дев`ять) грн. 66 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його складення до Кропивницького апеляційного суду через Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відповідно до п. 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 03 червня 2020 року.

Суддя О.В.Авраменко