КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/824/6212/2020 Головуючий у 1-й інстанції: Миколаєць І.Ю.
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 жовтня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Чобіток А.О.

суддів - Немировської О.В., Ящук Т.І.

секретар - Зиль Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 року в справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_2 , яка діє як опікун від імені недієздатного сина ОСОБА_3 , третя особа: державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори Черноморченко Олена Василівна, Орган опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання договору дарування ѕ частини квартири недійсним та включення ѕ частини квартири до складу спадкового майна ,-

у с т а н о в и в :

У серпні 2019 року ОСОБА_1 пред`явила вищевказаний позов, у якому зазначала, що відповідач ОСОБА_2 є її рідною сестрою. Їхнім батькам на праві власності в порядку приватизації державного житлового фонду належала квартира АДРЕСА_1 в рівних частках. Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_1 , вона з сестрою ОСОБА_2 домовились, що її частку квартири успадкує лише батько ОСОБА_4 , а вже після його смерті вона з сестрою успадкують квартиру в рівних частках. Проте ОСОБА_2 не дотрималась вказаної домовленості і разом з батьком прийняла спадщину, унаслідок чого батьку належало ѕ частини квартири, а ОСОБА_2 1/4 частина квартири. За життя батько ОСОБА_4 склав заповіт на все належне йому нерухоме майно на користь неї та ОСОБА_2 .. Після смерті батька, ІНФОРМАЦІЯ_2 , вона дізналася, що ѕ частини квартири належної батьку, ОСОБА_3 , який є сином відповідача ОСОБА_2 , на підставі довіреності від імені їх батька, 03.07.2013 року подарував ОСОБА_2 ..

Посилаючись на недієздатність ОСОБА_3 в момент вчинення ним договору дарування 03.07.2013 року від імені дарувальника ОСОБА_4 на користь відповідача, оскільки ОСОБА_3 з 1997 року має психічні розлади, хворіє на психічну хворобу, у зв`язку з чим неодноразово лікувався в Київській міській психіатричній лікарні №1 імені І.П. Павлова та перебуває на обліку в Київському міському психоневрологічному диспансері №4, є недієздатною особою та інвалідом 2 групи, а ОСОБА_2 є його опікуном, унаслідок чого отримує на його утримання пенсію та допомогу, ОСОБА_1 просила визнати договір дарування 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 недійсним та включити 3/4 частини квартири до складу спадкового майна після померлого ОСОБА_4 ..

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01.07.2020 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення про задоволення позову. Уважає висновок суду при відмові в задоволенні позову щодо відсутності рішення суду про недієздатність ОСОБА_3 безпідставним, є наслідком однобічності розгляду справи, у зв`язку з чим суд допустив порушення як матеріального, так і процесуального права, оскільки при розгляді даної справи судом не призначалася судово-психіатрична експертиза, про яку було заявлено представником позивача.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 вказує на законність та обґрунтованість рішення суду ухваленого в даній справі та безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 , зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_3 , який вчиняв від імені померлого ОСОБА_4 договір дарування ѕ частини спірної кваритири на ім`я ОСОБА_2 в установленому законом порядку недієздатним не визнавався.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції, виходив з його недоведеності, оскільки не надано доказів того, що ОСОБА_3 на момент вчинення правочину був недієздатним. Зважаючи на заявлену позивачем підставу позову,таким доказом може бути рішення суду про визнання особи недієздатною, яке набрало законної сили, проте судом було встановлено, що такого рішення не існує.При цьому заяви про зміну підстав позову від позивача не надходило

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явились в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи та встановивши її обставини, колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ст. 204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).

Відповідно до статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України

Згідно з частинами 1-3 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частинами 1, 2 статті 39 ЦК України визначено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це ( ч. 1 ст. 40 ЦК України).

Такий саме порядок встановлено і при обмеженні цивільної дієздатності фізичної особи ( ст.. 36 ЦК України).

Відповідно до частин 1-3 статті 41 ЦК України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Недієздатна фізична особа не має права вчиняти будь-якого правочину. Правочини від імені недієздатної фізичної особи та в її інтересах вчиняє її опікун.

Установлено, що позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що на момент вчинення ОСОБА_3 договору дарування 03.07.2013 року від імені дарувальника ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 був недієздатним, а його опікуном була ОСОБА_2 , яка отримує на його утримання пенсію та допомогу.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а згідно із ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Заявляючи до ОСОБА_2 як опікуна ОСОБА_3 вимогу про те, що договір дарування, укладений ОСОБА_3 03.07.2013 року від імені дарувальника ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , є недійсним, оскільки був укладений ОСОБА_3 , який був недієздатним та над яким було встановлено опіку, ОСОБА_1 будь-яких належних та допустимих доказів зазначеному, якими в даному випадку є рішення суду, яке набрало законної сили станом на момент вчинення правочину, не надала та на об`єктивну наявність таких не вказала.

При цьому відповідно до листа Органу опіки та піклування Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації за №58/53-оп від 09.12.2019 року, на обліку в даному органі перебувають виключно особи, які визнані в судовому порядку недієздатними або обмежено недієздатними. ОСОБА_3 на обліку в органі опіки та піклування не перебуває, юридична опіка над ним не встановлювалася ( а.с.125-126).

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції, ухвалене в даній справі є законним та обгрунтованим, підстави до скасування якого відсутні.

Аргументи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення судом норм процесуального права, оскільки останній відмовив у призначенні судової психіатричної експертизи, не зважаючи на те, що предметом позову є визнання договору недійсним, у зв`язку з недієздатністю особи, на увагу не заслуговують, з огляду на наступне.

Згідно із нормами цивільного процесуального права, предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд має ухвалити рішення.

Під підставами позову розуміють обставини, якими позивач обґрунтовує свою вимогу, а також факти, що підтверджують ці обставини.

Отже, предмет позову - це те, що конкретно вимагає позивач; підстава позову - те, чим позивач обґрунтовує свої вимоги.

Як вже зазначалося вище, то ОСОБА_1 звернулась з даним позовом до ОСОБА_2 як опікуна ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним у зв`язку з тим, що він був укладений недієздатною особою, над яким встановлено опіку.

Отже предметом позову було визнання договору дарування, укладеного ОСОБА_3 03.07.2013 року від імені дарувальника ОСОБА_4 на користь відповідача ОСОБА_2 ѕ частини квартири АДРЕСА_1 недійсним.

Підставою позову було те, що ОСОБА_3 під час укладення указаного правочину був недієздатним і над ним було встановлено опіку.

Саме вказані обставини і були предметом розгляду судом першої інстанції, за якими ухвалене відповідне рішення суду, з яким погоджується і суд апеляційної інстанції.

Право позивача змінити предмет чи підстави позову передбачене ч. 3 ст. 49 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Залишаючи заяву представника позивача про призначення судової психіатричної експертизи в даній справі щодо здатності ОСОБА_3 за своїм станом здоров`я усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення та підписання договору дарування ѕ частини квартири АДРЕСА_1 03.07.2013 рокувід імені ОСОБА_4 без задоволення, суд виходив з того, що вирішення даного питання виходить за межі позовних вимог, оскільки у підготовчому засіданні заяв про зміну підстав позову не надходило.

Суд апеляційної інстанції погоджується із таким висновком суду, оскільки призначення даної експертизи можливе в тому разі, коли вимога про визнання правочину недійсним заявлена з підстав укладення правочину дієздатною особою, яка, на думку позивача, під час його вчинення не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Разом з тим, ОСОБА_1 до закінчення підготовчого засідання підставу позову не змінювала та вимог до ОСОБА_3 не заявляла, хоча відповідно до вимог ЦПК України визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача, а тому посилання представника останньої в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не залучив відповідачем ОСОБА_3 , не ґрунтується вимогах закону.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 01 липня 2020 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: А.О. Чобіток

Судді: О.В. Немировська

Т.І. Ящук