Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 квітня 2020 року Новоархангельський районний суд Кіровоградської області
в складі судді: Партоліної І.П.
за участю секретаря: Довгої С. В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Новоархангельську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та зняття її з реєстрації, -
Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом до відповідача, мотивуючи свої вимоги тим, що він набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка попередньо належала на праві приватної власності ОСОБА_2 . Відповідач прописана в зазначеній квартирі, проте протягом тривалого часу не проживає на території України, не оплачує комунальні послуги та не бере участі у її утриманні.
Після продажу квартири відповідач запевнила, що вона у добровільному порядку зніметься із реєстрації, однак минуло більше 5 років, як вона виїхала до Республіки Польші і до теперішнього часу жодної немає інформації щодо її повернення до України та зняття із реєстрації.
Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження та користування майном і він позбавлений можливості отримати субсидію.
Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, відзив на позовну заяву до суду не надходив.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши докази в сукупності з іншими матеріалами справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню зі слідуючих підстав.
Як встановлено в судовому засіданні, згідно договору купівлі-продажу від 21 листопада 2019 року ОСОБА_2 продала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 .
Даний договір зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.11.2019 року за реєстровим № 34257244.
Довідкою № 137 від 20 січня 2020 року підтверджується, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 28 березня 2008 року.
Згідно Актів про перевірку проживання громадянки ОСОБА_2 в смт. Новоархангельськ від 11 липня 2019 року, 17 вересня 2019 року та 17 грудня 2019 року, складених заступником селищного голови Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області, майстром із благоустрою ОСОБА_4 та представником від громадськості ОСОБА_5 , встановлено, що громадянка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою АДРЕСА_3 , однак за даною адресою не проживає та на даний час виїхала за межі України і знаходиться в республіці Польща протягом останніх трьох років, за місце реєстрації не проживає.
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним, та складається з правомочностей власника щодо права володіння, права користування і права розпорядження.
Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
В свою чергу, ст. 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальному житловому фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).
Більш того, на підставі ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповфідно до ч.1 ст. 405 ЦК України, ст.156 ЖК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР).
Таким чином, ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР передбачає збереження права користування житлом лише для членів сім`ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.
З огляду на зазначене, судом відзначається, що відповідач ОСОБА_2 не належить до членів сім`ї нового власника будинку позивача ОСОБА_1 в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, у зв`язку з чим з моменту припинення права власності на зазначений житловий будинок у попереднього власника, враховуючи відсутність встановленого житлового сервітуту на користування зазначеним майном з новим власником будинку, відповідач ОСОБА_2 втратила право користування зазначеним майном.
З огляду на викладене вище, судом відзначається, що позивач ОСОБА_1 , має право вимагати усунення перешкод у користуванні власністю, у тому числі, шляхом звернення до суду з позовом про визнання відповідача ОСОБА_2 такою, що втратила право користування зазначеною квартирою.
Крім того, суд звертає увагу на те, що позивачем ставиться вимога до відповідача про зняття її з реєстрації у вказаній квартирі.
Однак, вказана вимога не може бути задоволення зі слідуючих підстав.
З врахуванням положень ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», відповідно до якої реєстрацією є внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Згідно ч. 1 ст. 7 Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону реєстрація та зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці здійснюється органом реєстрації.
Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст. 18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується.
Таким чином, встановивши під час судового розгляду справи, що з припиненням права власності на квартиру, відповідач також втратила право користування нею, новим власником якого з 21 листопада 2019 року року є позивач ОСОБА_1 і відповідач не належить до членів його сім`ї, суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність позивачем позовних вимог в частині визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням та їх задоволення.
На підставі ст. 141 ЦПК України суд вирішує питання розподілу витрат.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 6, 15, 321, 391, 405 ЦК України, 64, 50, 156 ЖК УРСР, 141, 263-265, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженку міста Дніпропетровськ, такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, а саме квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку визначеному ст. 354, 355 ЦПК України.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя: