Справа №664/3593/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року Цюрупинський районний суд

Херсонської області

у складі: судді Бойко В. П.,

при секретарі Сорока М. С.,

за участі представника ідповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олешки Херсонської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В позовній заяві зазначено, що між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого 26.12.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8063,93 гривень зі сплатою відсотків в сумі 18% річних. Відповідач своїм підписом засвідчив, що Генеральна угода та умови і правила складають кредитний договір. Проте, відповідач порушив зобов`язання і тому має заборгованість станом на 19.11.2019 року в розмірі 18217,97 грн., яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Заборгованість складається з 4171,92 гривень тіла кредиту, 3794,28 гривень відсотків, 9011,59 гривень пеня та 1240,18 гривень штраф. Просять стягнути з відповідача заборгованість у зазначеному розмірі та судові витрати. Просять справу розглядати за їх відсутності.

Представник відповідача заперечив проти позову, надав відзив та пояснив, що відповідно до п.1.4 Генеральної угоди строком повернення в разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання є другий день з моменту такого порушення. Враховуючи дату останнього платежу 25.05.2016 року, остання дата дострокового погашення кредиту є 26.06.2016 року. Таким чином, враховуючи позовну давність у три роки, банк пропустив строк позовної давності та звернувся до суду лише 06.12.2019 року. У зв`язку із цим просить відмовити в задоволенні позову у зв`язку із пропуском позовної давності.

Заслухавши пояснення, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що між сторонами укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого 26.12.2012 року ОСОБА_2 отримав кредит у виді кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 8063,93 гривень зі сплатою відсотків в сумі 18% річних. Відповідач своїм підписом засвідчив, що Генеральна угода та умови і правила складають кредитний договір. Проте, відповідач порушив зобов`язання і тому має заборгованість станом на 19.11.2019 року в розмірі 18217,97 грн., яку до теперішнього часу добровільно не сплатив. Заборгованість складається з 4171,92 гривень тіла кредиту, 3794,28 гривень відсотків, 9011,59 гривень пеня та 1240,18 гривень штраф.

Ці обставини підтверджуються анкетою-заявою відповідача, копією Генеральної угоди, витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами, доданими до позову позивачем.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

При цьому, суд враховує, що в Генеральній угоді містяться всі істотні умови для кредитного договору. Загальний розмір, строки повернення, відсоткова ставка, штрафні санкції, порядок погашення. Відповідач ознайомлений з даними умовами у повному обсязі, про що свідчить його підпис.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна голд», 55 днів пільгового періоду» тощо, та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: www://privatbank.ua, надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років (пункт 1.1.7.31 згаданих Умов), та інші умови .

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування, крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено і у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано стороною позивача при розгляді вказаної справи.

За таких обставин неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом , тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

В той же час, необхідні істотні умови у Генеральній угоді вказані у повному обсязі і відповідач повністю з ними ознайомлений.

Щодо застосування строків позовної давності слід відмовити з таких підстав. Представник відповідача посилається на норми Генеральної угоди, за якими строком повернення в разі порушення позичальником будь-якого зобов`язання є другий день з моменту такого порушення. Враховуючи дату останнього платежу 25.05.2016 року, остання дата дострокового погашення кредиту є 26.06.2016 року. Таким чином, враховуючи позовну давність у три роки, банк, на думку представника відповідача, пропустив строк позовної давності та звернувся до суду лише 06.12.2019 року. З даним твердженням неможливо погодитись. Вказані строки зазначені як підпункти пункту 1.3. Пункт 1.3 є загальним для п.п.1.3.1-1.3.3 та стосується порушень будь-якого із зобов`язань. Враховуючи періодичність виникнення зобов`язань по сплаті кредиту (щомісячні платежі), вбачається, що дані строки стосуються кожного окремого щомісячного зобов`язання сплатити будь-яку частину боргу(тіло, відсотки, штрафні санкції та інше) та фактично є встановленням графіку погашень кредиту в разі виникнення прострочень. Кінцевий же строк погашення кредиту встановлено п.1.1.3 та п.2.1 - 31.12.2017 року. Таким чином п.1.1.3 та п.2.1 визначають кінцевий строк настання обов`язку погасити всю суму боргу та є спеціальною нормою, яка відноситься до всієї суми кредиту загалом із іншими нарахуваннями. Таким чином, враховуючи кінцеву дату погашення кредиту 31.12.2017 року, позивач мав можливість вважати своє право порушеним протягом трирічного строку з моменту закінчення строку дії договору(кінцева дата погашення кредиту). Виходячи з цього, крайнім строком для подачі позову є 31.12.2020 року.

Таким чином, суд вважає повністю доведеним наявність та розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем у розмірі 18217,97 гривень. Отже, позов слід задовольнити у повному обсязі.

Витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст.ст.12, 13, 19, 81, 259, 264, 265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 551, 616, 625, 1049-1054 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»(, рахунок НОМЕР_2 ) заборгованість за Генеральною угодою від 26.12.2012 року в розмірі 18217,97 гривень та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1921,00 гривень, а всього стягнути 20138,97 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя В.П.Бойко

Повний текст рішення виготовлено 09.06.2020 року