СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/4524/20

пр. № 2/759/3397/20

23 липня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: Миколаєць І.Ю.,

Секретаря : Марус А.О.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2020 року ОСОБА_3 , який здійснює представництво інтересів ОСОБА_1 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: квартира АДРЕСА_1 та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 23.10.2018 року. В той же час позивач не може користуватись зазначеною квартирою на свій розсуд, оскільки в квартирі попереднім власником, матір`ю позивача, зареєстровано відповідача, який на той час перебував у шлюбі з позивачкою. Позивач зазначає, що 22 вересня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Позивач одразу після розірвання шлюбу залишила квартиру, оскільки не могла з моральних засад знаходитись з відповідачем в одній квартирі, в той час як відповідач продовжував одноособово мешкати та користуватись квартирою, не сплачуючи комунальні послуги. Станом на листопад 2019 року, заборгованість за комунальні послуги становила 45 198,51 грн. Позивач стверджує, що не оплачуючи комунальні послуги, відповідач не повинен був покладати обов`язок сплати комунальних послуг на позивача. Позивач посилаючись на норми ст. 406 ЦК України просить позбавити відповідача на право користування квартирою АДРЕСА_1 , та з огляду на фактичне користування житлово-комунальними послугами сплатити суму заборгованості позивачу.

19 березня 2020 року судом було відкрито провадження у даній справі да призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення ( виклику) сторін.

Отримавши позовну заяву та ухвалу про відкриття провадження, відповідач не скористався своїм правом, відзиву до суду не направив.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення які повернулися до суду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволеню з огляду на наступні обставини, які підтвердженні доказами.

Відповідно до ч. З ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Святошинського районного суду в м.Києві від 23 вересня 2014 року у справі №759/9524/14-ц позивач перебувала у шлюбі з відповідачем з 25 квітня 1998 року, 23 вересня 2014 року рішенням Святошинського районного суду м.Києва (ун. 759/9524/14ц) розірвано шлюб між позивачем та відповідачем (а.с.14).

23.10.2018 року було укладено договір дарування квартири, зареєстрований в реєстрі за №2671, відповідно до якого ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 подарувала ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,9 кв.м. та житловою площею 43,0 кв.м.(а.с.12,13).

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем існує домовленість щодо користування квартирою АДРЕСА_1 . Відповідач не сплачує житлово-комунальні послуги внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 45 198,51 грн.

Отже, можна стверджувати, що між колишнім власником квартири за усною домовленістю та відповідачем, який на той час був чоловіком позивача, була досягнута домовленість - встановлений сервітут на користування квартирою. Обставиною, за якою такий сервітут був встановлений, стало перебування доньки власника квартири ( позивача у справі) у шлюбі з відповідачем. Зважаючи на те, що сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на майно, а у даному випадку до позивача, вважається правомірним користування відповідачем спірною квартирою і після набуття позивачем у власність цієї квартири.

Таким чином, 23.10.2018 року квартира АДРЕСА_1 є власністю позивачки, була набута нею через чотири роки після розірвання шлюбу з особою, яка продовжує проживати у квартирі.

Позивач стверджує, що у квартирі вона не має змоги проживати. Проживання відповідача у квартирі підтверджується отриманням відповідачем особисто копії позовної заяви за зазначеною адресою.

Заборгованість за житлово-комунальні послуги підтверджується копією рахунку повідомлення, а також повідомленням про відключення побутового споживача (а.с.36-38). Користування цими послугами нерозривно пов`язано із користуванням майном (квартирою).

Відповідно до ст. 156 ЖК Української РСР «припинення сімейних відносин з власником будинку ( квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У разі відсутності угоди між власником будинку ( квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені ст. 162 ЖК Української РСР.

Згідно ст.162 ЖК Української РСР визначає, що плата за користування жилим приміщенням в будинку ( квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності встановлюється угодою сторін.

Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженням в установленому порядку тарифами.

Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.

Також ч.1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зазначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.»

Таким чином, відповідач проживаючи в квартирі позивача повинен був сплачувати за спожиті ним комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Однак суд має відмовити у задовленні вимоги позивача про сплату заборгованості на користь позивача у розмірі 45 198,51 грн. у зв`язку з передчасністю заявлення такої вимоги.

Відповідно до ч.7 ст.403 ЦК України збитки, завдані власникові (володільцеві) земельної ділянки або іншого нерухомого майна, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах.

Підстава нарахування сум з оплати житлово-комунальних послуг не є достатньою для стягнення з особи, який був зобов`язаний сплачувати, але не сплачував на користь особи-власника квартири, оскільки власник квартири не поніс збитків, і лише факт оплати власником коштів, які була зобов`язана оплатити особа, в інтересах якої встановлений сервітут, надає право на стягнення з останнього коштів.

Слід зазначити, що кошти, які просить стягнути власник майна не є коштами за користування майном (квартирою) у розумінні ч.3 ст.403 ЦК України, а є коштами за послуги, які надавалаись іншими особами.

Враховуючи, що право власності на квартиру закріплено за позивачкою, а відповідач, як вже було встановлено вище здійснював користування квартирою за її згодою, тобто був встановлений сервітут, то при вирішенні питання про задоволення позовної вимоги про позбавлення права відповідача на користування квартирою слід керуватися нормою ч.2 ст.406 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 406 ЦК України сервітут сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

Такими обставинами судом визнано не виконання особою в інтересах якого встановлений сервітут його обов`язків по оплаті комунальних послуг.

Суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовної вимоги про позбавлення відповідача у праві користування квартирою АДРЕСА_1 відповідача.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Керуючись: ст.ст.6-13,18,19,71-79,89,141,259,263-265,268,273 ЦПК України,ст.ст. 403,406 ЦК України, ст. 57 СК України, ст. 156, 162 ЖК Української РСР, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір в розмірі 840,80 грн.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення сторін зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи якому рішення не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Київського апеляційного суду, при цьому відповідно до п. п. 15.5 п. 15Перехідних положень ЦПК України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією кодексу.

Суддя: І.Ю. Миколаєць