Справа № 308/5842/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого-судді Бенца К.К.,

при секретарі судового засідання - Парова І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгороді цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовною заявою Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування звернулася до Ужгородського міськрайонного суду в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини.

Позов мотивує тим, що до органу опіки та піклування райдержадміністрації 13.02.2019 року надійшло звернення Середнянської селищної ради про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Службою у справах дітей райдержадміністрації проведено перевірку щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 , в ході якої встановлено, що мати дитини гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 померла. Відповідач ОСОБА_2 є батьком малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що гр. ОСОБА_2 не переймається потребами дитини не піклується про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не цікавиться його долею в цілому. Відносно гр. ОСОБА_2 два рази порушувалося питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про негативний вплив гр. ОСОБА_2 на членів сім`ї, рідного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також старших дітей покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 2006 р.н., ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_6 , 2011 р.н., які перебувають на утриманні гр. ОСОБА_7 .

Позивач вказує, на те, що протягом 2018 року Снігурівським районним судом Миколаївської області розглядалася цивільна справа про стягнення заборгованості за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до гр. ОСОБА_2 . З наведеного, служба у справах дітей, доходить до переконання, що спосіб життя гр. ОСОБА_2 , його агресивна поведінка, відвідини дітей за місцем їх основного проживання у стані алкогольного сп`яніння заподіює шкоду останнім, як моральну так і психологічну.

26.02.2019 року до служби у справах дітей надійшло звернення адвоката Муртазіної Н. М. про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав, гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно дитини, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживає з бабусею ОСОБА_7 в АДРЕСА_1 .

Позивач зазначає, що 28.02.2019 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородської районної державної адміністрації відбувся розгляд питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків гр. ОСОБА_2 , відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за наслідками якого було прийнято рішення про наявність підстав для надання висновку про доцільність позбавлення гр. ОСОБА_2 , батьківських прав відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на викладене, на дані висновку органу опіки та піклування № 327/03-31 від 18.03.2019 року, яким визнано за доцільне позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , просить суд ухвалити рішення, яким: позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітнього сина : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 813,00 гривень щомісячно, починаючи із дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Надіслав на адресу суду заяву у якій просить розглянути справу без участі представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, за зареєстрованим місцем проживання у відповідності до ч.ч.6,7 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило.

Відповідач ОСОБА_2 про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення які повернулися на адресу суду з відміткою Укрпошти "за закінченням терміну зберігання" за № 501, №446, №802, №88000,22074615, №528, №282.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура у судове засідання повторно не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Суд вважає за необхідне звернути увагу на тому, що застосовуючи відповідно до ч. 4 ст. 10 Цивільно- процесуального кодексу України, ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 р. Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з п рав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Враховуючи, що відповідач повідомлений належним чином повторно не з`явився до суду без повідомлення причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У даній справі заходи забезпечення доказів та забезпечення позову судом не застосовувалися.

Провадження у справі ухвалою суду не зупинялося, а тому не було підстав для його поновлення.

Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного.

За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5 даної статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а ч.6 що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з ч.7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Доказами є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Судом встановлено, що до органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації 13.02.2019 року надійшло звернення Середнянської селищної ради про порушення питання доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується копією листа Середнянської селищної ради №76/02-24 від 13.02.2019 року.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з даними свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11.05.2018 року ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого повторно Ужгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, актовий запис в Книзі реєстрації народжень за № 52, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 . У свідоцтві про народження дитини його батьком значиться ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_3 .

Як вбачається із свідоцтва про смерть серія НОМЕР_2 від 16.04.2018 року ( копія долучена до матеріалів справи) , виданого Виконавчим комітетом Середнянської селищної ради Ужгородського району Закарпатської області, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено актовий запис № 17.

Як встановлено судом, малолітнім ОСОБА_1 опікується бабуся ОСОБА_7 , що стверджується висновком Служби у справах дітей Ужгородської районної державної адміністрації про тимчасове перебування дитини в сім`ї родичів/знайомих №130/12/01-10 від 22.02.2019 року.

Як вбачається з довідки Середнянської селищної ради №545 від 01.02.2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає разом із бабусею ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно листа КНП «Ужгородський районний центр первинної медико-санітарної допомоги Ужгородської районної ради» АЗПСМ смт. Середнє №1 від 01.02.2019 року даних щодо участі у вихованні та піклуванні ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьком ОСОБА_2 немає. На прийом до сімейного лікаря з дитиною за останні два роки не з`являвся. На профогляд та огляд по хворобі з дитиною приходить бабка ОСОБА_7 .

Як вбачається з листа Середнянського ДНЗ «Сонечко» №01 від 30.01.2019 року після смерті матері ОСОБА_3 вихованням дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , займається бабуся ОСОБА_7 .

Предметом розгляду органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації було питання виконання ОСОБА_2 батьківських обов`язків щодо малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації № 327/03-31 від 18.03.2019 року враховуючи інтереси ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не переймається потребами дитини не піклується про ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та не цікавиться його долею в цілому. Відносно гр. ОСОБА_2 два рази порушувалося питання про притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що свідчить про негативний вплив гр. ОСОБА_2 на членів сім`ї, рідного сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також старших дітей покійної ОСОБА_3 - ОСОБА_4 , 2006 р.н., ОСОБА_5 , 2010 р.н. та ОСОБА_6 , 2011 р.н., які перебувають на утриманні гр. ОСОБА_7 . Крім того Снігурівським районним судом Миколаївської області розглядалася цивільна справа про стягнення заборгованості за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до гр. ОСОБА_2 . З наведеного, служба у справах дітей, доходить до переконання, що спосіб життя гр. ОСОБА_2 , його агресивна поведінка, відвідини дітей за місцем їх основного проживання у стані алкогольного сп`яніння заподіює шкоду останнім, як моральну так і психологічну.

Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…».

Зокрема відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти , готувати її до самостійного життя.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання одного з них окремо від дитини, не впливає на об`єм їх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків.

Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач покладених законом на батьків обов`язків не виконує, хоча дитина за своїм віком потребує цього.

Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою передбаченою п.2 ч. 1 ст. 164 СК України позбавлення батьківських прав.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків.

Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Відповідно до ч.8, ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

За змістом ст.18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за вихо-вання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідач впродовж тривалого часу вихованням малолітнього сина не займається, не виявляє інтересу до його життя.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його дитини.

Відповідач жодних доказів на спростування доводів позивача не надав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, а тому, з метою захисту прав та інтересів малолітнього , суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ЦПК України - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості , суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відносно малолітнього : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно п.1 ч.1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо його виховання.

Разом з тим, слід роз`яснити відповідачу, що згідно ч.2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Обґрунтованими є і вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на користь ОСОБА_7 на утримання малолітнього сина.

Відповідач ОСОБА_2 свій обов`язок утримувати сина, що передбачений ст. 180 СК України за твердженням позивача не виконує.

Ненадання матеріальної допомоги на утримання дитини є порушенням обов`язку батьків піклуватися про своїх дітей.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов`язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров`я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, матері і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина 1 статті 182 СК України зазначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 статті 182 СК України зазначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст. 7 ЗУ „Про державний бюджет України на 2020 рік" затверджено на 2020 рік прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. ст. 182, 183 СК України, надані сторонами докази в підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позовних вимог, враховує матеріальний стан відповідача, стан здоров`я, потреби дитини, та працездатний вік відповідача, розмір отриманого відповідачем доходу , враховує встановлений законом мінімальний розмір аліментів на дитину, а також покладення обов`язку утримання дитини на батьків.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, як встановлено судом, відповідач в порядку ст.188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати сина не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами на даний час не укладено.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини).

Частиною 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

З урахуванням викладеного, зважаючи на приписи чинного законодавства, суд приходить до висновку, що для задоволення всіх потреб дитини: калорійного харчування та забезпеченням одягу відповідно до його віку, з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дитини, дійсної участі батька у його утриманні, слід визначити розмір аліментів в розмірі 813,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що відповідає приписам ч.2 ст. 183 СК України.

Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено.

Відповідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог тому суд вважає, що оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, відповідно до Закону України "Про судовий збір", з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 89, 141, 223, 258, 263-265, 273, 280-284, 289, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 7, 150, 155, 164-166, 191 СК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву Ужгородської районної державної адміністрації як орган опіки та піклування в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Ужгородська місцева прокуратура про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини - задовольнити.

Позбавити гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Перечинським РВ УМВС України Миколаївської області Снігурівського району, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , батьківських прав відносно малолітнього сина : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 виданий Перечинським РВ УМВС України Миколаївської області Снігурівського району, зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП - НОМЕР_4 , поточний рахунок № НОМЕР_5 в філії АТ «Ощадбанк», аліменти на утримання малолітнього сина : ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі 813,00 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня подачі позову до суду - 27.05.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_2 , на користь держави суму судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення .

Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Закарпатського Апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Учасники справи:

Позивач - Ужгородська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування (88017 м. Ужгород, вул. Загорська, 10);

Відповідач - ОСОБА_2 (місце реєстрації : АДРЕСА_3 ),

Третя особа: Ужгородська місцева прокуратура Закарпатської області ( м. Ужгород, вул. Небесної Сотні 6, 88000).

Дата складання повного тексту рішення суду - 10.12.2020 року.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду К.К. Бенца