Єдиний унікальний № 243/7160/19
Провадження № 2/243/102/2020
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2020 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Гончарової А.О.,

за участю секретаря судового засідання Олійник А.Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

04.07.2019 року акціонерне товариство комерційний банк (далі АТ КБ) «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 29.03.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-якій момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття бідь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затвердженими наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 «Правил користування платіжною карткою».

Одночасно пунктом 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснення операції по картрахункам.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за Договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Кредитним договором.

Відповідач не надавав(ла) своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору, а отже, зобов`язання за вказаним договором не виконав(ла).

У зв`язку з зазначеним порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2019 року має заборгованість на загальну суму 393666,22 грн., яка складається з наступного:

- 16692,79 грн. заборгованість за кредитом;

- 376873,43 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 100,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Таким чином, заборгованість до стягнення становить 126444,17 грн., яка складається з наступного:

-16692,79 грн. заборгованість за кредитом;

-109751,38 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року.

На даний час відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов`язання, заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2013 року в розмірі 126444,17 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16692,79 грн. та заборгованості за відсотками за користування кредитом з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року в сумі 109751,38 грн., та судові витрати у розмірі 1921,00 грн.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, та позивач просив розглядати справу без участі їх представника, надав суду відповідне клопотання.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглядати справу без її участі. Також відповідач надала суду відзив на позовну заяву від 02.12.2019 року (а. с. 55-56), з якого вбачається, що відповідач заявлені вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не визнає, просить відмовити в їх задоволенні, в обґрунтування своїх заперечень, посилається на те, що з наданих позивачем Умов та правил надання банківських послуг не вбачається, що саме з цими Умовами та правилами була ознайомлена відповідач, скріпивши їх своїм підписом, оскільки відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Також відповідач вважає, що позивач в своєму договорі порушив ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки включені позивачем до договору умови є несправедливими, зокрема, несправедливими є умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад 50 % вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. В обґрунтування зазначеного відповідач посилається на ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», рішення Конституційного суду України від 10.11.2011 року по справі № 15-рп/2011. Окрім того, відповідач звертає увагу суду, що позивачем неодноразово змінювалась процентна ставка за вказаним договором, процентна ставка поступово збільшилась з обумовлених під час укладення договору 27,6 % річних, спочатку до 32,40 % пічних, а потім до 42,00 % річних. Та дане збільшення позивачем в односторонньому порядку процентної ставки за договором відбувалось з порушенням ст. 10561 ЦК України, ч. 4 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», згідно з якими банкам заборонено в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами. Банк письмово не повідомляв ОСОБА_1 письмово і своєчасно про зміну відсоткової ставки. Також, відповідач стверджує, що у квітні 2018 року представник банку запропонував їй погасили тіло кредиту 16710,00 грн., та запевнив, що за таких умов кредит буде закритий. Після цього відповідач з великими труднощами віднайшла грошові кошти, закрила тіло кредиту, однак, згодом з`ясувалось, що сплачені нею кошти були зараховані в рахунок погашення відсотків за кредитом.

Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до укладеного договору № б/н від 29.03.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-якій момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття бідь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг. (а. с. 8)

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 29.03.2013 року (а. с. 6-7), загальна сума заборгованості відповідача перед банком за кредитним договором станом на 31.05.2019 року становить 393666,22 грн., включає в себе 16692,79 грн. заборгованості за кредитом, 376873,43 грн. заборгованості за процентами на прострочену заборгованість, 100,00 грн. нарахованої комісії. Станом на 31.10.2017 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 16692,79 грн. (прострочена заборгованість за кредитом) + 109751,38 грн. (заборгованість за процентами) = 126444,17 грн.

17.01.2020 року на адресу суду надійшла відповідь позивача на відзив ОСОБА_1 (а. с. 68-73), згідно з якою позивач посилається на те, що відповідач була ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, в тому числі з Умовами та Правилами обслуговування по платіжним карткам, розташованим на сайті банку www.privatbank.ua; https://client-bank.privatbank.ua та Тарифами, які є складовими Договору банківського обслуговування, про що свідчить підпис відповідача у Заяві. Також зазначено, що відповідачу було надано для ознайомлення Умови та правила в письмовому вигляді, ознайомлення з чим засвідчується відповідачем власним підписом в заяві про приєднання. Підписавши заяву, Банк та клієнт зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та правилах надання банківських послуг, Тарифах банку Договорі банківського обслуговування в цілому. Відповідач особисто заповнювала персональну інформацію щодо себе в анкеті-заяві, де також власним підписом засвідчила, що вона згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, а також ознайомилась і згодна у Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. У Довідці про умови кредитування, яку було додано до позовної заяви, чітко зазначено, що відповідачу встановлено поточну проценту ставку у розмірі 2,3 % (27,60 % на рік), вказано розміри комісій та штрафів, тощо. Тобто, позивач вважає, що при укладенні договору були обговорені всі істотні умови. З виписки з карткового рахунку відповідача, наданої позивачем, вбачається, що ОСОБА_1 було встановлено кредитний ліміт та відповідач активно користувалась грошима, здійснювала розрахунки за допомогою картки, а також частково сплачувала заборгованість за договором. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не проводились. Позивач також вважає, що відповідач неправомірно посилається у своєму відзиві на Закон України «Про захист прав споживачів», оскільки відповідач своїм підписом засвідчила, що була ознайомлена та погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, та, окрім того, Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини, оскільки даний закон визначає поняття споживчого кредиту, а саме це кошти, що надаються кредитодавцем споживачеві на придбання продукції, та в даному випадку грошові кошти надавалися у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. Будь-яких дій щодо введення ОСОБА_1 в оману при укладенні кредитного договору АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не вчиняв, відповідач добровільно уклала кредитний договір. Щодо зміни відсоткової ставки Банк стверджує, що зміни відсоткової ставки, що відбувалися за даним кредитним договором, повністю узгоджуються з Умовами та правилами надання банківських послуг, зокрема, з п. 1.1.3.2.3, п. 1.1.3.1.9 Умов та правил. На сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило, більш того, вже після підвищення процентної ставки відповідач активно користувалась карткою, неодноразово здійснювала погашення заборгованості, що є підтвердженням прийняття діючих умов договору.

Позивачем суду надано роздруківки «Про затвердження Умов та Правил надання банківських послуг для ПРИВАТБАНКУ та всіх дочірніх банків», «Про важливі зміни в процедурі оформлення та тарифах по кредитним картам у ПРИВАТБАНКу (Україна, Грузія) та А-Банку» та «Про актуалізацію тарифів за картами «Універсальна», «Універсальна GOLD», карта Юніора та за елітними картами» у формі шаблонів наказу (а. с. 78-84), однак, суд надані докази не приймає за належні, оскільки вони не містять необхідних реквізитів, не мають вигляду документа, відсутні підписи уповноважених осіб, та роздруківка із сайту позивача не може виступати належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони, яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Як вбачається з відомостей, наданих банком, щодо руху коштів по картковому рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 (а. с. 74-76), відповідач активно користувалась кредитними коштами, здійснювала платіжні операції за допомогою картки, знімала готівку, сплачувала заборгованість.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до укладеного Кредитного договору № б/н від 29.03.2013 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 17300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Однак, відповідач стверджує, що позивачем не надано доказів того, що під час оформлення кредитного договору її ознайомили з Умовами та правилами надання банківських послуг саме в тій редакції, що надана позивачем у підтвердження заявлених позовних вимог. Під підпис у самому бланку Умов та правил ОСОБА_1 з Умовами та правилами надання банківських послуг не знайомили, у анкеті-заяві на оформлення кредитного договору дата та номер редакції чинних на той момент Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів відсутні, а додані позивачем до позовної заяви Умови та правила також не містять необхідних для їх ідентифікації реквізитів.

Суд враховує наведені заперечення відповідача, однак, як вбачається з анкети-заяви на отримання кредитних коштів відповідач ОСОБА_1 , ознайомившись з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами Банку, які діяли на час виникнення спірних правовідносин, просила відкрити рахунок та оформити на її ім`я кредитну картку, після оформлення активно користувалась кредитними коштами, здійснювала платежі, знімала гроші в банкоматах, здійснювала платіжні операції через термінали самообслуговування тощо.

Відповідач не заперечує сам факт оформлення кредиту.

У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У порушення зазначених норм закону відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав(ла), не погасила своєчасно заборгованість за кредитом, та на теперішній час заборгованість відповідача перед позивачем за тілом кредиту становить 16692,79 грн.

Суд приймає до уваги, однак, при прийнятті рішення не враховує посилання відповідача на те, що з квітня 2018 року нею було сплачено на користь банку грошові кошти в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту, оскільки жодних додаткових угод між позивачем та відповідачем не укладалось, жодних письмових доказів щодо зарахування сплачених відповідачем коштів в рахунок погашення заборгованості саме за тілом кредиту суду не надано.

Стосовно заперечень відповідача з приводу того, що банком не доведено, що саме з Умовами та правилами надання банківських послуг в тій редакції, що додана до позовної заяви, була ознайомлена відповідач під час підписання анкети-заяви на оформлення кредиту, а також заперечень з приводу нарахування відсотків за користування кредитом за підвищеною відсотковою ставкою, ніж обумовлено в анкеті-заяві на оформлення кредиту, суд приходить до наступного.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29.03.2013 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/ як невід`ємні частини спірного договору.

Проте, дійсно, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву на оформлення кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, та, зокрема саме у зазначених в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві, яка була підписана безпосередньо відповідачем, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір та порядок сплати, надані банком Умови та правила надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих їй умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, в тому числі заборгованість по процентам за користування кредитними коштами.

Оскільки у заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про підвищення відсоткової ставки за користування кредитом, то відповідно до частини першої, другої статті 551 ЦК України сторони не домовились про такі умови договору, а тому суд вважає неправомірними дії позивача в частині поступового підвищення відсоткової ставки за користування кредитом спочатку до 32,40 %, потім до 42,00 % річних.

Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.

Згідно з ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 було оформлено кредит у розмірі 17300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. З наданих матеріалів вбачається, що базова відсоткова ставка за кредитом 2,3 % на місяць (27,60 % на рік), даний факт також підтверджує позивач.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.03.2013 року, що був укладений між позивачем та відповідачем (а. с. 6-7), з моменту укладення кредитного договору, тобто з 29.03.2013 року, по 31.08.2014 року діяла базова відсоткова ставка за кредитом, як і зазначено в анкеті-заяві, - 27,60 % річних, з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року відсоткова ставка збільшувалася та становила 32,40 % річних, та з 01.04.2015 року відсоткова ставка була збільшена до 42,00 % річних та більше не змінювалася, як вбачається з наведеного розрахунку заборгованості.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі.

У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови

надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках.

Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Законом України від 12.12.2008 року № 661-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» Цивільний кодексу України доповнено статтею 10561, відповідно до умов якої розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.

У відповідності до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 12 вересня 2012 року № 6-57ц12, боржник вважається належним чином повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

З огляду на вищенаведене боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банку не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у справі № 6-1374цс17 від 11.10.2017 року та у справі № 342/180/17 від 03.07.2019 року.

Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.

Позивачем не надано суду відомостей з приводу того, що відповідач ОСОБА_1 взагалі повідомлялась своєчасно та належним чином про зміну відсоткової ставки. В матеріалах справи відсутні будь-які докази як щодо направлення на адресу боржника письмових повідомлень про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, так і про отримання боржником відповідних повідомлень.

Отже, починаючи з 01.09.2014 року позивачем нараховувались проценти у розмірі більшому, ніж було обумовлено сторонами при оформленні кредитного договору, всупереч статті 10561 ЦК України щодо заборони збільшення банком процентної ставки в односторонньому порядку.

Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01.09.2014 року спочатку у розмірі 32,40 %, потім у розмірі 42,00 % на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено з відповідачем, відсутні.

Судом не приймаються до уваги доводи позивача щодо того, що Закон України «Про захист прав споживачів» не поширюється на спірні правовідносини через визначення Законом поняття споживчого кредиту як коштів, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції, а в даному випадку, як зазначає позивач, грошові кошти надавалися відповідачу у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Суд вважає зазначені твердження позивача помилковими та такими, що суперечать Умовам та правилам надання банківських послуг, на які посилається АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в частині визначення термінів та понять (п. 1.1.1.45 Умов та правил), оскільки такі поняття як «кредит», «кредитна лінія» та «кредитний ліміт» є тотожними та позначають розмір грошових коштів, наданих Банком Клієнту на строк, обумовлений Договором, на умовах платності та зворотності.

Споживчий кредит (кредит) це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. (п. 11 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»)

Договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором. (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»)

Кредитна лінія - вид кредиту, надання якого здійснюється повністю або частинами в узгоджені сторонами строки протягом строку кредитування. При цьому може бути передбачено право споживача отримати кредит у межах встановленого кредитного ліміту у разі часткового або повного погашення кредиту протягом строку кредитування, визначеного в договорі про споживчий кредит. (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування»)

Отже, встановлений кредитний ліміт на платіжну картку це лише вид кредиту, та на нього також розповсюджуються дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Згідно із статтею 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Також підлягають застосуванню положення статті 625 ЦК України із поєднанням зі статтею 1048 ЦК України у разі прострочення виконання боржником грошового зобов`язання.

З огляду на вищенаведене, оскільки доказів правомірності застосування процентних ставок у розмірах 32,40 % та 42,00 % суду не надано, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме розмір відсотків за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 31.10.2017 року має бути перерахований з врахуванням відсоткової ставки 27,60 % річних, яка була обумовлена сторонами під час оформлення кредитного договору.

За таких обставин, розрахунок процентів за користування кредитом повинен визначатися з розміру заборгованості за процентами, виходячи з узгодженої сторонами базової процентної ставки не більше 27,60 % з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року.

Заборгованість за процентами за період з 29.03.2013 року по 31.08.2014 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила 2682,26 грн.

Відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості, кількість днів прострочення сплати заборгованості за кредитним договором за період з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року становить 1556 днів.

Заборгованість за тілом кредиту станом на 01.09.2014 року складала 15960,78 грн.

Отже, розмір заборгованості за процентами за період з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року складає: 2682,26 грн. (сума процентів, нарахована банком до неправомірного підвищення відсоткової ставки) + (15960,78 грн. * 27,60 % / 100 % / 360 днів * 1556 днів) = 2682,26 грн. + 19040,15 грн. = 21722,41 грн.

Тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

З огляду на вищенаведене суд приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» слід стягнути заборгованість за кредитним договором № б/н від 29.03.2013 року на загальну суму 38415,20 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 16692,79 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом за період з 29.03.2013 року по 31.10.2017 року в сумі 21722,41 грн.

Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 1921 грн. 00 коп.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості з відповідача у розмірі 38415,20 грн.

Отже, процентне співвідношення задоволених вимог становить 30,38 % ((38415,20 грн. - задоволені вимоги) * 100% / (126444,17 грн. - заявлені позовні вимоги)).

З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 583,60 грн. (1921 грн. - сплачений судовий збір * 30,38 %), який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 583,60 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 13, 128, 131, 133, 141, 259, 264, 265, 268, 280-283 ЦПК України, ст. ст. 526, 527, 530, 1048,1049,1050 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на р/р НОМЕР_2 , МФО 305299, , заборгованість за договором № б/н від 29.03.2013 року в сумі 38415,20 грн. (тридцять вісім тисяч чотириста п`ятнадцять грн. 20 коп.), та витрати по сплаті судового збору в сумі 583,60 грн. (п`ятсот вісімдесят три грн. 60 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в судову палату по цивільних справах Донецького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Донецького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Рішення складено та підписано у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлений 13 квітня 2020 року.

Суддя Слов`янського

міськрайонного суду А.О. Гончарова