РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2020 року

м. Рівне

Справа № 567/1252/19

Провадження № 22-ц/4815/639/20

Головуючий суддя в суді 1 інстанції : Назарук В.А.

Рішення ухвалене в м. Острог Рівненської області

Дата ухвалення повного тексту рішення 13 березня 2020 року

Рівненський апеляційний суд:

в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Тхоревський С.О.,

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Острозького районного суду Рівненської області від 03 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Острозька районна державна адміністрація Рівненської області про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Острозька районна державна адміністрація Рівненської області про визначення місця проживання малолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з нею за адресою: АДРЕСА_1 .

Мотивуючи свою вимогу зазначала, що від шлюбу з відповідачем мають трьох дітей, але сімейне життя не склалося і в березні 2019 року, забравши доньку ОСОБА_8 , оскільки сини побоялись покидати помешкання в с. Садки Острозького району Рівненської області, де проживала сім`я, позивачка переїхала в свою квартиру по АДРЕСА_1 .

Стверджувала, що ОСОБА_3 своїми діями забороняє їй бачитись із синами ОСОБА_9 та ОСОБА_10 та позбавляє виконувати материнські обов`язки, чим також позбавив дітей материнського догляду.

На переконання позивачки ці діти проживають в поганих санітарних та соціальних умовах. В будинку відсутній санвузол та туалет, батько переклав обов`язки по догляду за дітьми на свою матір-пенсіонерку ОСОБА_11 , а в селі, де вони проживають, відсутня школа і медпункт.

В свою чергу, за місцем проживання ОСОБА_1 є вся необхідна інфраструктура, в т.ч. загальноосвітня середня школа, лікарня, ходить міжміський транспорт і відстань до обласного центру становить 23 км, що на думку позивача лише посприяє гармонійному розвитку дітей.

У поданому зустрічному позові ОСОБА_3 просив визначити місце проживання малолітніх дітей, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з відповідачем в АДРЕСА_2 .

Вважав, що для забезпечення якнайкращих інтересах малолітніх синів - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , для їхнього повноцінного, всебічного, гармонійного розвитку та виховання у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним, буде проживання разом з батьком.

Так, за місцем проживання для дітей створені хороші умови, виділено окрему кімнату. Сини навчаються у НВК "Сіянцівська ЗОШ І-ІІІ ст. - дитячий садок". Доводив, що за час свого проживання в населеному пункті характеризується позитивно. Скарг від жителів до сільської ради не надходило. До кримінальної відповідальності не притягувався, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

Покликався на необхідність врахування думки самих дітей.

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 03 березня 2020 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Острозька районна державна адміністрація Рівненської області про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено частково, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Острозька районна державна адміністрація Рівненської області, про визначення місця проживання малолітніх дітей задоволено повністю.

Визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою постійного проживання матері в АДРЕСА_1 .

Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком ОСОБА_3 за адресою постійного проживання батька ОСОБА_3 в АДРЕСА_2 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 512,27 грн. витрат на сплату судового збору.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджувалась з рішенням суду в частині визначання місця проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , вважала його незаконним, необґрунтованим та передчасним.

Стверджувала, що взятий судом до уваги висновок від 23 грудня 2019 року, винесений службою захисту дітей в Острозькому районі суперечить ст.161 СК України та решті законодавства про захист прав дітей, а встановленні в ньому обставини показанням свідків.

Крім того, покладений в основу цього висновку акт обстеження умов проживання дітей за адресою проживання батька, складений комісією з двох чоловік, в числі яких є дружина рідного брата відповідача, а тому цей висновок завідомо неправдивий.

Переконувала, що відповідач, не має власного житла, проживає разом зі своєю матір`ю, яка власником будинку стала лише в січні 2020 року, тобто під час розгляду даної справи. При цьому, на думку позивача, сам будинок переповнений іншими мешканцями. За час шлюбу ОСОБА_3 ніколи не мав і не має постійної роботи. В будинку, де суд визначив місце проживання повністю відсутні санітарно-гігієнічні умови: вода, газ, каналізація. В селі немає відповідних закладів освіти для дітей та будь яка інфраструктура для їхнього належного розвитку. До дітей ставляться не належним чином та змушують до господарсько-побутової раці.

Отже, при винесені рішення суд не врахував очевидний факт, що малолітні діти не можуть самі собі готувати їжу, прати речі, тобто потребують материнської опіки, залишив поза увагою вимоги ч.3 ст.157, ст.161 СК України, порушив права малолітніх дітей, які передбачені ст.ст.8,10,12,18,19,20 3акону України "Про охорону дитинства" які ґрунтуються на Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, а також порушив вимоги ст.ст.2,10,263 ЦПК України.

За наведених міркувань просила скасувати рішення суду в частині визначення проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з батьком ОСОБА_3 та прийняти нове рішення, про проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з матір`ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

В поданому на апеляційну скаргу відзиві, ОСОБА_3 вважає оскаржуване судове рішення законним, обґрунтованим, таким, що ґрунтується на засадах верховенства права, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому просить залишити без змін.

Апеляційну скаргу не визнає через її необґрунтованість та недоведеність в повному обсязі, зазначає, що наведені в ній доводи не спростовують висновків суду та просить відмовити в її задоволенні.

На його думку суд правильно встановив обставини і визначене місце проживання дітей забезпечить дотримання якнайкращих інтересів синів, їхній повноцінний, всебічний, гармонійній розвиток.

Даних, які свідчили б про недостатню обґрунтованість висновків органів опіки та піклування або їх суперечливість інтересам дітей матеріали справи не місять та судом першої інстанції здобуті не були, а тому очевидно, що вказані висновки були прийняті як належні. Твердження ОСОБА_1 , що містяться апеляційній скарзі, є нічим не обґрунтованими, не спростовують ні висновків органу опіки та піклування, ні висновків суду, а порівняння які вживає ОСОБА_1 на переконання відповідача, є некоректними.

Доказів, що б доводили невідповідність якнайкращого забезпечення інтересів дітей встановленому місцю проживання апелянт не надав.

ОСОБА_1 та її представник адвокат Сокаль І.М. в судовому засіданні підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_3 та його представник адвокат Кардаш А.А. просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення місцевий суд виходив із того, що відповідно до висновків органів опіки і піклування про визначення місяця проживання дітей, сини сторін категорично заперечують проти того, щоб проживати з мамою, вони неодноразово і чітко висловили своє бажання проживати зі своїм татом, а донька відмовилась висловити свою позицію з цього приводу; суд врахував, можливість малолітнього ОСОБА_5 висловлювати свою думку, якою він підтвердив бажання надалі проживати з батьком; встановив, що як ОСОБА_3 , так і ОСОБА_1 позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, мають постійне місце проживання, де створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей, а те, що матір`ю створено кращі побутові умови, не визнав визначальним для вирішення спору. При цьому, доводи про те, що матері створюються перешкоди батьком у спілкуванні з дітьми та участі в їх навчанні, а також про неможливість останнього утримувати своїх дітей, суд відхилив у зв`язку із недоведеністю.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки він відповідає обставинам справ та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , з 27 січня 2008 року ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_1 .

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 18 листопада 2019 по цивільній справі №567/1057/19 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 27 січня 2008 року Шубківською сільською радою Рівненського району Рівненської області, актовий запис №01, було розірвано.

Від шлюбу сторони мають спільних малолітніх дітей, сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №5 від 29.10.2008 року), сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис №6 від 22.10.2010 року) та дочку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис №3 від 20.04.2012 року).

Згідно свідоцтв про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 виданого 29.10.2008 року, свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_3 виданого 22.10.2010 року та свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_4 виданого 20.04.2012 року, вбачається, що ОСОБА_3 є їхнім батьком, а ОСОБА_1 матір`ю.

Сторони проживають окремо, та не дійшли згоди щодо того, з ким із них будуть проживати малолітні діти,зокрема ОСОБА_3 разом з малолітніми синами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в АДРЕСА_2 , а ОСОБА_1 разом з малолітньою донькою ОСОБА_7 - в с. Шубків Рівненського району Рівненської області, про що свідчать довідки Сіянцівської сільської ради Острозького району №534/02-23 від 28.08.2019 року та 768/02-23 від 19.11.2019 року, акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №768/02-23, складений 19.11.2019 року Сіянцівською сільською радою Острозького району.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Незважаючи на принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена з матір`ю лише за виняткових обставин, при ухваленні рішення місцевий суд мотивовано застосував та надав перевагу нормі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка передбачає, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а зібрані у справі докази з урахуванням думки дітей та висновку органу опіки та піклування вказують на те, що проживання малолітніх ОСОБА_6 та ОСОБА_5 з батьком ОСОБА_3 , а малолітньої ОСОБА_7 з матір`ю ОСОБА_1 найкраще забезпечить інтереси дітей.

Згідно ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо дітей, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ст.171, 172 СК України, дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, при вирішенні між батьками спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав.

Згідно висновків №2981/01-31 від 09.10.2019 та №3773/01-31 від 24.12.2019 рокуоргану опіки та піклування Острозької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей вбачається, що з врахуванням інтересів дітей та їх особистої думки, за доцільне вважається проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з їхнім батьком ОСОБА_3 , а малолітньої ОСОБА_7 разом з матір`ю ОСОБА_1 ..

Даних, які свідчили б про недостатню обґрунтованість висновків органів опіки та піклування та/або їх суперечливість інтересам дітей місцевим судом не встановлено, тому суд обґрунтовано прийняв їх як належні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, з огляду на встановлені у справі обставини та враховуючи інтереси дітей, їх думку, висновки органів опіки і піклування, суд першої інстанції вирішуючи спір, навів відповідні мотиви та визначив місце проживання малолітньої доньки ОСОБА_7 разом з матір`ю, а малолітніх синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 разом з батьком та обґрунтовано частково задовольнив позов ОСОБА_1 , а зустрічний позов задовольнив повністю.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 03 березня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 жовтня 2020 року.

Головуючий: С.В. Боймиструк

Судді: Н.М. Ковальчук

С.С. Шимків