Провадження номер 2/741/574/20
Єдиний унікальний номер 741/932/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

16 жовтня 2020 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року до Носівського районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 28 березня 2006 року в розмірі 12353,92 грн. станом на 18 травня 2020 року. Позовна заява мотивована тим, що відповідачка з метою отримання банківських послуг підписала заяву від 27 березня 2006 року, їй 28 березня 2006 року було відкрито кредитний рахунок та 18 квітня 2006 року встановлено початковий кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн., який в подальшому змінювався.

Ухвалою судді Носівського районного суду Чернігівської області від 19 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено судовий розгляд за правилами спрощеного провадження в судовому засіданні з викликом сторін на 08 вересня 2020 року.

08 вересня 2020 року розгляд справи відкладено на 16 жовтня 2020 року у зв`язку з неявкою учасників справи.

У судове засідання 16 жовтня 2020 року представник позивача не з`явився, у позовній заяві зазначив, що в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечує проти розгляду справи за відсутності представника банку та винесення заочного рішення судом. Окремо, подав клопотання про розгляд справи за відсутності позивача, у якому зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення судом заочного рішення суду (а. с. 44).

Відповідач, який повідомлений судом про дату, час і місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання 16 жовтня 2020 року не з`явився, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов та жодних заяв чи клопотань до суду не подав.

Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За письмовою згодою позивача суд постановив 16 жовтня 2020 року ухвалу про заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України).

У відповідності до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з довідкою (а. с. 22) позичальнику ОСОБА_1 було надано такі кредитні картки:

№ НОМЕР_1 , дата відкриття 28.03.2006, термін дії - 03/09;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття 25.02.2009, термін дії - 03/13;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття 19.03.2013, термін дії - 03/17;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 15.08.2014, термін дії - 08/18;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття 17.08.2015, термін дії - 08/18;

№ НОМЕР_5 , дата відкриття 17.10.2018, термін дії - 08/22;

№ НОМЕР_6 , дата відкриття 18.02.2019, термін дії -11/22;

Позивач надав ОСОБА_1 у користування грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок НОМЕР_1 , який 24 грудня 2008 року було зменшено до 4000, грн., 11 лютого 2009 року до 2000,00 грн., а 04 серпня 2009 року збільшено до 4000,00 грн., 06 лютого 2010 року до 5000,00 грн., 23 жовтня 2010 року до 8500,00 грн., 07 червня 2011 року до 13000,00 грн., 20 липня 2011 року до 15000,00 грн., а 22 січня 2016 року зменшено до 14404,64 грн., 26 січня 2016 року до 14404,64 грн., 16 лютого 2018 року до 8810,00 грн., 20 лютого 2018 року до 8810,00 грн., 21 лютого 2019 року до 7380,00 грн., а 13 травня 2019 року до 0,00 грн. (а. с. 21).

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань, посилаючись на те, що заява в сукупності з тарифами, а також Умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 18 травня 2020 року на загальну суму 12535,92 грн., в т. ч. 8871,26 грн. - заборгованості за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту), 3382,66 грн. заборгованості за простроченими відсотками (а. с. 2, 14).

Заява, підписана ОСОБА_1 , містить зазначення базової місячної процентної ставки 3%, яка нараховується на залишок заборгованості, виходячи із розрахунку 360 днів на рік, тобто 36% на рік.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина першастатті 1048 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як встановлено судом 27 березня 2006 року на підставі підписаної заяви відповідачу було встановлено кредитний ліміт у сумі 10 000 грн., базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році, термін дії картки 2 роки (а. с. 23).

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, звертаючись із позовними вимогами про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами.

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, позивач, крім самого розрахунку заборгованості за вищевказаним договором, посилався на Умови та правила надання банківських послуг як невід`ємні частини спірного договору.

Пунктом 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни тарифів та інших невід`ємних частин договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 4.9 Умов та Правил надання банківських послуг і п. 5.8 Правил користування платіжною карткою. Відповідно до п. 6.3 до обов`язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Пунктом 6.5 Умов та Правил надання банківських послуг визначено зобов`язання позичальника погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, по перевитраті платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором.

Однак, матеріали справи не містять жодних підтверджень того, що саме з цими Умовами і правилами відповідач ознайомився і погодився, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному розмірах і порядках нарахування.

Роздруківку із сайту позивача з Умовами та Правилами надання банківських послуг суд оцінює критично, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15).

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, яка регулює правовідносини по договору приєднання, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (http://privatbank.ua/terms/раgе/70/) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період із часу виникнення спірних правовідносин (27 березня 2006 року ) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 серпня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

Як вбачається з вищевказаного розрахунку, відповідачем здійснювалося зняття коштів з карткового рахунку, що свідчить про користування встановленим кредитним лімітом, при цьому погашення кредитної заборгованості відповідачем не здійснювалося в повному обсязі, у зв`язку з чим виникла заборгованість за тілом кредиту у розмірі 8871,26 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

У частині стягнення нарахованих відповідачу відсотків у сумі 3382,66 грн. за період із 18 квітня 2006 року по 18 травня 2020 року суд зазначає наступне.

Так, відповідно до частин першої-четвертої статті 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

У даному випадку позивач змінив процентну ставку з 01 квітня 2015 року та по 31 травня 2015 року в односторонньому порядку, не попередивши відповідача за 7 днів до такої зміни, як цього вимагає п. 5.3 Умов та Правил надання банківських послуг.

Доказів належного повідомлення в будь-який передбачений умовами договору спосіб матеріали справи не містять.

Те, що договором передбачено обов`язок відповідача отримувати виписки по картрахунку, не звільняє банк від належного виконання умов щодо його завчасного попередження про збільшення процентної ставки.

Отже, зміна процентної ставки у бік збільшення відбулась без належного повідомлення та згоди відповідача.

Як зазначалось вище, позивачем нараховано відповідачці 3382,66 грн. відсотків за користування кредитом, прохання про стягнення яких порушено у позовній заяві.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відсоткова ставка стосовно використання кредитних коштів змінювалася, зокрема у період з 18 квітня 2006 року по 31 грудня 2012 року відсотки нараховувались у розмірі 36% річних, у період із 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року 30% річних, з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,8% річних, з 01 квітня 2015 року по 31 травня 2015 року 43,2 % річних, з 01 червня 2015 року по 18 травня 2020 року 43,2 % (тобто 3,6 % на місяць).

Як вбачається із заяви позичальника від 27 березня 2006 року процентна ставка на момент укладення кредитного договору погоджена сторонами у розмірі 3% на місяць, що становить 36% річних, а тому нарахування АТ КБ «Приватбанк» такої ставки у розмірі 43,2 % відсотка за період з 01 квітня 2015 року та по 18 травня 2020 року, тобто з перевищенням погодженої між сторонами умови договору, є неправомірним.

Таким чином, виходячи із принципу диспозитивності цивільного процесу, ураховуючи, що нарахування відсотків позивачем не може перевищувати погодженої між сторонами умовами договору процентної ставки 36% річних, позов АТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення відсотків за користування кредитом підлягає частковому задоволенню на суму 108,39 грн., що існувала станом на 31 березня 2015 року, в той час, коли процентна ставка становила 34,8 % на рік (тобто в межах договору) (а. с.9).

З урахуванням відсутності належних доказів погодження з позичальником збільшення процентної ставки вище 3,0% на місяць, тобто 36,0% на рік, ненадання позивачем іншого розрахунку заборгованості з урахуванням процентної ставки, погодженої між сторонами під час підписання договору (в межах 36,0% на рік), суд робить висновок, що відсутні правові підстави для стягнення з позичальника на користь банку вказаної в розрахунку суми процентів станом на 18 травня 2020 року у розмірі 3382,66 грн.

Відтак, з відповідача за період з 18 квітня 2006 року (дати операції за рахунком обліку заборгованості) по 31 березня 2015 року підлягає стягненню заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 108,39 грн., виходячи з відсоткової ставки, що не перевищує 36% річних, оскільки вимоги позивача стосовно застосування підвищеної процентної ставки є безпідставними.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (72,69 %), суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволених вимог 1527 гривень 94 коп., які підтверджені документально (а. с. 4).

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» необхідно відмовити.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та керуючись ст. 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263, 264 та 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 8979,65 (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят дев`ять) гривень 65 копійок, яка складається із 8871,26 грн. - заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту станом на 18 травня 2020 року, та 108,39 грн. - заборгованості за простроченими відсотками станом на 31 березня 2015 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1527 (одну тисячу п`ятсот двадцять сім) гривень 94 коп. у рахунок повернення коштів по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ вулиця Грушевського, 1Д, код згідно з .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_7 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2020 року.

Суддя А.О. Крупина