Проваження № 22-ц/824/3433/2020 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

12 березня 2020 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Верланова С.М., Мережко М.В.,

за участю секретаря Вергелес О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 17 грудня 2019 року про закриття провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа Публічне акціонерне товариство «Банк Михайлівський» про стягнення пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, який мотивувала тим, що рішенням Окружного адміністративного суд м.Києва від 13 квітня 2018 року визнано протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» щодо невключення даних про рахунок ОСОБА_1 до переліку рахунків, за якими вкладник має право на відшкодування коштів у розмірі 90265,58 грн. за вкладом у цьому банку за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та зобов`язано уповноважену особу Фонду подати до Фонду інформацію про її рахунок, а також зобов`язано Фонд внести зміни та доповнення до загального реєстру вкладників ПАТ «Банк Михайлівський», які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду щодо суми гарантованої виплати у розмірі 19733,50 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 17 грудня 2019 року провадження у справі закрите на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України. Ухвала суду мотивована тим, що даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, а справу направити для продовження розгляду, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Скарга мотивована тим, що її позов не містить вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а стосується лише вимог щодо відшкодування пені, трьох процентів річних та інфляційних втрат. Дані вимоги за своїм змістом є приватноправовими, бо містять майновий особистий

- 2 -

інтерес учасника правовідносин. Посилання суду в ухвалі на висновки Верховного Суду у справах № 761/10730/18 та № 761/11256/17 недоречні, бо в даних справах мають місце інші фактичні обстаивни справи, у зв`язку із порушенням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб грошового зобов`язання.

Відповідач Фонд гарантування вкладів фізичних осіб подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законну і обгрунтовану ухвалу і правомірно закрив провадження у справі, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду про підвідомчість справи адміністративному суду.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Тарасова-Патрай К.А. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб адвокат Дворніченко Л.В. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

При цьому суд виходив з того, що в даній справі позивачка просить стягнути з Фонду пеню, інфляційні втрати та три проценти річних, зумовлені несвоєчасною виплатою Фондом гарантованої суми по банківському вкладу, обов`язок щодо сплати якої виник на підставі судового рішення. А відтак вимоги позивачки до Фонду стосуються безпосередньо правомірності дій останнього пов`язаних із виплатою їй відшкодування по вкладу і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом судочинства щодо визначеного кола правовідносин.
Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду
- 3 -
судочинства, є субєктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.
Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.
Разом з тим, згідно п.1 ч.1 ст.4 КАС України справа адміністративної юрисдикції це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, яким, зокрема, є спір в якому хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (п.2 ч.1 ст.4 КАС України).

Тобто, до справ адміністративної юрисдикції віднесені публічно-правові спори, ознакою яких є не лише спеціальний суб`єктний склад, але і їх виникнення з приводу виконання чи невиконання суб`єктом владних повноважень публічно-владних управлінських функцій.
Згідно ч.1 ст.26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, яка не може бути меншою 200000 грн.
Вкладник має право на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в межах граничного розміру відшкодування коштів за вкладами (ч.2 ст.26 Закону).
За змістом даних норм правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованого державою відшкодування за рахунок коштів Фонду в межах граничної суми, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер. У цих правовідносинах Фонд виконує управлінські функції щодо гарантованої державою виплати відшкодування за банківським вкладом у межах граничного розміру за рахунок коштів Фонду незалежно від перебігу процедури ліквідації банку (продажу його майна). А тому у вказаних відносинах у фізичних осіб виникають майнові вимоги не до банку-боржника, що ліквідується, а до держави в особі Фонду.

Отже, спір щодо права фізичної особи на відшкодування за рахунок Фонду як коштів за вкладом, що не перевищують 200000 грн., так і коштів за ч.2 ст.625 ЦК України, у зв`язку із несвоєчасною виплатою гарантованої державою суми, є публічно-правовим і пов`язаний із виконанням Фондом владної управлінської функції з організації виплати цього відшкодування, а відтак має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.
Аналогічні правові висновки щодо юрисдикції адміністративних судів у спорах як щодо відшкодування гарантованої державою суми вкладу, так і щодо нарахувань на цю суму за ч.2 ст.625 ЦК України, сформовані Великою Палатою Верховного Суду у цілому ряді постанов, в тому числі у постановах: від 13 березня 2019 року у справі № 636/99/17-ц, від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18, від 15 січня 2020 року у справі № 334/452/18, від 23 січня 2019 року у справі № 639/5960/17 та інших.

Такий же висновок міститься у постанові Верховного Суду у складі Обєднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17.

- 4 -
З огляду на те, що предметом спору в даній справі є стягнення на користь позивачкикоштів за ч.2 ст.625 ЦК України, пов`язаних із несвоєчасною виплатою Фондом гарантування вкладів фізичних осібгарантованого державою відшкодування за вкладом у розмірі, що не перевищує 200000 грн., то даний спір має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно закрив провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України, роз`яснивши позивачці за правилами якого судочинства має розглядатися спір.
Доводи апеляційної скарги про те, що позов має розглядатися за правилами цивільного судочинства, бо не містить вимог про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, а стосується лише відшкодування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, а тому дані вимоги за своїм змістом є приватноправовими, бо містять майновий інтерес позивачки, не спростовують висновків суду про юрисдикцію адміністративного суду в даній справі.

Як вище вказувалося відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правовідносини між Фондом і вкладником, який претендує на отримання гарантованої державою суми вкладу за рахунок коштів Фонду, складаються без участі банку-боржника та мають управлінський характер з боку держави в особі Фонду. Відповідно вимоги вкладника про стягнення на його користь гарантованої державою суми вкладу за рахунок коштів Фонду розглядаються за правилами адміністративного судочинства, незалежно від того заявив вкладниквимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності Фонду як суб`єкта владних повноважень, чи не заявив.

Це ж стосується вимог вкладника про відшкодування пені, 3 % річних та інфляційних втрат, пов`язаних із несвоєчасною виплатою вкладу, які підлягають розгляду адміністративним судом незалежно від оскарження вкладником рішень чи дій Фонду.
Так само безпідставними є й доводи позивача щодо цивільно-правового характеру його відносин з відповідачем з приводу стягнення коштів, оскільки будь-які договірні відносини між сторонами відсутні.
Доводи скарги про те, що суд необгрунтовано застосував правові позиції, викладені Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 та викладені Обєднаною Палатою Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17, безпідставні та суперечать змісту вказаних постанов, в яких чітко зазначено, що як позовні вимоги особи до Фонду про стягнення гарантованої державою суми вкладу, так і вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за прострочення повернення гарантованої суми, стосуються безпосередньо правомірності дій Фонду пов`язаних із виплатою вкладнику відшкодування за вкладами і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Також, колегія суддів зауважує, що такі висновки відповідають цілому ряду аналогічних висновків Великої Палати Верховного Суду, наведених вище.
Доводи апеляційної скарги про неврахування судом висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених в інших постановах, зокрема: від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-цта від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16, де в аналогічних спорах на думку скаржника Велика Палата вказала про необхідність розгляду цих справ в порядку цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, оскільки у наведених справах інші фактичні обставини, ніж в даній справі.
Як вбачається із постанови Великої Палати від 30 січня 2019 року у справі № 826/12003/16 позивач просив стягнути із Фонду гарантування вкладів фізичних осіб матеріальну та моральну шкоду у зв`язку з простроченням виплати гарантованої суми
- 5 -
вкладів. Відхиляючи касаційну скаргу позивача та залишаючи без змін ухвалу Окружного адміністративного суду м.Києва про закриття провадження у справі, Велика Палата вказала, що оскільки вимоги про відшкодування шкоди не пов`язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір, то згідно ст.21 КАС України справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Тобто, вимоги про відшкодування шкоди і вимоги про стягнення виплат за ч.2 ст.625 ЦК України є різними за своїм правовим змістом, що свідчить про нетотожність обставин справ.
З постанови Великої Палати від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц, де Велика Палата дійшла висновку, що справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства, вбачається, що позивач звернувся з позовом про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат у зв`язку із невиконанням військовою частиною постанови Київського апеляційного адміністративного суду про стягнення на його користь одноразової грошової допомоги.

Отже, в даній справі різні суб`єкти владних повноважень, що у свою чергу також свідчить про нетотожність обставин справ.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зауважити, що вимоги вкладника про стягнення передбачених ст.625 ЦК України 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виплати гарантованої законом суми вкладу, стягнутої судовим рішенням, пов`язані із виконанням Фондом гарантування вкладів фізичних осіб владної управлінської функції з організації виплати та застосування відповідальності за несвоєчасну виплату, а тому є публічно-правовими і підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства. Особливістю є саме суб`єкт - Фонд, що обумовлено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» і на що ацентовано увагу в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 761/10730/18 та Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 761/11256/17.
Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 17 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: