СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-в/759/6/20
ун. № 759/4666/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2020 року Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді - Бабич Н.Д.

за участі серетаря судового засідання - Волошина А.О.,

заявника (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_1 ,

представника заявника - ОСОБА_2 ,

представника позивача (за первісним позовом) ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали щодо відновлення втраченого провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Київського апеляційного суду від 06.03.2020р. для відновлення втраченого провадження підсудність цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів визначено Святошинському районному суду м. Києва.

Ухвалою суду від 16.03.2020 року відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.29).

Заява про відновлення втраченого провадження мотивована анексією АР Крим. Як зазначив заявник матеріали справи було втрачено, для отримання виконавчого листа про стягнення аліментів, необхідно відновити втрачене судове провадження ун. № 2/107/675/13.

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву про відновлення втраченого провадження підтримали та просили її задовольнити з підстав викладених в заяві.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 (позивача за первісним позовом) - ОСОБА_4 , проти задоволення заяви заперечувала, мотивуючи тим, що її довіритель в добровільному порядку сплачує аліменти, тому відсутні підстави для отримання виконавчого листа. Крім того зазначила, що строк відновлення втраченого провадження закінчився.

Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників процесу, дослідивши матеріали справи за заявою та додані до неї документи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що у Керченському міському суді АР Крим перебувала цивільна справа ун. № 107/715/13-ц, провадження № 2/107/675/13 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів.

Судом, шляхом повного доступу до Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Керченського міського суду АР Крим від 01.04.2013 р., позов ОСОБА_3 , задоволено. Шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зареєстрований 11.12.2009 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Керченського міського управління юстиції АР Крим, актовий запис № 1027, розірвано. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 , залишено шлюбне прізвище - ОСОБА_1 . Зустрічний позов ОСОБА_1 , задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Ідентифікаційний код НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код - НОМЕР_2 , аліменти на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходи) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 04.03.2013 р. і до повноліття дитини (а.с.14-15, 54-60).

Встановлено, що відповідач за основним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 , про що свідчить свідоцтво про зміну імені від 28.02.2018 р. (а.с. 13).

Відповідно до ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Датою початку тимчасової окупації АРК є 20 лютого 2014 року.

Цей Закон визначає статус території України, тимчасово окупованої внаслідок збройної агресії Російської Федерації, встановлює особливий правовий режим на цій території, визначає особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 наведеного Закону, тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; надра під територіями, зазначеними у пунктах 1 і 2 цієї частини, і повітряний простір над цими територіями.

У зв`язку із тимчасовою окупацією АР Крим та м. Севастополя є обгрунтовані підстави вважати, що матеріали судової справи ун. №107/715/13-ц, провадження № 2/107/675/13 було втрачено та має місце посилання на те, що і сторонами втрачена можливість доступу до даної цивільної справи.

Стаття 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи.

У рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19.03.1997 р., заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Відповідно до ст. 488 ЦПК України, відновлення втраченого повністю або частково судового провадження в цивільній справі, закінченій ухваленням рішення або у якій провадження закрито, проводиться у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 489 ЦПК України, втрачене судове провадження у цивільній справі може бути відновлене за заявою осіб, які брали участь у справі або за ініціативою суду.

Згідно положень ч. 1 ст. 493 ЦПК України, при розгляді заяви про відновлення втраченого судового провадження суд бере до уваги: 1) частину справи, яка збереглася (окремі томи, жетони, матеріали з архіву суду тощо); 2) документи, надіслані (видані) судом учасникам судового процесу та іншим особам до втрати справи, копії таких документів; 3) матеріали виконавчого провадження, якщо воно здійснювалося за результатами розгляду справи; 4) будь-які інші документи і матеріали, подані учасниками судового процесу, за умови, що такі документи і матеріали є достатніми для відновлення справи; 5) відомості з Єдиного державного реєстру судових рішень; 6) дані, що містяться в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі; 7) будь-які інші відомості, документи тощо, отримані у законний спосіб з інших офіційних джерел.

Відповідно до ст. 494 ЦПК України, на підставі зібраних і перевірених матеріалів суд постановляє ухвалу про відновлення втраченого судового провадження повністю або в частині, яку, на його думку, необхідно відновити.

У справі «Soering vs UK» від 07.07.1989 року Європейський суд з прав людини визначив, що Конвенція як основоположний правовий акт, що підтверджує, забезпечує та надає захист прав людини, визначає, що її гарантії мають бути реальними та дієвими. Також, будь-яке тлумачення гарантованих прав та свобод, повинно відповідати загальним положенням Конвенції, метою якої є забезпечення і талий розвиток цінностей демократичного суспільства. Тобто, на державі лежить безпосередній обов`язок дотримуватися прав та свобод особи і забезпечувати своєчасне та в повному обсязі виконання судових рішень, що набрали законної сили. Виконання будь-якого рішення суду є обов`язковою стадією процесу правосуддя, і як наслідок, повинна відповідати вимогам ст. 6 Конвенції.

Крім того, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд. Також у справі «Горнсбі проти Греції» Європейський суд з прав людини зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду.

Таким чином, процес примусового виконання судового рішення у цивільній справі необхідно розглядати як невід`ємну частину механізму судового захисту права в порядку цивільного судочинства оскільки мета цивільного судочинства, яка закріплена у ст. 1 ЦПК України в редакції 2004 року та у ст. 2 в редакції 2017 року (захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави) в повній мірі досягається лише в результаті виконання вимог судового рішення. Виконавче провадження є логічним продовженням судового розгляду та не може без нього існувати, як і сам судовий розгляд втрачає сенс без можливості звернення судового рішення до примусового виконання.

Провадження щодо примусового виконання судового рішення є проявом процесуального принципу обов`язковості судового рішення, без нього даний принцип перетворюється на просту декларацію.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про достатність зібраних доказів для повного відновлення втраченого судового провадження в частині рішеня суду від 01.04.2013 р. та зважаючи те, що рішення суду не виконано до цього часу, приходить до висновку, що заява є обґрунтована та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 1, 2, 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.ст. 353, 488-495 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Відновити втрачене судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, в повному обсязі рішення Керченського міського суду АР Крим від 01.04.2013 р. ун. №107/715/13-ц, провадження № 2/107/675/13.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суда протягом п`ятнадцяти днів з дня її постановлення.

Суддя Н.Д. Бабич