КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
______________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року (суддя Батрин О.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення пені,

встановила:

у серпні 2019р. позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача пені у розмірі 3% відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 25 серпня 2018р. по 20 грудня 2018р. у розмірі 391 297 144грн.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року позов задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню за період з 25 серпня 2018р. по 20 грудня 2018р. у розмірі 1 938 423грн 83коп. без відрахування податків і зборів, які підлягатимуть у подальшому утриманню в установленому законом порядку. Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави судовий збір у розмірі 9 605грн.

У поданій апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» просить рішення суду в частині стягнення судового збору у сумі 9 605грн змінити, стягнувши з АТ КБ «Приватбанк» у дохід держави судовий збір у сумі 47грн 06коп., в іншій частині рішення суду залишити без змін та вирішити питання щодо розподілу судових витрат, стягнувши їх з позивача.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про розподіл судових витрат, так як суд не врахував, що позовні вимоги задоволені частково, а відтак суд повинен був стягнути меншу суму судового збору.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача - адвоката Тузову В.О., яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення представників позивача - адвокатів Кравця Р.Ю. та Пушка С.В., які просили залишити рішення суду в частині розподілу судових витрат без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Приймаючи рішення про стягнення з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 9 605грн, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як споживач, звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, позовні вимоги задоволені судом

частково, тому судовий збір повинен сплатити відповідач.

Також суд врахував, що розмір судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір» становить 1% від ціни позову, але не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатний осіб, який станом на1 січня 2019 року становив 1921грн, тому судовий збір підлягає оплаті у сумі 9 605грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як він ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 6 статті 141 ЦПК України визначено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач звільнена від сплати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому при пред`явленні даного позову судовий збір не сплачувала.

Рішенням суду позовні вимоги задоволенні частково, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що судові витрати у вигляді сплати судового збору на користь держави повинен нести відповідач.

Згідно частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

З 1 січня 2019р. прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1 921грн, тому максимальний розмір судового збору - 9 605грн.

Рішенням суду позов задоволено частково, стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 пеню у розмірі 1 938 423грн 83коп., 1% від якої становить 19 384грн 84коп.

Отже, відповідач повинен був би сплатити судовий збір у прибуток держави у розмірі 19 384грн 84коп., однак з урахуванням обмежень, встановлених ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» щодо максимального розміру судового збору для фізичних осіб, суд першої інстанції правомірно стягнув з відповідача у прибуток держави 9 605грн.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про розподіл судових витрат не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги в частині розподілу судових витрат.

Доводи апеляційної скарги не містять обґрунтування законності або незаконності рішення суду першої інстанції в частині часткового задоволення позовних вимог, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України відсутні правові підстави для перегляду рішення суду в цій частині та ухвалення колегією суддів судового рішення про залишення рішення суду в іншій частині без змін, про що просить відповідач у прохальній частині апеляційної скарги.

Вимоги апеляційної скарги про стягнення з позивача понесених відповідачем судових витрат за подання апеляційної скарги, колегія суддів вважає безпідставними.

У пункті 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що у разі оскарження рішення суду лише в частині відшкодування чи розподілу судових витрат, що не пов`язано з позовними вимогами і не стосується суті спору, сторона не повинна оплачувати за таку скаргу судовий збір.

Звертаючись до суду з даною апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» помилково сплатив судовий збір у сумі 14 407грн 50коп. і вказана сума може бути повернута у порядку, встановленому Законом України «Про судовий збір».

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року в частині розподілу судових витрат залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк