Житомирський апеляційний суд
Справа №286/1760/19 Головуючий у 1-й інст. Скітневська О. М.
Категорія 68 Доповідач Павицька Т. М.

У Х В А Л А

08 квітня 2020 року суддя Житомирського апеляційного суду Павицька Т.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження у справі №286/1760/19 за позовом органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

в с т а н о в и л а:

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями від 08.04.2020 року на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Павицької Т.М., суддів Шевчук А.М., Микитюк О.Ю. надійшла цивільна справа №286/1760/19.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 27 лютого 2020 року позов органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації задоволений частково.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідачі подали апеляційну скаргу.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що суддя Павицька Т.М. брала участь у розгляді іншої справи за участю цих же сторін.

Так, рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 21.12.2017 р. у справі №286/1736/17 було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до органу опіки та піклування Овруцької районної державної адміністрації Житомирської області про повернення дитини. Постановою Апеляційного суду Житомирської області у складі суддів Трояновської Г.С., Павицької Т.М., Миніч Т.І. від 11.04.2018 р. рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про задоволення позовних вимог. Вподальшому Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року зазначену постанову апеляційного суду скасовано та передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вказаним вище судовим рішенням апеляційної інстанції надавалась оцінка щодо поведінки відповідачів в певний період та відповідно можливості утримувати та виховувати дітей.

Вказані обставини, на думку судді, можуть свідчити про те, що в учасників справи та скаржника можуть виникнути сумніви щодо їх об`єктивності та неупередженості при розгляді цієї справи.

Зазначені обставини дають підстави для заявлення самовідводу від участі в розгляду даної справи.

При цьому вихожу з наступного.

Статтею 40 ЦПК України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо існують обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до статті 2 Закону України від 02.06.2016 № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Як зазначено в рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Олександр Волков проти України», як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності. У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється».

Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (див. рішення від 26 жовтня 1984 року у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium), Series A, № 86).

Тобто, згідно з прецедентною практикою Європейського Суду з прав людини суд має забезпечити достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності.

Як зазначено у Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо стандартів незалежності судової влади та незмінюваності судді, незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але й з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Відповідно до частини 2 статті 41 ЦПК України у разі задоволення заяви про відвід одному із суддів або всьому складу суду, якщо справа розглядається колегією суддів, справа розглядається в тому самому суді тим самим кількісним складом колегії суддів без участі відведеного судді або іншим складом суддів, який визначається у порядку, встановленому статтею 33 цього Кодексу.

Виходячи із наведеного, з метою уникнення сумнівів в об`єктивності та неупередженості судді щодо вирішення даного спору, заяву судді Павицької Т.М. про самовідвід слід задовольнити, справу передати на повторний розподіл відповідно до вимог ст. 33 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 36, 39, 40 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Задовольнити заяву головуючого судді Павицької Т.М. про самовідвід.

Передати справу №286/1760/19 на повторний автоматизований розподіл відповідно до положень статті 33 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя