ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/274/20 Доповідач - Дикун С.І.
Категорія - 301030200
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2020 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Парандюк Т. С., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Кантицька О.І.

та учасників справи: представника позивачки Сіренко О.М. адвоката Степанова В.В.; представника акціонерного товариства "Альфа-Банк" Панченка Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №607/28363/19 за апеляційною скаргою акціонерного товариства "Альфа-Банк" на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до акціонерного товариства "Альфа-Банк", Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання вчинити дії, постановлену суддею Грицай К.М.,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду позовну заяву до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (скорочено - АТ«Альфа-Банк»), Державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка Сергія Васильовича про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання вчинити дії. Просять скасувати

- запис про державну реєстрацію права власності АТ«Альфа-Банк» на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , номер запису про право власності 34137140, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101;

- рішення Державного реєстратора Білобожницької сільської ради, Чортківського району, Тернопільської області Іванісіка С.В. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, номер запису права власності 34137140; дата та час реєстрації 12.11.2019 року, 08:09:03 за АТ «Альфа- Банк» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , відновивши запис про право власності на цю квартиру за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивачі при зверненні з позовом подали до суду заяву про забезпечення позову шляхом заборони АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді відчужувати третім особам спірну квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити АТ "Альфа-Банк" до завершення розгляду справи у суді здійснювати будь-які дії, пов`язані з виселенням та перешкоджанням у проживанні зареєстрованих у вказаній квартирі осіб, у тому числі й ОСОБА_1 , яка є інвалідом ІІ групи, а також заборонити органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомості квартиру АДРЕСА_2 , в даний час належить АТ «Альфа-Банк», до набрання законної сили судового рішення у даній справі.

В обґрунтування заяви вказували на необхідність забезпечення позову у зв`язку з тим, що квартира, яка є їх єдиним місцем проживання, може бути відчужена банком на користь третіх осіб, що значно затруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Заборонено акціонерному товариству «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 .

Заборонено органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо об`єкта нерумості: квартири АДРЕСА_2 .

У задоволенні решти вимог заяви відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, АТ «Альфа-Банк», подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на її незаконність, порушення норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не з`ясував обставин, які мають значення для справи, застосував заходи забезпечення позову, які не можна визнати співмірними заявленим позовним вимогам, не зазначив грунтовних мотивів на обгрунтування зробленого судом припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, не врахував інтересів банку як кредитора, а також не перевірив чи вживаються кредитором дії, спрямовані на відчуження предмету іпотеки.

Співрозмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду. Аналогічні правові висновки містяться у постановах ВС від 03.07.2019 року у справі №127/220/19; від 19.06.2019 року у справі №201/12570/18.

Жодних причин, у зв`язку з якими потрібно забезпечити позов та будь-яких об`єктивних сумнівів, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду заявником наведено не було та не було мотивовано в ухвалі суду.Зазначає, що заборона вчиняти дії з відчуження квартири третім особам є свідченням того, що відбувається зловживання процесуальними правами позивача задля позбавлення кредитора захистити своє законне майнове право.

Вказує, що судом першої інстанції не взято до уваги те, що на підставі рішення державного реєстратора на підставі іпотечного застереження, згідно з укладеного іпотечного договору, відповідно до умов якого, на підставі ст.37 ЗУ "Про іпотеку", право власності на вказану квартиру перейшло до АТ "Альфа-Банк", який на даний час є правомірним власником квартири та має право розпоряджатись даним майном.

Вважає, що заява про забезпечення позову мала бути залишена судом без руху (для зазначення заявником пропозиції щодо зустрічного забезпечення згідно вимог п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України) або у її задоволенні мало бути відмовлено.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять апеляційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що застосований судом першої інстанції захід забезпечення їх позову є правомірним з огляду на обставини справи і не обмежує прав відповідача.

Вважають, що банк зареєстрував за собою право власності на їх квартиру всупереч вимогам чинного законодавства, що є підставою для скасування рішення про державну реєстрацію права власності на предмет іпотеки за АТ «Альфа-Банк».

Незастосування судом забезпечення позову у вигляді заборони акціонерному товариству «Альфа-Банку» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерумого майна, а саме квартири, створить додаткові труднощі для позивачів, як менш захищеної в правовому полі сторони, які можуть виникнути при відчуженні відповідачем їхньої квартири третім особам. При цьому вказували, що у разі відчуження квартири третім особам, витребувати її з чужого володіння від добросовісного набувача буде неможливо, чим буде заподіяно позивачам шкоди у великих розмірах.

Звертають увагу на те, що застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, крім випадків, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України, наявності яких у даній справі не встановлено.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник відповідача АТ "Альфа-Банк" в режимі відеоконференції підтримав апеляційну скаргу, мотивуючи, що позивачем не було доведено і судом не встановлено реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Представник позивачки ОСОБА_1 вважає апеляційну скаргу безпідставною і такою, що не підлягає до задоволення, з урахуванням законної і обгрунтованої ухвали суду щодо вирішення питання про забезпечення позову у даній справі.

Інші учасники справи - позивач ОСОБА_2 та Державний реєстратор Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В., будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, про свідчать телефонограма суду та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення у судове засідання не з`явилися, заяв про відкладення розгляду справи з метою особистої участі у судовому засіданні не подали. А тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів не вбачає перешкод щодо розгляду справи за відсутності цих учасників справи.

Відповідно до Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій, у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19) (cкорочено - Закон №540-ІХ), яким розділ ХІІ "Прикінцеві положення" ЦПК України доповнено п.3, строки апеляційного розгляду справи, передбачені ст.371 ЦПК України, продовжені на строк дії карантину, а тому підстави вирішувати питання в порядку ч.2 ст.371 ЦПК України щодо продовження строку розгляду апеляційної скарги у даній справі відсутні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частинами першою, другою статті 149 ЦПК України встановлено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, у випадку, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.2 ст. 150 ЦПК України).

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про застосування заходів забезпечення позову суд має перевірити, чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Забезпечуючи позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ "Альфа-Банк", державного реєстратора Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області Іванісіка С.В. про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності та зобов`язання вчинити дії, шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта нерухомості, суд виходив з тих обставин, що саме таке забезпечення є необхідним, оскільки невжиття заходів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів погоджується із наведеним висновком суду, оскільки він відповідає вимогам матеріального та процесуального права та обставинам справи.

Європейський суд з прав людини вказував, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (KRYVITSKA AND KRYVITSKYY v.UKRAINE, №30856/03, параграф 41,від 02 грудня 2010 року).

Як вбачається із матеріалів справи і встановлено судом, позивачі звернулись до суду за захистом своїх прав на квартиру АДРЕСА_2 , яка є їх єдиним житлом, де також проживає ОСОБА_1 - інвалід ІІ групи, оскільки державним реєстратором, як вважають позивачі, їх квартира була неправомірно зареєстрована за банком.

Зважаючи на особливість предмета спору, підставними є побоювання позивачів, що за час розгляду справи спірна квартира - їх єдине житло, може бути відчужена банком, за яким дана квартира зареєстрована, і який на даний час має всі права на квартиру, третім особам, по вкрай невигідних цінах, а також, що новий власник чи власники набудуть прав добросовісних набувачів і витребувати спірне житло із їх володіння буде неможливо.

Забезпечення позову шляхом заборони АТ «Альфа-Банк» вчиняти будь-які дії щодо відчуження спірного нерухомого майна та заборони органам та суб`єктам, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо вказаного об`єкта нерухомості є достатнім та співмірним видом забезпечення позову у цій справі.

Із врахуванням наведених обставин, суд правильно застосував по даному спору зазначене забезпечення позову.

Колегія суддів вважає неспроможними твердження АТ "Альфа-Банк", що суд не перевірив чи дійсно надані стороною докази свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, з огляду на особливість предмета спору - квартири АДРЕСА_2 , - як єдиного житла позивачів, що підтверджується їхніми паспортами із зареєстрованим в установленому порядку місцем проживання - ОСОБА_1 - НОМЕР_1 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 23 липня 1999 року; ОСОБА_2 - НОМЕР_2 , виданого Тернопільським МВ УМВС України в Тернопільській області 16 січня 2003 року. А тому суд правильно, в дусі правової позиції Європейського суду з прав людини щодо житла, застосував заходи забезпечення позову з метою уникнення ускладнень при виконанні або невиконання можливого рішення суду про задоволення позову у даній справі.

Апеляційний суд не може погодитися із доводами АТ "Альфа-Банк" про недоведеність необхідності застосування заходів забезпечення позову, оскільки судом установлено, що незастосування судом забезпечення позову у вигляді заборони акціонерному товариству «Альфа-Банку» вчиняти будь-які дії щодо відчуження нерумого майна, а саме спірної квартири, в якій проживають позивачі, створить додаткові труднощі для позивачів, як менш захищеної в правовому полі сторони, які можуть виникнути при відчуженні відповідачем їхньої квартири третім особам.

Необґрунтованими вважає колегія суддів твердження апеляційної скарги про неправомірне незастосування судом зустрічного забезпечення у даній справі, так як застосування зустрічного забезпечення є правом, а не обов`язком суду, крім випадків, передбачених ч.3 ст.154 ЦПК України, наявності яких у даній справі не встановлено.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права, на представлених доказах, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачає.

Судові витрати за розгляд справи судом апеляційної інстанції відповідно до вимог ст.141 ЦПК України слід покласти на акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства "Альфа-Банк" залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року залишити без змін.

Відновити дію ухвали Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 06 грудня 2019 року.

Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на акціонерне товариство "Альфа-Банк".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, але не пізніше до закінчення карантину.

Повний текст постанови складено 04 червня 2020 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

Сташків Б.І.