Номер провадження 22-ц/804/1924/20
Номер провадження 22-ц/804/1924/20
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2020 року Донецький апеляційний суд в складі колегії:

судді- доповідача: Новікової Г.В.

суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Слов`янського міськрайоннго суду Донецької області від 25 березня 2020 року (ухваленого під головуванням судді Гончарової А.О., повний текст судового рішення складено 30 березня 2020 року) у цивільній справі №243/13377/19 за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 на непідконтрольній території помер її чоловік ОСОБА_2 , що встановлено рішенням Дніпровського районного суду м.Києва від 24 листопада 2017 року. Вона як спадкоємець у 2019 році звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у вигляді недоотриманих померлим чоловіком щомісячних страхових виплат із Єнакієвського міського відділення виконавчої дирекції ФССУ у Донецькій області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. Постановою від 24 січня 2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину у вигляді щомісячних страхових виплат у зв`язку із відсутністю такого спадкового майна.

У 2015 році її чоловік отримав довідку внутрішньо переміщеної особи та став на облік до Лиманського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області, де отримував страхові виплати . З 27.05.2016 року по день своєї смерті її чоловік не отримував страхові виплати у зв`язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Вважає,що за період з 27.05.2016 року по 02.11.2017 року перед її чоловіком утворилася заборгованість по невиплаченим страховим виплатам,сума яких входить до складу спадщини.

Просила зобов`язати Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити нарахування страхових виплат ОСОБА_2 з 27.05.2016 року по 02.11.2017 року та виплатити нараховані кошти їй як спадкоємцю за законом.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду від 25 березня 2020 року позовні вимоги задоволено. Зобов`язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області здійснити нарахування та виплату спадкоємцю ОСОБА_1 сум страхових виплат за період з 28.05.2016 року по 02.11.2017 року, належних спадкодавцю ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 .Вирішено питання щодо судового збору.

В апеляційній скарзі представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції зробив помилковий висновок щодо незаконного припинення страхових виплат. Діючими нормативно-правовими актами не передбачено здійснення нарахування та виплата страхових сум потерпілим,які не перемістилися на територію, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Страхові виплати можливо отримувати за фактичним місцем проживання(перебування).

Постановою відділення виконавчої дирекції Фонду ОСОБА_2 з 28 травня 2016 року були припинені раніше призначені страхові виплати,як внутрішньо переміщеної особи,у зв`язку із закінченням терміну дії довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи та знято з обліку.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги те, що чоловік позивача за життя не вживав заходів щодо своєчасного отримання щомісячних страхових виплат. Підстав для нарахування в подальшому страхових виплат не було.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судове засідання сторони не з`явилися, про час та дату розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та заява про проведення судового засідання у відсутність представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (а.с.85,86-88 ).

Позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в с. Савелівка, Бахмутського району Донецької області, в населеному пункті, на території якого відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085-р органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і поштовий зв`язок з яким відсутній.

Відповідно до ч. 1 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» від 12 серпня 2014 року №1632-VII у випадку коли остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться в районі проведення антитерористичної операції, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (з посиланням на веб-адресу відповідної ухвали суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень), яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Повідомлення для ОСОБА_1 про дату, час, та місце судового засідання із посиланням на веб-адресу ухвали суду про призначення справи до розгляду в Єдиному державному реєстрі судових рішень, оприлюднено на офіційному веб-сайті Донецького апеляційного суду 14.05.2020 року, тобто із дотриманням строку встановленого ч.1 ст. 1-1 зазначеного закону. (а.с.81).

Крім того, про дату, час, та місце судового засідання ОСОБА_1 була додатково повідомлена телефонограмою, яка зареєстрована в журналі телефонограм(а.с.89-91)

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату,час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність осіб, які не з`явилися до суду, оскільки вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи і від них не надійшло письмове клопотання про відкладення розгляду справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги,суд першої інстанції виходив із того, що Лиманським міським відділенням УВД ФССУ в Донецькій області було неправомірно припинено страхові виплату з тих підстав, що не надано довідки переселенця.

Проте такий висновок не відповідає встановленим обставинам на нормам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено,що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2017 року встановлено факт смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В Лиманській державній нотаріальній конторі 06.02.2018 року було зареєстровано спадкову справу, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі.

Відповідно до листа Лиманського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 19.02.2019 року ОСОБА_2 перебував на обліку у Лиманському міському відділенні УВД ФССУ в Донецькій області з 01.08.2015 року по 27.05.2016 року, виплати було припинено у зв`язку із закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Згідно з постановою відділення ВД Фонду в м. Красний Лиман від 31.05.2016 року ОСОБА_2 з 28.05.2016 року було припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в зв`язку з закінченням терміну дії довідки внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до повідомлення Дружківського міського відділення УВД ФССУ в Донецькій області від 11.10.2018 року нараховані, але не виплачені суми страхових виплат та страхових витрат на медичну та соціальну допомогу ОСОБА_2 для оформлення свідоцтва про право на спадщину відсутні.

Постановою державного нотаріуса Краснолиманської державної нотаріальної контори від 24.01.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на суму страхових виплат, які не були отримання за життя ОСОБА_2 у зв`язку із відсутність цих страхових виплат.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що вона є спадкоємицею після смерті її чоловіка ОСОБА_2 та має право на не отримані ним за життя страхові виплати.

Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону.

Так у відповідності до статті 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, каліцтвом як об`єкт цивільних прав), яке нерозривно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Право на нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, а не отримані спадкодавцем входять до складу спадщини за умови, що на час відкриття спадщини відсутні члені сім`ї спадкодавця.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Не підтвердження за життя ОСОБА_2 місця фактичного проживання, не надання довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою для ненарахування чи невиплати страхових виплат.

Проте припинення нарахування Фондом страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 здійснено з 28 травня 2016 року Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України (стаття 1219 ЦК України).

Проте, існують такі спадкові права, які можуть переходити у порядку спадкування, але їхній перехід може бути обмежений на підставі прямої вказівки закону.

Так у відповідності до статті 1227 ЦК України, згідно з якою суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя (виплати нараховані, але не отримані спадкодавцем), передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Системний аналіз положень статей 1219 ЦК України та статті 1227 ЦК України, при застосуванні до встановлених у цій справі обставин, дає підстави для висновку, що потрібно розрізняти: право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, каліцтвом як об`єкт цивільних прав), яке нерозривно пов`язане із особою і яке, відповідно не входить до складу спадщини та припиняється зі смертю особи, яка мала таке право; та право на суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, нараховані за життя спадкодавцю, тобто належали йому, але не отриманні ним за життя, які передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).

Отже, право на відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом не входить до складу спадщини. Право на нараховані за життя суми відшкодування у зв`язку з трудовим каліцтвом, а не отримані спадкодавцем входять до складу спадщини за умови, що на час відкриття спадщини відсутні члені сім`ї спадкодавця.

При вирішенні спорів про право на спадщину на належні спадкодавцю за життя суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, визначальним є те, чи були такі виплати нараховані спадкодавцеві за життя, оскільки лише за умови, що такі суми були нараховані за життя, проте не отримані спадкодавцем, вони можуть увійти до складу спадщини.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц та у справі №431/6232/18-ц від 14.04.2020 року.

Не підтвердження за життя ОСОБА_2 місця фактичного проживання, не надання довідки внутрішньо переміщеної особи не є підставою для ненарахування чи невиплати страхових виплат.

Проте припинення нарахування Фондом страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 здійснено з 28 травня 2016 року на підставі постанови Фонду від 31 травня 2016 року, тобто за життя ОСОБА_2 , але останній у встановленому законом порядку не оскаржив дії відповідача, тобто за життя не виявив інтересу та волі на те, щоб відновити нарахування щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку, а отже, указані суми йому за життя не нараховувались, а тому вони не можуть входити до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 , у зв`язку з тим, що відповідно до вимог цивільного законодавства до складу спадкового майна входить лише призначена сума страхового відшкодування, а право на її призначення та виплату, згідно із статтею 1219 ЦК України, до складу спадщини не входить.

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже через півтора роки від дати прийняття Фондом рішення про припинення виплати щомісячної грошової суми у разі часткової чи повної втрати професійної працездатності, а отже, ОСОБА_1 , як спадкоємець не має права на те, що за життя спадкодавця йому не нараховано і спадкодавець дій відповідача із ненарахування вказаних страхових виплат не оскаржував.

На зазначені обставини суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про те, що позивач набула право на не нараховані страхові виплати як на спадкове майно.

Оскільки право на призначення та виплату щомісячної страхової суми у випадку трудового каліцтва згідно із статтею 1219 ЦК України до складу спадщини не входить, тому вимоги спадкоємця ОСОБА_1 про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй страхові суми або стягнути на її користь належні її померлому чоловікові страхові виплати у порядку спадкування за законом є безпідставними.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 26 лютого 2020 року у справі № 243/2404/19-ц та у справі №431/6232/18-ц від 14.04.2020 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про безпідставність та необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 припинена виплата страхових виплат за життя і ним не вчинено дій спрямованих на відновлення виплати, у результаті чого ОСОБА_2 у період із 28 травня 2016 року по 02 листопада 2017 року страхові виплати не нараховувалися, а отже, ОСОБА_1 , враховуючи положення статті 1227 ЦК України, не набула право на отримання цих виплат як спадкове майно.

Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки апеляційним судом встановлено неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального та процесуального права, та невідповідність висновків суду обставинами справи, то апеляційна скарга підлягає задоволенню,а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції, то є підстави для зміни розподілу судових витрат.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на висновок про задоволення апеляційної скарги судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 1152,60 грн., покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст.368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду від 25 березня 2020 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зобов`язання нарахувати страхові виплати та виплатити їх в порядку спадкування відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області судовий збір в розмірі 1152,60 грн..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04 червня 2020 року.

Судді: