Провадження № 2/325/115/2020
Справа 325/230/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08 квітня 2020 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Діденка Є.В.,

за участю секретаря судового засідання Краснової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

17.02.2020 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Позов обґрунтований тим, що згідно укладеного між позивачем і відповідачем договору б/н від 21.04.2011 року відповідач отримав у позивача платіжну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 3600,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Відповідач свої зобов`язання по поверненню кредиту та відсотків не виконав, внаслідок чого станом на 31.01.2020 року у нього утворилась заборгованість в сумі 316559,23 грн., яка складається з: 1431,48 грн. - заборгованість за кредитом; 307877,75 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 7250,00 грн. - заборгованість за пенею. Проте, позивачем заявлено до стягнення лише 132172,24 грн., з яких: 1431,48 грн. - заборгованість за кредитом; 130740,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 21.04.2011 р. по 30.07.2018 р. У зв`язку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в загальній сумі 130740,76 грн., а також покласти на відповідача судові витрати, а саме суму судового збору 2102,00 грн.

Ухвалою судді від 27.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження і справа призначена до розгляду на 20.03.2020 року з викликом учасників справи, витребувано у позивача інформацію про строк дії картки.

Ухвалою суду від 20.03.2020 року судовий розгляд відкладено на 08.04.2020 року через відсутність відомостей про отримання відповідачем судової повістки, розміщено оголошення про виклик відповідача на веб-сайті суду.

Позивач в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення розгляду справи не подав, в матеріалах справи міститься заява, в якій представник банку просить розглядати справу за відсутності представника позивача, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибула, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, та зазначила, що позов не визнає, строк дії картки закінчився у лютому 2015 року і після цього вона нею не користувалась і нову картку не отримувала. Тому, просила застосувати до заявлених вимог позовну давність.

Дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з такого.

Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Під час розгляду справи судом встановлено, що 21.04.2011 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, шляхом ознайомлення відповідача з Умовами та правилами надання банківських послуг і підписанням відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, згідно з яким відповідач отримав у позивача кредитну картку, відповідно до тарифів якої позивач надав відповідачу кредит в сумі 3600,0 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, обумовивши пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов і правил надання банківських послуг, право банку на зміну (збільшення або зменшення) кредитного ліміту в будь-який момент.

Відповідно до п. 2.1.1.1 Умов і правил надання банківських послуг, банк видає клієнту картку на підставі заяви, належно заповненої і підписаної клієнтом.

Згідно з Довідкою про умови кредитування, відповідач мав погашати кредит щомісячно до 25 числа кожного місяця в сумі 7 % від розміру заборгованості, але не менше 50 грн.

Відповідно до Довідки банку, ОСОБА_1 21.04.2011 року на підставі укладеного договору отримала у позивача кредитну картку № НОМЕР_1 , термін дії до 02/15.

Згідно з п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Відповідачем зобов`язання по сплаті кредиту не виконувались належним чином, внаслідок чого у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість.

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, починаючи з грудня 2012 року у відповідача почала виникати безперервна прострочена заборгованість за кредитом, у зв`язку з чим банком нарахована позичальнику сума заборгованості станом на 31.01.2020 року в сумі 132172,24 грн., з яких: 1431,48 грн. - заборгованість за кредитом; 130740,76 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом з 21.04.2011 р. по 30.07.2018 р. Як свідчить наданий розрахунок, за весь охоплений період відповідачу нараховувались відсотки в розмірі: з 21.04.2011 року - 30 % річних, з 01.09.2014 року - 34,8 % річних, з 01.04.2015 року - 43,20 % річних.

В силу ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статей 525-527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону або договору, одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідачем надано не було.

Водночас, відповідно до пункту 2.1.1.2.11 Умов та правил, карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти включно.

Згідно з вищенаведеним пунктом 2.1.1.2.11 Умов та правил, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку.

Як роз`яснено в пунктах 54, 66-68 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування… Позовна давність не може бути застосована до вимог позивача про стягнення відсотків поза межами строку кредитування, оскільки у позивача відсутнє право на таке нарахування.

Враховуючи, що строк кредитування в даному випадку закінчився 28.02.2015 року одночасно зі спливом строку дії картки, то банк не мав правових підстав для нарахування відсотків на умовах договору після вказаного строку, і позовна давність в цій частині також не може бути застосована.

Відповідно до наданого банком розрахунку, сума відсотків станом на 28.02.2015 року складає 3422,99 грн.

Отже, позовні вимоги в частині нарахованих відсотків за період з 28.02.2015 року по 30.07.2018 року в сумі 127317,77 грн. задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не було доведено наявність правових підстав для їх нарахування.

В частині позовних вимог про стягнення суми кредиту 1431,48 грн. та відсотків за період з 21.04.2011 року по 28.02.2015 року в розмірі 3422,99 грн., суд виходить з такого.

У заяві відповідач просила суд застосувати строк позовної давності до позовних вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Наведений висновок відповідає правовим позиціям Верховного Суду у постановах від 07.02.2018 року № 751/5977/17, від 30.05.2019 року № 181/467/17.

Враховуючи, що строк дії картки закінчився 28.02.2015 року, а з позовом про повернення кредиту в повному обсязі банк звернувся тільки в лютому 2020 року, то строк позовної давності щодо суми боргу за кредитом в розмірі 1431,48 грн. і нарахованих відсотків за період до 28.02.2015 року є пропущеним.

З клопотанням про поновлення строку позовної давності банк не звертався, і не наводив причин, які би перешкоджали звернутись із позовом у межах строку позовної давності. Будь-яких угод про продовження строку позовної давності, які би підписувались відповідачем, банком суду надано не було.

На цих підставах, суд вважає обґрунтованою заяву відповідача про застосування строку позовної давності до позовних вимог в частині стягненнясуми кредиту 1431,48 грн. та відсотків за період з 21.04.2011 року по 28.02.2015 року в розмірі 3422,99 грн., і тому позов у вказаній частині також задоволенню не підлягає.

На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, через відмову в позові сума судового збору, понесена позивачем, стягненню з відповідача не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 223, 247, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 256, 261, 267, 526-530, 610, 1054-1056-1 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Приазовський районний суд Запорізької області протягом тридцяти днів з дня його складення.

Рішення суду складено 08.04.2020 року.

Суддя Є.В. Діденко