_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/3056/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.10.2020 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Кириковій О.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою

ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

про зменшення розміру аліментів,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 19 жовтня 2020 року звернувся до Київського районного суду міста Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, в якому позивач просить суд:

- зменшити розмір аліментів з ј частки на 1/6 частку, визначений судовим наказом №947/22164/19, виданим 19.09.2019 року Київським районним судом міста Одеси, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття;

- зменшити розмір аліментів з ј частки на 1/6 частку, визначений судовим наказом №947/7466/20, виданим 06.04.2020 року Київським районним судом міста Одеси, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позову позивач посилається, що після стягнення з нього аліментів судовим наказом №947/22164/19, виданим 19.09.2019 року Київським районним судом міста Одеси, на користь ОСОБА_2 на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, передувало ряд обставин, які впливають на можливість платника аліментів сплачувати визначений судом розмір аліментів.

Так, 06.04.2020 року Київським районним судом міста Одеси було видано судовий наказ №947/7466/10, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі ј частки з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

В подальшому, рішенням Київського районного суду міста Одеси від 19.05.2020 року по справі №947/7465/20 стягнуто з нього аліменти на ОСОБА_3 у розмірі ј частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03.04.2020 року до досягнення дитиною трирічного віку ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За наслідком чого позивач зазначає, що з нього стягуються аліменти у загальному розмірі 75% від усього його доходу, що є надмірним для нього та не надає можливості на існування. Крім того, позивач стверджує, що на його утримання перебуває також матір.

Оскільки обставини, які слугували підставами для визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та на утримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінились, позивач був вимушений звернутись до суду з відповідним позовом.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 01.07.2020 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 17 серпня 2020 року о 11 годині 00 хвилин.

27.07.2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідача ОСОБА_2 , в якому остання просить суд залишити незмін розмір аліментів визначений судовим наказом №947/22164/19.

14.09.2020 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив суд задовольнити.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, з підстав необґрунтованості, а також стверджувала, що позивачем разом з ОСОБА_3 штучно було створено судовий спір зі стягнення з позивача аліментів на утримання дружини ОСОБА_3 задля зменшення розміру аліментів на власних дітей.

Відповідачка ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, однак на електронну скриньку суду надіслала заяву про розгляд справи за її відсутності, щодо вирішення спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

19.09.2019 року за заявою ОСОБА_2 , Київським районним судом міста Одеси винесено судовий наказ №947/22164/19 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 13 вересня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Також, як вбачається, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

06.04.2020 року за заявою ОСОБА_3 , Київським районним судом міста Одеси винесено судовий наказ №947/7466/20 про стягнення з ОСОБА_1 щомісячно аліменти на користь стягувача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на утримання доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у розмірі ј частини з усіх видів доходу (заробітку) ОСОБА_1 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення з 03.04.2020 року до досягнення донькою ОСОБА_6 повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 .

Надалі, 04.04.2020 року ОСОБА_3 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовною заявою, яку надалі вточнила, до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача аліментів на дружину до досягнення дитини трирічного віку у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, посилаючись на те, що відповідач ухиляється від свого обов`язку щодо утримання дружини (справа №947/7465/20).

За наслідком розгляду вказаної справи, 19.05.2020 року Київським районним судом міста Одеси було ухвалено рішення, яким вирішено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 03 квітня 2020 року до досягнення дитиною трирічного року 02 вересня 2021 року.

Позивач посилаючись на те, що загальний розмір аліментів, який стягується з нього дорівнює 75%, є занадто за великим та надмірним, внаслідок чого він позбавлений можливості існувати та утримувати свої матір, звернувся до суду з цим позовом.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Судом також враховується вимога ч.1 ст. 192 СК України відповідно до якої розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Відповідно до ст. 182 СК України, передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

Так, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Виходячи із системного аналізу положень ст. 192 СК України, зробленого у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року №143цс13, зазначена стаття вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п.п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дна дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім`ї. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо доводів позивача про наявність підстав для зменшення розміру аліментів, суд вважає необґрунтованими та не підтверджені жодними доказами.

Як вбачається, з позивача стягуються аліменти у розмірі по ј частці з усіх видів доходів (заробітку) платника аліментів на кожну дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Щодо доводів про те, що внаслідок ухваленого рішення суду по справі 19.05.2020 року по справі №947/7465/20, для останнього сукупний розмір стягуємих аліментів є непосильним, суд вважає безпідставним з огляду на те, що вказаним рішення суду по справі стягнуто з ОСОБА_1 на матір малолітньої ОСОБА_8 ОСОБА_3 .

Право дружини на аліменти врегульовано статтею 84 СК України.

Відповідно до вказаної статті, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Як вбачається, під час розгляду справи №947/7465/20, ОСОБА_1 визнав позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення аліментів на її користь, а відтак визнав свою можливість стосовно сплати таких розмірів, будучи обізнаним про свій обов`язок зі сплати аліментів у розмірах, ухвалених до стягнення судовими наказами №947/22164/19 від 19.09.2019 року та за №947/7466/20 від 06.04.2020 року. Натомість, ОСОБА_1 , менше ніж через місяць, до набрання цим рішенням законної сили, звернувся до суду з цим позовом про зменшення розміру аліментів.

Однак, з аналізу викладених норм законодавства, суд приходить до висновку, що аліменти, які стягуються на дружину, не можуть бути підставою для погіршення матеріального стану дітей для їх утримання, з урахуванням того, що такі аліменти на дружину у відповідності до ст. 84 СК України стягуються з передумовою, а саме лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що на утриманні ОСОБА_1 перебуває його матір ОСОБА_9 , оскільки до суду не надано жодних доказів на підтвердження таких обставин, а саме доказів на підтвердження родинних відносин, мешкання вказаної особи разом з позивачем, тощо. Медична документація щодо стану здоров`я особи, не може свідчити про перебування особи на утриманні позивача.

Інших доказів в обґрунтування позову, як і доказів стосовно погіршення матеріального стану позивача, з дат ухвалення судових наказів, до суду не надано.

Суд також зазначає, що факт, що позивач має на утриманні двох малолітніх дітей, не звільняє його від обов`язку забезпечувати належне утримання своїх неповнолітніх дітей та сплачувати аліменти.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Аналізуючи докази у справі та вимоги закону і роз`яснення Пленуму ВСУ, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, а відтак не підлягає задоволенню.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, судові витрати у відповідності до ст. 141 ЦПК України, до відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 77, 81, 141, 263-265, 352, 354 ЦПК України, п. 15.5 Перехідних положень Розділу ХІІІ ЦПК України, ст. ст. 141, 180, 181, 192 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ), ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про зменшення розміру аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 22.10.2020 року.

Головуючий Калініченко Л. В.