ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 грудня 2020 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 756/11279/20

Головуючий у першій інстанції Соловей В. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1491/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Харечко Л.К.,

суддів: Губар В.С., Онищенко О.І.,

при секретарі Позняк О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 , відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2020 року у складі судді Соловей В.В., повний текст якої складений 04.11.2020 року у м. Козелець Чернігівської області,

У С Т А Н О В И В:

В серпні 2020 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомич І.О., звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного 23.08.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коротюк О.В. за реєстровим № 1598; визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1005; визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1003; визнання недійсним договору дарування гаражного боксу, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1001; визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного 13.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 985; визнання недійсним заповіту ОСОБА_4 від 21.09.2017, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1007.

У зв`язку з тим, що позивач просив визнати недійсними різні самостійні правочини відносно нерухомого майна, яке територіально розташоване як на території Оболонського району м. Києва, так і на території Козелецького району Чернігівської області, а також, заповіт, який останній просив визнати недійсним, охоплює спадщину після смерті ОСОБА_4 у вигляді будь яких вкладів, що знаходяться в АТ КБ «Приватбанк», ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 04 вересня 2020 року зазначені позовні вимоги були роз`єднані у самостійні провадження та передані для здійснення реєстрації в автоматизованій системі документообігу суду.

Отже у самостійне провадження (унікальний номер справи 756/11279/20) виділено позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Оболонського районного суду м. Києва від 14 вересня 2020 року позовна заява ОСОБА_1 в частині вищезазначених вимог передана на розгляд Козелецького районного суду Чернігівської області на підставі ст. ст. 30 32 ЦПК України.

Ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2020 року у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Хомич І.О., просить скасувати ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції, як таку, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, посилаючись на порушення судом норм процессуального права.

Доводи скарги зводяться до того, що у даній позовній заяві (справа № 756/11279/20) ОСОБА_1 обгрунтовує свої вимоги тим, що оскаржувані договори дарування померлому ОСОБА_4 довелося укласти на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки він перебував під впливом тяжких обставин, що, відповідно до ст. 233 ЦК України, є підставою для визнання таких угод недійсними.

У справі № 756/3718/19, яка знаходиться у провадженні Оболонського районного суду м. Києва, ОСОБА_1 просить визнати договори дарування недійсними на підставі ст. 225 ЦК України, обгрунтовуючи вимоги тим, що померлий ОСОБА_4 через свій психічний стан та тяжкі хвороби не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, а отже, був не спроможний приймати рішення про вчинення будь яких правочинів.

Тобто, у справах № 756/11279/20 та № 756/3718/19 сторони однакові, предмет спору однаковий, проте, підстави заявлених позовних вимог різні.

Зазначені обставини суд першої інстанції з`ясував неповно, в зв`язку з чим, прийняв судове рішення, яким фактично позбавив позивача в такий спосіб можливості захистити свої законні права та інтереси.

Відзив на апеляційну скаргу учасниками справи не подавався.

Вислухавши суддю доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали позовної заяви, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Право на справедливий суд, гарантоване особі у статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі № 756/11279/20, Козелецький районний суд Чернігівської області виходив з того, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, - за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кірюхової Н.С. про визнання заповіту та договорів дарування недійсними (єдиний унікальний номер справи 756/3718/19, номер провадження 2/756/3727/19), а тому, врахувавши вимоги п. 3 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, дійшов висновку про неможливість прийняття позовної заяви ОСОБА_5 до розгляду та відкриття провадження у справі.

Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 186 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо у провадженні цього чи іншого суду є справа зі спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Зазначене положення закону спрямоване на те, щоб не допустити розгляду одного і того ж спору різними судовими органами, оскільки це може призвести до ухвалення різних судових рішень.

Так, відповідно до положень ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони (позивач і відповідач), треті особи (ст. ст. 42, 48 Кодексу).

Предмет позову це матеріально правова вимога позивача до відповідача.

Підстава позову це ті фактичні обставини, на яких позивач обгрунтовує свої вимоги. Фактичні обставини, викладені позивачем в позовній заяві, згодом в процесі розгляду справи набуває форму доказів, які можуть оскаржуватися відповідачем. Підставою позову виступають також і правові норми, на які посилається позивач в підтвердження своїх вимог.

Матеріали позовної заяви (справа № 756/11279/20), які були передані на розгляд Козелецькому районному суду Чернігівської області на підставі ст. ст. 30 32 ЦПК України згідно ухвали Оболонського районного суду м. Києва свідчать, що ОСОБА_1 заявив вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1005; визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1003 (а. с. 102-107).

Обгрунтовані зазначені вимоги тим, що оскаржувані правочини ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та який є батьком позивача, довелося укласти на вкрай невигідних для нього умовах, оскільки він перебував під впливом тяжких для нього обставин (у нього було діагностовано тяжку хворобу рак легенів, саркому), тому, він за станом здоров`я потребував постійної сторонньої допомоги, яку йому надавала ОСОБА_2 в обмін на переоформлення на її ім`я зазначеного нерухомого майна. Невигідні для ОСОБА_4 умови при укладенні спірних договорів дарування полягали у припиненні права власності на все належне йому нерухоме майно, набуте ним за життя внаслідок плідної праці, не отримання за відчуження майна жодної плати, маючи при цьому потребу у грошових коштах, необхідних для лікування. Саме це, і є підставою для застосування положень статті 233 ЦК України для визнання таких договорів недійсними.

Із копії позовної заяви та копії ухвали про відкриття провадження (а. с. 78-79, 108-113) вбачається, що ОСОБА_1 заявив вимоги до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1005; визнання недійсним договору дарування житлового будинку, укладеного 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кірюховою Н.С. за реєстровим № 1003, обгрунтовуючи свої вимоги тим, що померлий ОСОБА_4 через свій психічний стан та тяжкі хвороби (у нього було діагностовано переферичний Са лівої легені, метастази в обох легенях, л/вузлів заочеревинного простору, пахових і клубових, мр ознаки множинних утворень мяких тканин тощо) він не усвідовлював значення своїх дій та не міг керувати ними, він був не спроможний приймати рішення про вчинення будь яких правочинів, зокрема, і щодо укладення оскаржуваних договорів дарування на користь відповідача, що є підставою для визнання їх недійсними відповідно до статті 225 ЦК України.

З вищезазначеного виходить, що в Оболонському районному суді м. Києва перебуває на розгляді справа № 756/3718/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кірюхова Н.С., про визнання заповіту та договорів дарування недійсними, зокрема, договорів дарування земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , укладених 21.09.2017 між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 і позов в цій частині заявлений з підстав ст. 225 ЦК України.

Таким чином, сторони у зазначених цивільних справах одні й тіж самі, предмет спору один і той же, проте, позовні вимоги заявлені з різних правових підстав (фактичні обставини, що викладені позивачем у позовній заяві у справі № 756/11279/20 і у позовній заяві у справі № 756/3718/19 різні, також, норми матеріального права, на підставі яких заявлені вимоги є різними).

Відповідно до ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Отже, приймаючи судове рішення про неможливість прийняття до розгляду позову ОСОБА_1 у зв`язку з знаходженням такої ж справи в провадженні іншого суду, суд першої інстанції, порушуючи норми процесуального права, а також, неповно з`ясувавши обставини справи, помилково постановив ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі відповідно до п. 3 ч. 1 статті 186 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги та вважає, що вона підлягає задоволенню.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2020 року на підставі п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України належить скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 379, ст. ст. 381, 382, 383, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Козелецького районного суду Чернігівської області від 04 листопада 2020 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуюча Судді: