КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/7103/2020 Доповідач у ІІ інстанції - Приходько К.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюка Михайла Дмитровича на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року

у справі за позовом Департаменту патрульної поліції до ОСОБА_1 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення коштів у рахунок відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

У серпні 2018 року Департамент патрульної поліції звернувся до Києво -Святошинського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріального збитку, завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 січня 2017 року сталась ДТП.

Винним у даній пригоді було визнано відповідача ОСОБА_1 .

У результаті ДТП автомобілю Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 , було заподіяно матеріальну шкоду в розмірі 132245,58 грн.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність водія Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_2 - ОСОБА_1 була застрахована в ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія».

Відповідно до умов договору, страховою компанією йому було виплачено страхове відшкодування в розмірі 69 332,96 грн.

Разом з тим, цих коштів не достатньо для покриття всіх збитків, завданих ДТП, тому шкоду в розмірі 62 912,62 грн. має відшкодувати відповідач, через неправомірні дії якого йому було завдано збитків.

У добровільному порядку відповідач відмовляється відшкодувати завдані збитки.

Просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь за завдану матеріальну шкоду - 62912,62 грн.

17 жовтня 2019 року позивач збільшив розмір позовних вимог, вказавши, що ОСОБА_1 має зобов`язальні відносини перед ним, тобто боржник зобов`язаний відшкодувати збитки у строк до 01 травня 2018 року (після отримання надісланої на його адресу вимогу), але у добровільному порядку він не сплачує кошти, тому на підставі ст.625 ЦК України має також сплатити основний борг в розмірі 62 912,62 грн., з урахуванням індексу інфляції в розмірі 6083,59 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 2797,46 грн.

Просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь за завдану матеріальну шкоду - 62 912,62 грн., інфляційні втрати в розмірі 6083,59 грн., три відсотки річних в розмірі 2797,46 грн. Судові витрати просить покласти на відповідача.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту патрульної поліції на відшкодування матеріальної шкоди 62 912,62 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 через представника подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням всіх обставин справи та невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилався на те, що судом при постановленні оскаржуваного рішення проігноровану ту обставину, що позивач погодився на суму страхового відшкодування в розмірі 69 332,96 грн. без ПДВ, та при погодженні визнав її достатньою для відновлювального ремонту транспортного засобу Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Згідно п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна, страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.

Зазначає, що оскільки між власником транспортного засобу ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, з встановленням ліміту відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну - 100 000 грн., з встановленим розміром франшизи в сумі 500 грн., за яким забезпеченим транспортним засобом є Peugeot Expert, д.н.з. НОМЕР_2 , яким на час ДТП керував відповідач, то з відповідача відповідно може бути стягнута лише сума заподіяної шкоди, яка перевищує ліміт страхової відповідальності страховика та сума франшизи, яка не покривається страховим відшкодуванням.

Належним відповідачем в межах страхової суми є страховик, а не ОСОБА_1 .

Просив, скасувати рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На апеляційну скаргу Департамент патрульної поліції через представника подав відзив, який обґрунтовував тим, що відповідно до п.36.2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Позивач зазначає, що він не може отримати доплату від ПрАТ «УПСК» в розмірі, що не перевищує суми податку на додану вартість, оскільки суми виплаченого страхового відшкодування недостатньо для здійснення відновлювального ремонту автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Сума виплаченого страхового відшкодування була зменшена страховиком на суму франшизи, суму ПДВ, величину втрати товарної вартості.

Оскільки отриманої страхової виплати недостатньо для здійснення відновлювального ремонту пошкодженого службового автомобіля, обов`язок сплатити позивачу різницю між виплаченим страховим відшкодуванням та фактичним розміром шкоди покладається на відповідача.

Просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судом встановлено, що 10 січня 2017 року о 21 год. 05 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки Peugeot Expert, державний номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по А/Д М-06 Київ-Чоп 30 км, в напрямку м. Київ, порушив п.п.1.5,2.3.б,12.1 ПДР, оскільки не врахував дорожньої обстановки, не вибрав безпечної швидкості руху, не впорався з керуванням та скоїв зіткнення з автомобілем «Audi A6» д/з НОМЕР_3 , який рухався попереду, та з припаркованим попереду оперативним автомобілем патрульної поліції Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 . При ДТП всі три автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 27 березня 2017 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та підданий адміністративному стягненню.

Дана постанова не оскаржувалась.

Власником автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 , є Департамент патрульної поліції.

З поданого висновку експертного дослідження, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №19/13-1/86-ЕД/17, матеріальний збиток, завданий власнику автомобіля Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 , внаслідок його пошкодження становить 132 245,58 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що наявні правові підстави, враховуючи особливості виплати страхового відшкодування, для відшкодування збитків, завданих внаслідок ДТП, безпосередньо винною особою в розмірі 62 912,62 грн. та вони ґрунтуються на вимогах закону та відповідають фактичним обставинам справи.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, суд виходив з того, що вимоги в цій частині є передчасними, так як позивач не надав доказів того, коли саме законом встановлений обов`язок особи виплатити відшкодування, а направлення вимоги та її отримання не може ототожнюватись з початком строку виплати, особливо враховуючи, що відповідач не погоджувався з даною вимогою та вважав її необґрунтованою.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України, за загальним правилом, відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Так, відповідно до ст.999 ЦК України, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01 липня 2004 року №1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності вищевказаний Закон визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст.5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 цього ж Закону, страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст.ст.9,22-31,35,36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння ДТП за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується із відповідним обов`язком боржника - відшкодувати шкоду (особи, яка завдала шкоди, відшкодувати цю шкоду). Водночас, така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування.

Згідно з вимогами, ст.ст.12,14 ЦК України, особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї.

Відповідно до ст.511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України, договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов`язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином.

Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України - відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

За правилами ст.ст.36,37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування.

При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов`язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України.

Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі статтею 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди) відповідальності.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 ЦК України, реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Частиною другою статті 1192 ЦК України передбачено, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

При визначенні розміру збитку, завданого власнику транспортного засобу Huyndai Sonata, державний номерний знак НОМЕР_1 , суд першої інстанції взяв до уваги поданий позивачем висновок експертного дослідження, проведеного Державним науково-дослідним експертно-криміналістичним центром №19/13-1/86-ЕД/17.

Будь-яких заперечень відповідача проти звіту спеціаліста матеріали справи не містять. Також відсутні належні та допустимі докази щодо неповноти, неточності, невідповідності та які б спростовували зазначений висновок.

Відповідач обмежився власними запереченнями щодо поданого висновку, але належних та допустимих доказів, які б спростовували висновок, не надав.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про часткове задоволення позову, оскільки заявляючи вимогу про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних, позивач не надав суду доказів того, коли саме законом встановлений обов`язок особи виплатити відшкодування.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частиною 1 ст.530 цього ж кодексу закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст.612 цього ж кодексу, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За правилами ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гаврилюка Михайла Дмитровича залишити без задоволення.

Рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 12 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба