Справа № 727/9778/20
Провадження № 2/727/2012/20
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНО

21 грудня 2020 року Шевченківський районний суд м. Чернівці, в складі:

головуючого судді: Слободян Г.М.

за участю секретаря судового засідання Чокан Д.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням ,-

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що згідно свідоцтва про право на квартиру від 20.11.2000 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12. 2019 року, він є власником одноосібним, за формою власності приватної житлової квартири, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 , загальною площею 47,2 кв.м., житловою 29.1 кв.м.

Згідно довідки з місця реєстрації №747 від 15.11.2020 року, у даній житловій квартирі зареєстровані, окрім нього - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , однак фактично вказані особи не проживають в квартирі, що знаходиться за адресою по АДРЕСА_1 з 01.07.2005 року та не сплачують за комунальні послуги та не беруть безпосередньої участь в утриманні квартири. Позивач самостійно сплачує розмір вартості за отримані комунальні послуги.

Наявність реєстрації відповідачів в даній квартирі, порушує право його як власника та створює йому перешкоди у користуванні власністю, що виражається у сплаті зайвих комунальних платежів.

Відповідачі п`ятнадцять років тому, добровільно покинули місце проживання, забравши свої особисті речі. Жодних перешкод у користуванні квартирою з боку позивача відповідачам не створено.

Позивач вказує, що його самому важко сплачувати за комунальні послуги. Відповідачі не проживають та не допомагають вести господарство, підтримувати квартиру у належному стані, а їх реєстрація у квартирі не дозволяє у повній мірі розпорядитись квартирою на свій власний розсуд, що обмежує його законні права, як власника квартири.

Той факт, що відповідачі з 2005 року не проживають у вказаній квартирі підтверджується актом КЖРЕП №746 від 15.11.2020р.

Вважає, що відповідачі втратили право користування наведеним вище житловим приміщенням. Просить, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Рух справи та позиція сторін:

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Чернівці від 07 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у даній справі та призначено справу до розгляду по суті з повідомленням (викликом) сторін.

В суд від позивача ОСОБА_1 подано клопотання про розгляд справи за його відсутності та надано згоду щодо судового розгляду справи в заочному порядку з ухваленням рішення заочно. Позовні вимоги підтримано в повному обсязі.

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відповідно,будучи повідомленими про день, час і місце судового розгляду справи, в засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву позивача до суду не скерували, клопотань про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відзиву на позовну заяву не надали, про день та час розгляду справи були повідомлений завчасно, належним чином на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет: https://court.gov/ua/sud2414, а тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачів.

Відповідно до ст.19 ч.4 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні.

Згідно ст.223 ч.3 п.1 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. А тому, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд, виходячи з даних вимог закону, зокрема, що відповідачі не подали відзив на позовну заяву, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в межах заявлених вимог, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення; позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Досліджені судом докази та застосовані норми права

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має у приватній власності квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 47,2 кв.м., житловою 29.1 кв.м., що стверджується дослідженими доказами - свідоцтвом про право на квартиру від 20.11.2000 року та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 18.12. 2019 рок

Згідно довідки акту КЖРЕП №746 від 15.11.2020р. в даній квартирі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 зареєстровані, але не проживають з 01.07. 2005 року, про що засвідчили сусіди.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

У відповідності до ст.319 ЦК України, «Власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону».

За нормами ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Право третіх осіб на користування майном, що належить на праві власності інший особі, повинно бути доведено та підтверджено належними правовими підставами та доказами, що відповідають вимогам, визначеним ст.ст. 77,78,79,80 ЦПК України.

Статтею 405 ЦК України визначено право членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, що мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання й вправі розпоряджатися цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставами їх обмеження.

Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01.11.1996р. «Про застосування Конституції при здійсненні правосуддя» (зі змінами та доповненнями) передбачено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України , свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому».

Відповідно до ст.ст.386, 391 ЦК України, власник має право звертатися з до суду за захистом свого права власності перед іншою особою та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до правових висновків Верховного суду України (постанова ВСУ від 16.11.2016р. справа № 6ц-709ці-16) власник житла усуває перешкоди, що чиняться зареєстрованою особою, в користуванні належним йому житлом, шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом.

Висновки

Враховуючи викладене, заявлені позивачем позовні вимоги є належним способом захисту його порушених прав позивача, таким чином слід визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 такими, що втратили право користування, а саме квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 47,2 кв.м., житловою 29.1 кв.м.

На підставі викладеного, керуючись постановою ВСУ від 16.11.2016р. справа №6ц-709ці-16, ст.ст.2, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.29, 317, 319, 321, 369, 386, 391, 405 ЦК України, ст.ст.64 ч.2, 150, 156 ЖК України, ст.ст.3, 4, 11, 12, 13, 19, 76, 80, 81, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273, 274, 280-284, 352, 354 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до відповідачів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 ,) про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 , загальною площею 47,2 кв.м., житловою 29.1 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу (в порядку вимог ст. 352, 354 ЦПК України) до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівців або безпосередньо до апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення (в порядку ст. 284 ЦПК України) може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом 20 ти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 21.12. 2020 року.

СУДДЯ : Слободян Г.М.