Справа № 712/975/20
Провадження № 2/712/1023/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22 жовтня 2020 року м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:
головуючого судді Романенко В.А.
за участю секретаря Назаренко М.О.
розглянувши в судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі, що є у спільній частковій власності, -
На підставі дубліката свідоцтва про право власності від 13.09.2017 та дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2017 йому належить на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2017.
Інша 1/4 частина земельної ділянки та 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружиною, та матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Тобто, він успадкував частину домоволодіння після ОСОБА_3 , а саме отримав правовстановлюючі документи в приватного нотаріуса Фіщука С.О., та визначено, що спадкоємицею першої черги є відповідач по справі, яка фактично отримала спадщину після ОСОБА_3 , але юридично не оформила спадщину. Даний факт того, що відповідач фактично прийняла спадщину після ОСОБА_3 вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2017 року, з якого зрозуміло, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка заявила себе щодо того, що буде спадкувати спадкове майно.
Враховуючи вищезазначене, очевидним є те, що відповідачем фактично прийнято спадщину відповідно до норм ст. 1268 ЦК України, однак юридично не оформлено право власності на спадкове майно, а саме не отримано свідоцтво про право на спадщину на належну відповідачеві 1/4 частку земельної ділянки та 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2020 року.
Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до схематичного плану земельної ділянки, що зазначений в технічному паспорті на вищезазначений будинок складається з житлового будинку з прибудовою під літ. А-1, а. житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 67,5 кв.м; житлового будинку з прибудовою під літ. Б-1. б, житловою площею 17,5 кв. м, загальною площею 27,2 кв.м; надвірних споруд: убиральні під літ. В, погребу під літ. Г, сараю під літ. Д, гаражу під літ. Е, сараю під літ. Ж, огорожі під №1-5, водоколонки під №6, зливної ями під №7, замощення під 1.
ОСОБА_1 , проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 під літ. Б-1, б, який складається з: коридору - 2,1 кв.м, с/вузолу - 1,3 кв.м, кухні - 6,3 кв.м та кімнати - 17,5 кв.м., загальна площа становить 27,2 кв.м, що підтверджується експлікацією приміщень до плану садибного житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначеною у технічному паспорті на вищевказаний будинок.
Відповідач проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 під літ. А-1, який складається з коридору - 4,9 кв.м, кімнати - 9,6 кв.м, кімнати - 35,0 кв.м, кухні - 4,8 кв.м, веранди - 8,4 кв.м, комори - 4,8 кв.м, житлова площа - 44,6 кв.м, загальна площа - 67,5 кв.м., що підтверджується експлікацією приміщень до плану садибного житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначеною у технічному паспорті на вищевказаний будинок.
Таким чином, відповідач фактично користується будинком із значно більшою загальною та житловою площею, що є порушенням співмірності часток співвласників на вказаний житловий будинок. Такий порядок користування домоволодінням встановила відповідач.
Відповідач, яка є його дочкою, проживаючи у будинку АДРЕСА_1 під літ. А-1 не сплачує щомісячні платежі за комунальні послуги, в будинку також зареєстрований її син ОСОБА_4 , який також не сплачує комунальні платежі. З врахуванням того, що в домоволодінні зареєстровані особи працездатного віку в органах соціального забезпечення йому роз`яснили, що він не може отримувати субсидію на сплату комунальних послуг. Для того аби міг отримати субсидію, йому роз`яснили, що необхідно виділити в натурі частину житлового будинку та припинити спільну часткову власність в будинку.
Він є людиною похилого віку, станом на день подання позовної заяви йому виповнився 81 рік, а тому потребує стороннього догляду та матеріальної підтримки.
Так, як відповідач не надає необхідну допомогу, а також відмовляється сплачувати комунальні платежі у будинку АДРЕСА_1 під літ. А-1, ним прийнято рішення укласти договір довічного утримання із сторонньою для мене особою - ОСОБА_5 . На даний час на ім`я вказаної особи складено заповіт.
Виділити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), в натурі, належні йому на праві спільної часткової власності 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , а іншу 1/4 частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , виділити в натурі відповідачеві.
Судові витрати стягнути з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явилась, скерувала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, причини неявки суду не повідомила, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, з заявами та клопотаннями до суду не зверталась.
Відповідачем не надано відзив на позовну заяву.
Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.
При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.
Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).
Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
На підставі дубліката свідоцтва про право власності від 13.09.2017 та дубліката свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.09.2017 ОСОБА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності 3/4 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 13.09.2017.
Інша 1/4 частина земельної ділянки та 1/4 частина житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружиною, та матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Тобто, він успадкував частину домоволодіння після ОСОБА_3 , а саме отримав правовстановлюючі документи в приватного нотаріуса Фіщука С.О., та визначено, що спадкоємицею першої черги є відповідач по справі, яка фактично отримала спадщину після ОСОБА_3 , але юридично не оформила спадщину. Даний факт того, що відповідач фактично прийняла спадщину після ОСОБА_3 вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 28 лютого 2017 року, з якого зрозуміло, що ОСОБА_2 є спадкоємицею після ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка заявила себе щодо того, що буде спадкувати спадкове майно.
Відповідно до положень ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідачем ОСОБА_2 фактично прийнято спадщину відповідно до норм ст. 1268 ЦК України, однак юридично не оформлено право власності на спадкове майно, а саме не отримано свідоцтво про право на спадщину на належну відповідачеві 1/4 частку земельної ділянки та 1/4 частку житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 28.01.2020 року.
Домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до схематичного плану земельної ділянки, що зазначений в технічному паспорті на вищезазначений будинок складається з житлового будинку з прибудовою під літ. А-1, а. житловою площею 44,6 кв.м, загальною площею 67,5 кв.м; житлового будинку з прибудовою під літ. Б-1. б, житловою площею 17,5 кв. м, загальною площею 27,2 кв.м; надвірних споруд: убиральні під літ. В, погребу під літ. Г, сараю під літ. Д, гаражу під літ. Е, сараю під літ. Ж, огорожі під №1-5, водоколонки під №6, зливної ями під №7, замощення під 1.
ОСОБА_1 , проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 під літ. Б-1, б, який складається з: коридору - 2,1 кв.м, с/вузолу - 1,3 кв.м, кухні - 6,3 кв.м та кімнати - 17,5 кв.м., загальна площа становить 27,2 кв.м, що підтверджується експлікацією приміщень до плану садибного житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначеною у технічному паспорті на вищевказаний будинок.
Відповідач ОСОБА_2 проживає у житловому будинку АДРЕСА_1 під літ. А-1, який складається з коридору - 4,9 кв.м, кімнати - 9,6 кв.м, кімнати - 35,0 кв.м, кухні - 4,8 кв.м, веранди - 8,4 кв.м, комори - 4,8 кв.м, житлова площа - 44,6 кв.м, загальна площа - 67,5 кв.м., що підтверджується експлікацією приміщень до плану садибного житлового будинку АДРЕСА_2 , зазначеною у технічному паспорті на вищевказаний будинок.
В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач фактично користується будинком із значно більшою загальною та житловою площею, що є порушенням співмірності часток співвласників на вказаний житловий будинок. Такий порядок користування домоволодінням встановила відповідач.
Відповідач, яка є його дочкою, проживаючи у будинку АДРЕСА_1 під літ. А-1 не сплачує щомісячні платежі за комунальні послуги, в будинку також зареєстрований її син ОСОБА_4 , який також не сплачує комунальні платежі. З врахуванням того, що в домоволодінні зареєстровані особи працездатного віку в органах соціального забезпечення він не може отримувати субсидію на сплату комунальних послуг.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право володіти, користуватися, і розпоряджатися своєю власністю.
Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно приписів ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року № 475/97-ВР, кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками, згідно ч. 1 ст. 367 ЦК, за домовленістю між ними.
Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності у відповідності до положення ч 1 ст. 364 ЦК України.
Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.
Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач є суб`єктами спільної часткової власності.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.
У разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається.
Під час розгляду даної справи за клопотаннями позивача призначалася експертиза, а саме ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 травня 2020 року по даній справі призначена будівельно-технічна експертиза, на підставі чого виготовлений висновок експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи по цивільній справі № 712/975/20 від 06.08.2020 року № 12/20-БТ.
Фактично судовим експертом надано два варіанти розподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 з відхиленням від ідеальних часток апіввласників у домоволодінні ѕ до ј та два варіанти розподілу земельної ділянки площею 592 кв.м по АДРЕСА_1 з виділом частин земельної ділянки пропорційно розмірам ідеальних часток співвласників у домоволодіння ѕ до ј(з відхиленням від ідеальних часток).
Варіанти розроблені у відповідності до ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», запропоновані варіанти описані у висновку і зображені в додатках 1, 2, до висновку.
Під час розгляду даної справи позивач наполягав на розподілі домоволодіння та земельної ділянки по першому варіанту, запропонованого експертом, а тому суд з урахуванням запропонованих варіантів, приходить до висновку про поділ спірного домоволодіння та земельної ділянки по першому варіанту експертизи, оскільки даний варіант відповідає ідеальним часткам сторін та найбільш відповідає інтересам сторін.
Згідно варіанту 1 розподілу домоволодіння у відповідності до ідеальних часток співвласників ѕ до ј (див. Додаток 1,3).
Виділити І співвласнику, частка у домоволодінні 3/4.
Житловий будинок «А-І».
Приміщення 1-3, житлова кімната, площею 35,0 кв.м., вартістю 117272 грн.;
Разом: 71,1 кв.м., вартістю 278846 грн.
З урахуванням надвірних будівель:
Огорожа №1, вартістю 9356 грн.;
Огорожа №2, 3.1п.м, вартістю 1348 грн.;
Виділити II співвласнику, частка у домоволодінні 1/4.
Житловий будинок «Б-І».
Приміщення 1-4, житлова кімната, площею 17,5 кв.м, вартістю 112714 грн.;
Приміщення 1-2, санвузол, площею 1,3 кв.м, вартістю 6481 грн.;
Разом: 27,2 кв.м, вартістю 161074 грн.
що на 24.6 - 27.2 = 2.6 кв.м більше ідеальної частки, що становить 27.2 : 98.3 = 28/100 частини житлового будинку, вартістю 161074 гривень.
З урахуванням надвірних будівель:
Огорожа №4, вартістю 7650 грн.;
Огорожа № 5 (ворота), вартістю 4045 грн.;
Огорожа № 2, 10.13 п.м, вартістю 4404 грн.
Разом по надвірних будівлях 126095 грн.
Всього по домоволодінню: 161074 + 126095 = 287169 грн., що більше ідеальної частки в одиницях вартості на: 287169 - 158040 = 129129 грн.
При першому варіанті розподілу домоволодіння по АДРЕСА_1 , другий власник виплачує першому власнику, частка якого в натурі після поділу стала більша за ідеальну компенсацію в сумі 129129 грн.
Так, як на земельній ділянці розташовані два житлові будинки: літ. «А-І» з прибудовою «а», літ. «Б-І» з прибудовою «б», то першому співвласнику, частка якого у домоволодінні ѕ, запропоновано житловий будинок літ. «А-І» з прибудовою «а», другому співвласнику, частка у домоволодінні ј, запропонований житловий будинок літ. «Б-І» з прибудовою літ. «б».
II співвласнику, частка в домоволодінні ј, необхідно облаштувати по запропонованому варіанті водопостачання, водопровідна міська мережа проходе по АДРЕСА_3 .
Запропонований варіант передбачає для співвласників ізольоване користування надвірними будівлями та спорудами домоволодінням.
Відповідно до першого варіанту розподілу земельної ділянки в частках 3/4 до 1/4» відповідно до запропонованого І варіанту розподілу домоволодіння (див. додаток 3,1).
Виділити першому співвласнику частину земельної ділянки в наступних межах, частка в домовололінні ѕ:
Від т. А до т. Б - 22.92м (по АДРЕСА_3 ;
Від т. Б до т. О - 22.70м;
Від т. О до т. К - 4.60 х 10.51 х 0.35 х 1.45 х 12.0 х 4.42м, по межі з суміжним домоволодінням;
Від т. К до т. А - 11.22м, по АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка площею 316кв.м запропонована І співвласнику в роздільне користування, що менше від ідеальної частки на:
444кв.м - 316 кв.м = на 128кв.м.
На план-схемі зображено синім кольором.
Виділити другому співвласнику частину земельної ділянки в наступних межах, частка в домоволодінні 1/4 :
Від т. Б до т. В - 12.5м, по АДРЕСА_3 ;
Від т. В до т. Г - 0.77 х 22.20м;
Від т. Г до т. О - 2.92 х 5.50 x 3.22м, по межі з сусіднім домоволодінням;
Від т. О до т. Б - 22.7м.
Земельна ділянка площею 276кв.м запропонована II співвласнику в роздільне користування, що більше від ідеальної частки на:
148кв.м - 276 кв.м = 128кв.м.
На план-схемі зображено рожевим кольором.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи вищевикладене, даючи юридичну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, беручи до уваги докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення в справі, що передбачено ст. 280-282 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст. 4, 5, 12, 19, 76, 77, 80, 81, 89, 141, 263, 264, 265, 280-282, 352, 354, 355 ЦПК України, 15, 16, 316, 317, 319, 356, 358, 364, 367 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ частки майна в натурі, що є у спільній частковій власності задовольнити.
Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1 на ѕ житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та ѕ земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
Виділити ОСОБА_1 в натурі з майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю 3/4 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності як на самостійний об`єкт на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 12/20-БТ від 06.08.2020 року:
Житловий будинок «А-І».
Приміщення 1-3, житлова кімната, площею 35,0 кв.м., вартістю 117272 грн.;
Разом: 71,1 кв.м., вартістю 278846 грн.
З урахуванням надвірних будівель:
Огорожа №1, вартістю 9356 грн.;
Огорожа №2, 3.1п.м, вартістю 1348 грн.;
Виділити ОСОБА_1 в натурі з майна, що є у спільній частковій власності в окрему одиницю 3/4 частин земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на ѕ земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , згідно висновку експерта будівельно-технічної експертизи № 12/20-БТ від 06.08.2020 року:
Від т. А до т. Б - 22.92м (по вул. Кібенка);
Від т. Б до т. О - 22.70м;
Від т. О до т. К - 4.60 х 10.51 х 0.35 х 1.45 х 12.0 х 4.42м, по межі з суміжним домоволодінням;
Від т. К до т. А - 11.22м, по АДРЕСА_1 .
Земельна ділянка площею 316кв.м запропонована І співвласнику в роздільне користування, що менше від ідеальної частки на:
444кв.м - 316 кв.м = на 128кв.м.
На план-схемі зображено синім кольором.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за збільшену частку у розмірі 129129 грн.
План розподілу житлового будинку та земельної ділянки між співвласниками наведено в Додатку № 1, 3 висновку № 11/18 БТ від 30.11.2018 року будівельно-технічної експертизи та є невід`ємною частиною рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення через суд першої інстанції до Апеляційного суду Черкаської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий: