ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року

м.Суми

Справа №591/6924/19

Номер провадження 22-ц/816/1341/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Левченко Т. А. , Хвостика С. Г.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2020 року, постановлене під головуванням судді Шелєхової Г.В. у місті Суми, повний текст судового рішення складено 17 квітня 2020 року,

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на утримання дитини,

в с т а н о в и в:

05 листопада 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина та дочки у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у його від іншого шлюбу народилася дочка ОСОБА_3 , яка знаходиться на його утриманні. У зв`язку зі зміною сімейного стану він перебуває у скрутному матеріальному становищі.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач, остаточно уточнивши позовні вимоги (а.с. 41-43), просив зменшити розмір аліментів, що стягуються на утримання дочки з 1/3 на 1/6 частину усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 10 вересня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

26 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просила збільшити розмір аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, а також стягнути додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 6756 грн 25 коп.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , до їх повноліття.

ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_5 досяг повноліття.

Таким чином, аліменти стягуються лише на дочку ОСОБА_4 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку. Проте, на сьогоднішній день вказаної суми аліментів недостатньо для повноцінного забезпечення дитини.

Крім того, вона несе додаткові витрати на дочку, які пов`язані зі станом її здоров`я та розвитком її музикальних здібностей.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня 2020року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 частину вартості додаткових витрат на дочку ОСОБА_7 в сумі 2114 грн 25 коп.

В іншій частині вимог відмовлено у зв`язку з необґрунтованістю.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 подалаапеляційну скаргу, в якій, посилаючись на необґрунтованість рішення суду внаслідок неповного з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 стягуються у розмірі 1/6 частина від всіх доходів відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте вказаний розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного повноцінного життя і розвитку дитини. Вказує, що враховуючи майновий стан ОСОБА_2 , з відповідача повинно бути стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини від всіх його доходів, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Зазначає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні додаткових витрат на придбання чохла (кофра) для скрипки вартістю 800 грн, оскільки дочка навчається у музичній школі по класу скрипки і вказані витрати пов`язані з використанням скрипки та безпечним переміщенням музичного інструменту з дому до музичної школи. Крім того, додаткові витрати на придбання гітари та чохла до неї є витратами на розвиток здібностей дочки, оскільки вона бажає почати навчання по класу гітари.

Також вказує, що судом безпідставно відмовлено у стягненні половини додаткових витрат понесених нею на лікування дитини, а саме: на індивідуальні заняття з реабілітологом та послуги з консультативного прийому дитячого офтальмолога. На підтвердження вказаних витрат нею надано належні докази.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 не оскаржується, а тому відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач за первісним позовом заперечив проти її задоволення і зазначив, що він немає можливості сплачувати додаткові витрати на утримання доньки ОСОБА_4 , оскільки має ще на утриманні доньку від іншого шлюбу - ОСОБА_8 . Звертає увагу на ту обставину , що апелянт не узгоджувала з ним лікування доньки , а саме заклади лікування та лікарів . Просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (на 1 січня 2020 року: 2102 грн х 100 = 210200 грн), розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду відповідає не повній мірі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем належними та допустимими доказами існування передбачених ст. 192 СК України підстав для задоволення позову в цій частині.

Задовольняючи частково зустрічні позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 підтверджено належними доказами лише витрати на придбання окулярів в сумі 4228 грн 50 коп., а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню додаткові витрати у розмірі 2114 грн 25 коп.

Проте, суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 листопада 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 9).

Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 7-8).

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 19 липня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в розмірі 1/3 частини від всіх його доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на кожну дитину до їх повноліття (а.с. 52-53).

Постановою Сумського апеляційного суду від 16 жовтня 2019 року рішення Зарічного районного суду від 19 липня 2019 року змінено в частині судових витрат, в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (а.с. 54-56).

З наданого Зарічним відділом державної виконавчої служби м. Суми Головного територіального управління юстиції у Сумській області розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що станом на 01 жовтня 2019 року сукупний розмір заборгованості по сплаті аліментів ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5 та дочки ОСОБА_4 становить 83158 грн 02 коп (а.с. 78).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 досягнув повноліття, а тому стягнення аліментів на його утримання, відповідно, припинено.

Таким чином, на момент звернення ОСОБА_2 до суду з первісним позовом аліменти стягуються лише на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку відповідача.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення .

Частиною 2 ст. 182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

У частині 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 , всупереч зазначених вимог закону, не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження покращення матеріального стану відповідача і погіршення її майнового стану та стягнення аліментів у розмірі, більшому ніж визначено рішенням суду.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 повинен сплачувати аліменти на утримання дочки не менше одного прожиткового мінімуму не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Так, відповідно до положень ст. 7 Закону України Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (який діяв на час звернення ОСОБА_1 до суду першої інстанції із зустрічним позовом ) встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Як убачається з матеріалів справи, станом на 01 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 на утримання дочки ОСОБА_4 стягуються аліменти у розмірі 2103 грн 31 коп. (а.с. 78). Отже, вказаний розмір аліментів є максимально наближеним до прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку.

Крім того, відповідно положень ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (частина друга статті 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема, статтею 180 СК України на обох з батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.

Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову в частині збільшення розміру аліментів.

Що стосується позовних вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення цих вимог в сумі 2114 грн 25 коп, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

З вищевказаних норм вбачається, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат визначається залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина або потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

З матеріалів справи вбачається, що неповнолітня ОСОБА_7 проживає разом з матір`ю та перебуває на її утриманні.

З довідки комунального некомерційного підприємства «Центр первинної-медико санітарної допомоги №2» Сумської міської ради №05-15/Г-195 від 29 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 2015 року перебуває на обліку у лікаря-педіатра, з діагнозом: міопія обох очей слабкого ступеня, правобічний грудопоперековий сколіоз 1 ступеня. За станом здоров`я потребує: ЛФК №10 та масаж № 10 кожні 3 місяці, вітамінотерапія 2 рази на рік, постійне носіння окулярів (а.с. 111).

З наданих ОСОБА_1 актів по наданим послугам та акту виконаних робіт ТОВ «Український північно-східний інститут прикладної і клінічної медицини» вбачається, що у період з 27 серпня 2015 року по 09 серпня 2018 позивачем за консультативний прийом офтальмолога дитячого за ОСОБА_7 сплачено 1279 грн., а у період з 25 жовтня 2018 року по 20 серпня 2019 року за консультацію офтальмолога дитячого - сплачено 571 грн. (а.с. 85-86).

Згідно консультативних висновків від 30 серпня 2017 року та 22 жовтня 2018 року , ОСОБА_7 рекомендовано масаж м`язів (а.с. 94-95).

З наданих позивачем актів про надані медичні послуги Універсальної клініки «ЮНІКАМ» ТОВ «Український північно-східний інститут прикладної і клінічної медицини» від 20 листопада, 21 листопада, 22 листопада, 25 листопада, 26 листопада, 28 листопада, 29 листопада, 02 грудня, 03 грудня, 04 грудня, 06 грудня 2019 року вбачається, що фактично ОСОБА_7 сплачено за індивідуальне заняття з реабілітологом 2750 грн.

Отже, позивачем понесено додаткові витрати на лікування дочки ОСОБА_4 у сумі 4600 грн.

Крім того, з довідки комунальної установи Сумської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів №29, м. Суми, Сумської області №726 від 19 листопада 2019 року вбачається, що ОСОБА_7 з 2011 року навчається на музичному відділенні КУ Сумська СШ №29 м. Суми по класу скрипки. (а.с. 99).

ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі зазначила, що дочка ОСОБА_4 бажає почати навчання по класу гітари.

09 жовтня 2019 року ОСОБА_1 придбано музикальний інструмент - гітару Yamaha та чохол для гітари та чохол (кофр) для скрипки на суму 4684 грн (а.с. 100).

Отже, на думку колегії суддів, купівля позивачем музикального інструменту спрямовано на розвиток здібностей неповнолітньої ОСОБА_4 , а тому є додатковими витратами на дитину.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача додаткових витрат на придбання дочці ОСОБА_4 окулярів в сумі 2114 грн 25 коп.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 працює у ТОВ «Індичка» та отримує заробітну плату (а.с. 171-172). Також, з матеріалів справи вбачається, що у 2018 та 2019 роках ОСОБА_2 активно подорожував, відпочивав, як на території України, так і за її межами (а.с. 57-76).

Отже, враховуючи майновий стан ОСОБА_2 , то останній спроможний сплатити половину додаткових витрат на дочку ОСОБА_4 , які підтверджено відповідними доказами та фактично сплачено позивачем.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину, а тому з відповідача на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути половину фактично понесених нею витрат на дитину, а саме: на лікування - 2300 грн; на придбання музикального інструменту, а також чохлів, які необхідні для використання музикальних інструментів - 2342 грн; на придбання окулярів - 2114 грн 25 коп., всього 6756 грн 25 коп.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 1, 3 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення додаткових витрат на дитину підлягає зміні в частині визначення розміру таких витрат . В іншій оскаржуваній частині рішення суду залишити без змін.

Враховуючи те, що справа є малозначною (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України), відповідно до приписів п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, постанова не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнитичастково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 16 квітня2020 року змінити в частині визначення розміру додаткових витрат на дитину та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в сумі 6756 грн 25 коп., а не 2114 грн.25 коп., як зазначено у рішенні місцевого суду.

В іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач - О. І. Собина

Судді: С.Г.Хвостик

Т.А.Левченко