Постанова

Іменем України

03 червня 2020 року

м. Київ

справа № 491/1381/17

провадження № 61-15512св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області,

особа, яка подала апеляційну скаргу, - заступник прокурора Одеської області в інтересах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області та Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2019 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Гірняк Л. А., Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області (далі - Ананьївська РДА) про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 2001 року він є добросовісним користувачем нежитлових приміщень, які знаходяться за адресою: Ананьївська Перша сільська рада (поза межами населеного пункту), Ананьївський район, Одеська область, та використовує їх для здійснення своєї господарської діяльності. Протягом всього строку володіння та користування цим майном жодна особа до нього вимог щодо повернення об`єктів нерухомості власнику не пред`являла. Він щорічно проводив ремонти господарських будівель, утримував їх в належному технічному і санітарному стані, організовував проведення протипожежних заходів.

Позивач вказував, що земельна ділянка, на якій розташовані спірні приміщення, передана йому в оренду, він щорічно сплачував земельний податок за земельну ділянку під будівлями. Позивач не може відшукати власників нежитлових приміщень з метою належного оформлення права власності, а тому звернувся до суду з цим позовом.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року та додатковим рішенням того ж суду від 26 січня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на «Комплекс будівель та споруд № 3 » (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), які розташовані за адресою: Ананьївська Перша сільська рада (поза межами населеного пункту), Ананьївський район, Одеська область.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відкрито та безперервно володіє спірним нерухомим майном протягом більш ніж десять років, а тому дійшов висновку, що є підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на це майно. При цьому суд заначив, що заволодіння позивачем спірним майном було добросовісним, відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, і майно знаходилось протягом 2001-2017 років у безперервному володінні та користуванні позивача.

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 травня 2019 року рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 18 січня 2018 року скасовано, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язкиГоловного управління Держгеокадастру в Одеській області (далі - ГУ Держгеокадастру в Одеській області), яке не залучене до участі у справі. Вказані обставини призвели до порушення інтересів держави, які полягають у тому, що визнання в судовому порядку за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, яка належить державі, за відсутності на це законних підстав порушує майнові права та інтереси держави, а також право на землі сільськогосподарського призначення держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Ананьївської РДА та Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району Одеської області (далі - Ананьївська Перша сільська рада).

Короткий зміст вимог та доводи касаційної скарги

У серпні 2019 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про відсутність законних підстав для визнання за ним права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Спірне нерухоме майно не є державним чи комунальним майном, на облік як безхазяйне органом місцевого самоврядування не взяте, тому, на думку позивача, інтереси держави не порушено. Прокурор допущений до участі у справі безпідставно, оскільки апеляційна скарга не містить мотивів та доказів того, в чому полягає порушення інтересів держави.

Суд апеляційної інстанції проігнорував пояснення позивача та його представника щодо обставин та моменту заволодіння спірним нерухомим майном, що свідчить про невмотивованість оскарженого судового рішення.

ОСОБА_1 вказує, що він починаючи з 2001 року добросовісно заволодів чужим майном, продовжує відкрито та безперервно ним володіти протягом більш ніж десять років поспіль, що не заперечувалось та не спростовано учасниками справи. Тому в позивача виникло право власності на спірне нерухоме майно відповідно до статті 344 ЦК України.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року на адресу суду від заступника прокурора Одеської області надійшов відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено про необґрунтованість доводів касаційної скарги ОСОБА_1 .

Вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 та витребувано справу із суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ», який набрав чинності 08 лютого 2020 року, касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для її задоволення немає.

Суди встановили, що позивач орендує земельну ділянку під нежитловими будівлями, які є предметом спору.

Рішенням Ананьївської Першої сільської ради від 14 липня 2017 року

№ 178-У11 об`єктам нерухомості (колишній аеродром) присвоєно адресу: «Комплекс будівель та споруд № 3» (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), Ананьївська Перша сільська рада, Ананьївський район, Одеська область.

Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30 листопада 2017 року № 105639442, № 105639443 відомостей у вказаних реєстрах щодо спірного майна немає.

Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року визнано неправомірним та скасовано рішення Ананьївської Першої сільської ради від 06 липня 2016 року № 79-VII«Про взяття на облік нежитлових приміщень».

Рішенням Господарського суду Одеської області від 26 червня 2017 року в справі № 916/3390/14 у задоволенні позову Приватного підприємства «Приватно-орендне підприємство «Мрія» (далі - ПП «Мрія») до Ананьївської Першої сільської ради, Сільськогосподарського виробничого кооперативу «Маяк» (далі - СВК «Маяк»), Ананьївської РДА, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовлено.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що спірним майном (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), яке знаходиться за адресою: «Комплекс будівель та споруд № 3» (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), Ананьївська Перша сільська рада, Ананьївський район, Одеська область, позивач відкрито та безперервно володіє протягом більш ніж десять років, а тому є правові підстави для визнання за ОСОБА_1 права власності на вказані нежитлові приміщення.

Апеляційний суд вважав, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно визнано без законних на те підстав.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - певний юридичний склад, із яким закон пов`язує виникнення в особи права власності. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

До підстав набуття права власності на нерухоме майно чинним законодавством віднесено набуття права на новостворене майно, у тому числі об`єкт будівництва (стаття 331 ЦК України), набувальна давність (стаття 344 ЦК України), на підставі правочинів (стаття 334 ЦК України), у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності (стаття 345 ЦК України) та у порядку спадкування за законом чи заповітом.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідно враховувати, зокрема, що: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна у її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалося протягом всього строку набувальної давності.

Набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю можливе лише за наявності у сукупності таких умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та безперервний строк володіння ним.

Аналіз поняття добросовісності володіння як умови для набуття права власності за набувальною давністю за статтею 344 ЦК України дає підстави для висновку, що добросовісність, як одна із засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини, які мають значення у справі, як на обґрунтування судового рішення послався на договір оренди земельної ділянки від 15 січня 2002 року № 32, рішення Ананьївської Першої сільської ради від 14 липня 2017 року № 178-VІІ про присвоєння об`єкту нерухомості адреси, інформацію державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30 листопада 2017 року.

Як правильно вказав апеляційний суд, постанова Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року у справі № 491/1598/16-а,

а також рішення Господарського суду Одеської області від 26 червня 2017 року у справі № 916/3390/14 ніяким чином не підтверджують обґрунтованість пред`явлених позовних вимог.

Постановою Ананьївського районного суду Одеської області від 27 лютого 2017 року у справі № 491/1598/16-а за позовом ПП «Мрія» до Ананьївської Першої сільської ради про визнання протиправним та скасування рішення від 06 липня 2016 року № 79-VII «Про взяття на облік нежитлових приміщень» встановлено, що Ананьївська Перша сільська рада 06 липня 2016 року ухвалила рішення про взяття на облік як безхазяйних нежитлових приміщень, розташованих за адресами: АДРЕСА_1, № АДРЕСА_2 , № АДРЕСА_3 . Проте це рішення сільської ради було скасовано, у тому числі з підстав порушення порядку взяття на облік безхазяйних речей, передбаченого частиною другою статті 335 ЦК України.

Крім того, у серпні 2014 року до Господарського суду Одеської області з позовом звернулось ПП «Мрія» до Ананьївської Першої сільської ради Ананьївського району, СВК «Маяк», Ананьївської РДА, ГУ Держгеокадастру в Одеській області про визнання права власності на спірне нерухоме майно за набувальною давністю. Рішенням Господарського суду Одеської області від 26 червня 2017 року в справі № 916/3390/14 у задоволенні вказаних позовних вимог було відмовлено.

Наведені обставини свідчать про те, що на спірне майно претендують інші особи, а отже апеляційний суд правильно оцінив цю обставину як таку, що спростовує арґументи позивача щодо відкритості його одноосібного користування і безперервності володіння вказаним спірним майном протягом встановлених законом строків.

Згідно з частиною четвертою статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Враховуючи преюдиційність обставин, які встановлені вказаними судовим рішеннями, колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду, що твердження ОСОБА_1 про його одноосібне користування і безперервне володіння спірним майном протягом встановлених законом строків, є необґрунтованими.

Стосовно доводів касаційної скарги про відсутність порушення інтересів держави та необґрунтованість допуску прокурора до участі у цій справі колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до статті 335 ЦК України річ, яка не має власника або власник якої невідомий, є безхазяйною. Безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації.

Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

Як зазначила заступник прокурора Одеської області та видно з матеріалів справи, Ананьївська РДА не вжила жодних заходів для передання спірного нерухомого майна у комунальну власність.

Ананьївська Перша сільська рада Ананьївського району Одеської області також не вжила заходів з метою оскарження судових рішень, ухвалених у справах № 916/3390/14, № 491/1598/16-а, № 491/1381/17, які стосувались спірного майна.

При цьому, на переконання заступника прокурора Одеської області, незважаючи на очевидну необґрунтованість позовних вимог, Ананьївська РДА як відповідач у цій справі не вирішила питання щодо оскарження судового рішення, за яким безпідставно визнане право власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

Тому апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку, що зазначені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що вказані державні органи неналежним чином здійснюють владні повноваження, що є підставою для звернення прокурора до суду в цій справі.

Крім того, земельні ділянки під господарськими будівлями та дворами за межами населених пунктів на території Ананьївської Першої сільської ради належать до земель державної власності сільськогосподарського призначення.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Частиною другою цієї статті передбачено, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Таким чином, визнаючи право власності на комплекс будівель та споруд

№ 3 (вагова, склад, заправка, контора, кухня, підсобні приміщення), які розташовані за адресою: Ананьївська Перша сільська рада (поза межами населеного пункту), Ананьївський район, Одеська область, суд першої інстанції фактично вирішив питання щодо користування земельною ділянкою, яка є необхідною для обслуговування цього майна.

Відповідно до підпункту 13 пункту 4 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29 вересня 2016 року № 333, на території Одеської області землями державної власності сільськогосподарського призначення розпоряджається ГУ Держгеокадастру в Одеській області.

Отже, ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ГУ Держгеокадастру в Одеській області, яке не було залучене до участі у справі.

Визнання в судовому порядку за ОСОБА_1 права власності на нерухоме майно, розташоване на земельній ділянці, яка належить державі, за відсутності на це законних підстав, порушує майнові права та інтереси держави, а також право на землі сільськогосподарського призначення держави в особі ГУ Держгеокадастру в Одеській області, Ананьївської РДА та Ананьївської Першої сільської ради.

Тому заступник прокурора Одеської області відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» обґрунтовано звернувся з апеляційною скаргою до суду та реалізував повноваження, визначені законом.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена з правильним застосуванням норм матеріального права та додержанням норм процесуального права, доводи касаційної скарги є необґрунтованими. З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а постанови апеляційного суду - без змін.

Керуючись статтями 400 (в редакції, чинній станом на 07 лютого 2020 року), 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 30 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель