Ухвала

24 березня2020 року

м. Київ

справа № 524/886/16-ц

провадження № 61-4069ск20

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Синельникова Є. В., Хопти С. Ф.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 30 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 30 січня 2020 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, зустрічним позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про розірвання кредитного договору, визнання договору застави транспортного засобу припиненим,

ВСТАНОВИВ:

26 січня 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позову зазначало, що 10 квітня 2008 року між

ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 700005777, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 27 639,61 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,5% річних, строком повернення кредиту до 14 квітня 2015 року. Однак свого обов`язку відповідач належним чином не виконує, порушує графік повернення кредиту та сплати процентів і допустив значну заборгованість. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 борг на загальну суму 10 234,73 доларів США, а саме: за кредитом 9 718,06 доларів США, по процентах 516,67 доларів США.

17 лютого 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Альфа-банк», у якому просив розірвати кредитний договір № 700005777 від 10 квітня 2008 року, укладений між ним та банком і визнати договір застави транспортного засобу № 700005777-3 від 10 квітня 2008 року припиненим, в зв`язку з припиненням основного зобов`язання. В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що кошти в валюті США не отримував та не продавав їх банку, як зазначено в договорі, а на його поточний рахунок банк перерахував кошти в гривні. Вказує, що кредитні зобов`язання перед банком виконав в повному обсязі та 27 липня 2015 року сплатив останній, передбачений договором платіж. Загальна сума виплачених ним коштів склала 326 477, 68 грн, що за курсом станом на дату укладення кредитного договору дорівнює 59 359,57 доларів США.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2019 року позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700005777 від 10 квітня 2008 року, станом

на 17 грудня 2015 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі

9 718,06 доларів США, заборгованість за процентами в розмірі 516,67 доларів США, а всього 10 234,73 доларів США. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Альфа-Банк» відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції,

ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» про стягнення заборгованості в розмірі

10 234,73 доларів США.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2019 року залишено без змін.

27 лютого 2020 року ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області

від 30 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду

від 30 січня 2020 року, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 700005777 від 10 квітня 2008 року, а саме: заборгованість за кредитом в розмірі 13 546,22 грн, заборгованість за процентами в розмірі 934,76 грн.

Як підставу для скасування оскаржених судових рішень заявник зазначає те,

що суди попередніх інстанцій дійшли до неправильного висновку про стягнення з нього заборгованості за кредитним договором в доларах США, оскільки кредитні кошти в доларах США він не отримував. Судами не враховано висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 30 січня 2018 року у справі № 553/1325/14-ц, від 01 квітня 2019 року у справі

№ 405/5510/15-ц, від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною першою статті 394 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачено те, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Згідно зі статтею 129 Конституції України та статей 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 524/886/16-ц.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи

від 07 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 05 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 09 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами визнаються справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму доходів громадян.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В апеляційному та касаційному порядку рішення суду першої інстанції оскаржувалось в частині вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості в сумі 10 234, 73 доларів США.

Таким чином ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн х 250 = 525 500 грн), де 2 102 грн розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01 січня 2020 року.

ОСОБА_1 вважав, що його касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки існує неоднакове вирішення аналогічних спорів.

Натомість визначені підпунктами а) - г) пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних обґрунтувань.

Наявність випадків, передбачених підпунктами а) - г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України особою, яка подає касаційну скаргу, не доведено. Верховним Судом досліджено та взято до уваги: категорію справи, ціну та предмет позову, а також значення справи для сторін і суспільства, та не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Постанови Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 553/1325/14-ц, від 01 квітня 2019 року у справі № 405/5510/15-ц, від 30 січня 2018 року в справі № 161/16891/15-ц не свідчать про наявність неоднакової судової практики.

Висновки щодо можливості ухвалення судами рішень про стягнення боргу в іноземній валюті містяться зокрема у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі № 761/12665/14-ц та від 16 січня

2019 року в справі № 373/2054/16-ц.

Доводи касаційної скарги загалом зводяться до незгоди із висновками судів

попередніх інстанцій щодо встановлених обставин та необхідності переоцінки доказів у справі, що в силу положень статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подано касаційну скаргу на судові рішення ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справа розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію щодо вирішення спору; наявність випадків передбачених підпунктами а) - г)

пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України колегією суддів не встановлено, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Оскільки у відкритті касаційного провадження відмовлено, не підлягає розгляду клопотання про зупинення виконання рішення суду.

Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 30 вересня 2019 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 січня 2020 року в цивільній справі № 524/886/16-ц.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Шипович

Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта