Справа № 212/5054/20
У Х В А Л А

15 жовтня 2020 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області Чайкін І.Б., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказана справа.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 липня 2020 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без (повідомлення) виклику сторін.

Ухвалою суду від 15 вересня 2020 року клопотання представниці відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Марченко О.Д. про продовження строку ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» на підготовку відзиву на позовну заяву задоволено та продовжено строк на надання відзиву у десятиденний строк з дня отримання копії ухвали.

08 жовтня 2020 року на адресу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов відзив від представниці ПрАТ «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» Марченко О.Д. на позовну заяву з доказами направлення його позивачу 06.10.2020 року.

Станом на 15.10.2020 року відповіді на відзив від позивача та його представника на адресу суду не надходило.

При дослідженні наданих сторонами у справі письмових матеріалів встановлено, що у відзиві на позовну заяву Відповідач просить суд застосувати правову позицію, викладену у Постанові Верховного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19, яким надана оцінка аналогічним обставинам.

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19), прийнятої за наслідками розгляду справи з аналогічних правовідносин, зазначено, що у судів були відсутні правові підстави для задоволення позову позивача доньки загиблого, оскільки нещасний випадок на виробництві з особою батьком позивача, стався у вересні 1998 року, порядок відшкодування моральної шкоди на час виникнення спірних правовідносин регулювався статтею 440-1 ЦК Української РСР, статтею 12 Закону України «Про охорону праці» (в редакції, чинній на момент настання нещасного випадку) та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23 червня 1993 року, якими не передбачалося право членів сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю особи на виробництві. При цьому, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та відмовляючи у задоволенні позову, колегія суддів виходила з того, що суди попередніх інстанцій правильно встановили, що смерть особи батька позивача, який перебував у трудових відносинах з КДГМК «Криворіжсталь», правонаступником якого є ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», сталася внаслідок нещасного випадку на виробництві, однак не звернули увагу на те, що діючим на той час законодавством не було передбачено відшкодування моральної шкоди членам сім`ї потерпілого, а статтею 440-1 ЦК Української РСР була передбачена можливість відшкодування моральної шкоди лише тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Разом із тим, Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року у справі 212/7779/17 (провадження 61-39348ск18) прийнятої за наслідками розгляду справи з аналогічних правовідносин, зазначено, що події, які породили цивільне право Позивача - сина загиблого, - на відшкодування моральної шкоди та стали підставою для звернення до суду з указаним позовом, мали місце до 01 січня 2004 року, тобто до набрання чинності ЦК України, тому з огляду на принцип незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, в указаній справі повинні застосовуватись положення актів цивільного законодавства, чинні на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК Української РСР 1963 року. Стаття 440-1 ЦК Української РСР є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачу у зв`язку зі смертю його батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 чинного на час виникнення спірних правовідносин ЦК Української РСР 1963 року.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові № 213/4098/18 від 29 листопада 2019 року та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 06 червня 2019 року у справі № 212/2904/17 .

В той же час, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року при розгляді цивільної справи № 210/2272/19 (провадження № 61-18268св19) дійшов висновку про те, що станом на 25 липня 2001 року (час смерті батька позивача під час виконання трудових обов`язків) саме на Фонд було покладено зобов`язання у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або в разі його смерті, виплачуючи йому або особам, які перебували на його утриманні, грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння цієї шкоди потерпілому. При цьому, суд зазначив, що не застосувавши положення Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, суди попередніх інстанцій дійшли неправильного висновку про стягнення грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди із роботодавця, оскільки обов`язок з відшкодування моральної шкоди відповідно до Закону № 1105-XIV був покладений саме на Фонд.

З наведеного вбачається, що у Верховному Суді у складі Касаційного цивільного суду існує наявність принципово різного підходу про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Згідно з частиною 2 статті 416 ЦПК України у постанові палати, об`єднаної палати, Великої Палати Верховного Суду має міститися висновок про те, як саме повинна застосовуватися норма права, із застосуванням якої не погодилася колегія суддів, палата, об`єднана палата, що передала справу на розгляд палати, об`єднаної палати, Великої Палати.

Судом встановлено, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 серпня 2020 року справу № 210/2271/19 передано на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду.

Передаючи справу № 210/2271/19 на розгляд Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 червня 2020 року у справі № 210/57/19 (провадження № 61-16622св19) та колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 08 квітня 2020 року № 210/2272/19 (провадження № 61-18268св19).

Також судом встановлено, що Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду ухвалою суду від 08 вересня 2020 року у справі № 210/2271/19 (провадження № 61-19033св19) призначив справу до розгляду Верховним Судом у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Статтею 252 ЦПК України визначено підстави, за яких суд має право зупинити провадження у справі. Згідно з пунктом 10 частини 1 вказаної статті суд може з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадках перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Враховуючи викладене, а також те, що правовідносини, яка знаходиться на розгляді, є подібними до правовідносин у справі № 210/2271/19, яка прийнята до розгляду Об`єднаною Палатою Касаційного цивільного суду (відшкодування моральної шкоди), провадження у справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві - слід зупинити.

Зупиняючи провадження у справі, суд, з урахуванням принципів верховенства права, з метою ухвалення справедливого та законного судового рішення, також враховує наявність об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку цивільного судочинства (до закінчення перегляду в касаційному порядку).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.247, 251, 252, 254 ЦПК України,суд, -

УХВАЛИВ:

Зупинити провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Карнаух Тетяна Вікторівна до ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДТЕК ПАВЛОГРАДВУГІЛЛЯ» про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною Палатою Верховного суду справи № 210/2271/19.

Провадження у справі може бути поновлено за клопотанням учасників справи або за ініціативою суду не пізніше десяти днів з дня отримання судом повідомлення про усунення обставин, що викликали його зупинення.

Зупинити перебіг процесуальних строків - до поновлення провадження у справі.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом 15-ти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду через Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

Ухвала суду складена 15 жовтня 2020 року.

Суддя І. Б. Чайкін