КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 361/3237/19 Головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ігнатченко Н.В., Голуб С.А., Таргоній Д.О., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у справі за позовом товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в:

У травні 2019 року товариство з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» (далі - ТДВ «Експрес Страхування») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

На обґрунтування позову зазначило, що 24 липня 2017 року відповідач, керуючи автомобілем Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , на 55 км а/д Київ-Чернігів допустив зіткнення з автомобілем Volvo FH 12 4X2T, д.р.н НОМЕР_2 , з напівпричепом Kogel SN 24, д.р.н. НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_2 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП ) визнано ОСОБА_1 , який самовільно залишив місце події. Власник пошкодженого автомобіля Volvo FH 12 4X2T з напівпричепом Kogel SN 24 15 листопада 2017 року звернувся до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування. 16 листопада 2017 року на виконання умов договору (полісу) обов`язкового страхування № АК/5396731, укладеного з відповідачем, ТДВ «Експрес Страхування» виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування у розмірі 52 202,54 грн. У зв`язку із тим, що відповідач самовільно покинув місце скоєння ДТП, позивач звертається до нього у порядку регресу та просить суд стягнути на скою користь виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 52 202,54 грн та судові витрати.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що відповідач покинув місце ДТП з поважних причин, а саме з метою отримання невідкладної медичної допомоги, відносно нього працівниками поліції не складено протоколу щодо самовільного залишення місця пригоди та не притягнено за це до відповідальності, тому відсутні підстави для відшкодування шкоди в порядку регресу.

Не погоджуючись з указаним судовим рішенням, позивач через представника за довіреністю - Лисенка Д.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду першої інстанції обставинами справи, неправильного застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Як на підставу своїх вимог посилається на те, що виходячи зі змісту диспозиції підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач довів належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами, що відповідач самовільно залишив місце дорожньо-транспортної пригоди, через що у задоволенні позову було відмовлено необґрунтовано.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що у даній справі відсутні підстави для застосування підпункту «ґ» пункту 2.10 Правил дорожнього руху, оскільки: дії щодо виклику швидкої медичної допомоги міг реалізувати другий учасник ДТП - водій автомобіля Volvo FH 12 4X2T з напівпричепом Kogel SN 24ОСОБА_3 ; на місці пригоди були викликані співробітники поліції, що свідчить про наявність апаратури зв`язку та його функціонування; аналогічні дії міг виконати товариш відповідача, який зателефонував його батьку (свідку) та повідомив місцезнаходження сина.

Також суд не надав належної оцінки листу КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області № 82 від 10 січня 2020 року, відповідно до якого у відповідача була наявна колото-різана рана передпліччя. Зазначена травма не характерна для ДТП, що свідчить про звернення до медичної установи не внаслідок ДТП, а із інших невстановлених судом обставин. Відповідно до додатку до зазначеного вище листа, за № 4658 зареєстроване звернення відповідача та міститься вказівка «... сам дома», тобто особа, яка звернулась до медичної установи не повідомила, що травми утворились внаслідок ДТП.

Відзив відповідача на апеляційну скаргу до суду не надійшов.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно із частиною першою статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною першою статті 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у частині тринадцятій статті 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду від 9 вересня 2020 року розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

За правилом частин першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 17 січня 2017 року між ТДВ «Експрес Страхування» та ОСОБА_1 укладено договір (поліс) № АК/5396731 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо експлуатації автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб -100 000 грн, та франшизою - 0 грн.

На місці пригоди поліцейським СРПП № 1 Броварського ВП старшим сержантом Герасименком О.В. складено схему місця ДТП, з якої вбачається, що 24 липня 2017 року на 55 кмавтодороги Київ-Чернігів сталась ДТП між за участі автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , та автомобіля Volvo FH 12 4X2T, д.р.н НОМЕР_2 , з напівпричепом Kogel SN 24, д.р.н. НОМЕР_3 . Водій автомобіля Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , залишив місце ДТП.

24 липня 2017 року о 23 год. 55 хв. поліцейським СРПП № 1 Броварського ВП сержантом поліції Дмітрієвою А.А. у присутності двох свідків складено акт огляду та тимчасового затримання транспортного засобу Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , у зв`язку з ДТП. Згідно вказаного акту автомобіль ОСОБА_1 мав пошкодження, був доставлений для зберігання на спеціальний майданчик. Сам водій даного автомобіля залишив місце ДТП.

26 липня 2017 року старшим сержантом дорожнього нагляду Броварського ВП капітаном поліції Шпоть С.А. складено відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення серії БД № 008649.

Згідно указаного протоколу 24 липня 2017 року о 21 год. 25 хв. на 55 км а/д Київ-Чернігів ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Шевроле, д.р.н НОМЕР_1 , під час вибору безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та здійснив зіткнення із автомобілем Volvo FH 12 4X2T, д.р.н НОМЕР_2 , чим порушив вимоги пункту 12.1 Правил дорожнього руху, за що відповідальність передбачена статтею 124 КУпАП.

Постановою Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 серпня 2017 року відповідача визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Відповідно до звіту № 840 про оцінку КТЗ від 10 серпня 2016 року, складеного ТОВ «Укравтолізинг», вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу Volvo FH 12 4X2T, д.р.н НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження в ДТП складає 52 202,54 грн.

15 листопада 2017 року власник автомобіля Volvo FH 12 4X2T, д.р.н НОМЕР_2 , ОСОБА_2 звернувся до ТДВ «Експрес Страхування» із заявою про страхове відшкодування у зв`язку із вищевказаною ДТП.

16 листопада 2017 року позивач здійснив ОСОБА_2 страхову виплату у розмірі 52 202,54 грн., що підтверджується копією страхованого акту № 4.17.324-1 та платіжного доручення ЦО03202.

11 квітня 2018 року ТДВ «Експрес Страхування» направило ОСОБА_1 претензію щодо відшкодування в порядку регресу заподіяної шкоди у розмірі 52 202,54 грн. Незважаючи на те, що вказана претензія отримана відповідачем 17 квітня 2018 року, вона була залишена останнім без належного реагування, відшкодування шкоди в порядку регресу не здійснювалося.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що місце пригоди відповідач змушений був залишити з поважних причин, зокрема, перебуваючи у шоковому стані та маючи значні тілесні ушкодження, травми, відповідач звернувся до приймального відділення екстреної невідкладної спеціалізованої допомоги комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області для надання медичної допомоги, що підтверджується належними доказами. Також, суд звернув увагу на те, що відносно відповідача працівниками поліції не складено протоколу щодо самовільного залишення місця пригоди та не притягнено за це до відповідальності.

Так, частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За змістом частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).

Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто як потерпілого, так і страховика.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

У відповідності до підпункту «в» пункту 38.1.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, зокрема, якщо він після ДТП за його участю самовільно залишив місце пригоди.

В суді першої інстанції представник відповідача заперечував проти позовних вимог, посилаючись на те, що відповідач з поважних причин залишив місце ДТП, оскільки потребував невідкладної медичної допомоги.

Ураховуючи вимоги статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Як вбачається зі змісту листа комунального некомерційного підприємства «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області № 82 від 10 січня 2020 року, отриманого на адвокатський запит представника відповідача, 25 липня 2017 року ОСОБА_1 звернувся на приймальне відділення. Діагноз: закрита травма грудної клітки, забій грудної клітки зліва, садна тулуба, кінцівок, колото-різана рана передпліччя, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій м`яких тканин голови. Від госпіталізації відповідач відмовився.

До матеріалів справи також було додано копію журналу невиробничих травм КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», в якому зафіксовано звернення відповідача до медичної установи 25 липня 2017 року о 0 год. 30 хв, тобто через деякий час після скоєння ДТП.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснив, що є батьком відповідача та 24 липня 2017 року близько десятої години вечора йому зателефонував товариш сина. У телефонній розмові товариш повідомив, що син потрапив у ДТП. Свідок відразу виїхав на місце пригоди. Машина була розбита, а сина не було на місці. Ніхто його не бачив. Близько дванадцятої години ночі товариш сина повідомив, що знайшли його, він лежав за 400 метрів від машини, син був весь у крові. Після цього, свідок негайно повіз сина до лікарні, де останньому надано негайну медичну допомогу та взято аналізи. На наступний день свідок разом із відповідачем поїхали у відділення поліції. У відділі свідок із сином пояснювали причину залишення місця пригоди. Після цього, працівником поліції складено відносно відповідач протокол про адміністративне правопорушення.

Факт самовільного, а не вимушеного залишення місця пригоди відповідачем, як водієм забезпеченого транспортного засобу, який спричинив ДТП, не підтверджено матеріалами справи, відносно відповідача працівниками поліції не складено протоколу щодо самовільного залишення місця пригоди та не притягнено за це до відповідальності відповідно до статті 122-4 КУпАП.

При цьому сам автомобіль Chevrolet Lacetti, д.р.н НОМЕР_1 , залишався на місці ДТП до його тимчасового затримання працівниками поліції, тому залишення відповідачем місця ДТП не призвело до неможливості встановити факт ДТП, причин та обставин події, характер пошкоджень та розмір завданої майнової шкоди.

За таких обставин, є недоведеним самовільне, тобто на власний розсуд, залишення відповідачем місця дорожньо-транспортної пригоди, оскільки на підставі належних і допустимих доказів судом було встановлено, що місце пригоди відповідач змушений був залишити з поважних причин, зокрема, перебуваючи у шоковому стані та маючи значні тілесні ушкодження і травми, відповідач звернувся до приймального відділення екстреної невідкладної спеціалізованої допомоги КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області для надання медичної допомоги.

Доводи позивача в тій частині, що вчинення таких дій відповідачем не пов`язано з необхідністю отримання медичної допомоги є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи та поведінки відповідача після скоєння ДТП. Під час розгляду справи судом не встановлено винних дій ОСОБА_1 , які виразились у свідомому залишенні місця ДТП, до якої він був причетний, з метою уникнення від відповідальності. Крім того, під час розгляду справи № 361/4812/2017-п про адміністративне правопорушення судом не було виявлено обставин, які б обтяжували відповідальність винуватця ДТП.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд не надав належної оцінки листу КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області № 82 від 10 січня 2020 року та додатку до зазначеного листа за № 4658, в якому зареєстроване звернення відповідача та міститься вказівка «... сам дома» не можуть слугувати підставою для скасування оскаржуваного рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, після звернення ОСОБА_1 до приймального відділення КНП «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня», йому було проведено проби на алкоголь, оглянуто черговими лікарями неврологом і травматологом, у зв`язку з чим встановлено, що тілесні ушкодження і травми були отримані внаслідок потрапляння в ДТП.

Доводи апеляційної скарги про те, що деякі травми не характерні для ДТП, що свідчить про звернення до медичної установи не внаслідок ДТП, а із інших невстановлених судом обставин, є припущеннями позивача, оскільки такі обставини можуть бути підтвердженні лише висновком відповідної експертизи.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, встановивши, що відповідач, як винуватець ДТП, залишив місце пригоди з поважних причин, відносно нього не було складено протоколу щодо самовільного залишення місця ДТП та не притягнено за це до адміністративної відповідальності,дійшов правильного висновку про те, що ТДВ «Експрес Страхування» відповідно до положень статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не набуло права зворотної вимоги до ОСОБА_1 у межах суми страхового відшкодування, у зв`язку із чим обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог у даній справі.

Як вказав Європейський суд з прав людини, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, обґрунтовані підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат у вигляді сплаченого судового збору відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись статтями 367 - 369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Експрес Страхування» залишити без задоволення, а рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 11 червня 2020 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Н.В. Ігнатченко

С.А. Голуб

Д.О. Таргоній