ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Макарова М.О., Пищиди М.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання укладеною додаткової угоди про поновлення договору оренди земельної ділянки, згодом уточнив позовні вимоги.

Вказував, що в період дії договору оренди він належним чином виконував взяті на себе обов`язки, своєчасно і в повному обсязі сплачував орендну плату. Маючи намір продовжувати користуватися орендованою земельною ділянкою, він 16 вересня 2019 року звернувся з відповідною заявою до Богданівської сільської ради та надав проект додаткової угоди до договору оренди землі від 14 січня 2009 року про продовження дії договору на тих самих умовах. 17 жовтня 2019 року на його адресу надійшла копія рішення Богданівської сільської ради про відмову у поновленні договору оренди. При цьому відповідач не надав пропозицій про зміну до умов договору і не направив позивачу для узгодження відповідне повідомлення у встановлений законом місячний строк.

Зазначав, що відповідачем порушено процедуру, встановлену ч.ч.1-5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» та не визнано його переважне право на поновлення договору оренди землі.

Посилався на те, що Богданівською сільською радою не був оприлюднений у 20-денний термін проект рішення, прийнятого стосовно поновлення договору оренди землі, відповідно до ст.15 Закону України «Про доступ до публічної інформації», тому позивач не мав змоги надати додаткові пояснення, прийняти участь у роботі засідання постійної депутатської комісії, бути присутнім на сесії, прийняти участь в обговоренні питання.

Вказував також на те, що при прийнятті рішення про відмову у поновленні договору оренди землі відповідачем порушено вимоги ст.33 Регламенту та п.3.9 Положення про комісії в частині обов`язкового розгляду питання постійними депутатськими комісіями. Питання про відмову у поновлення договору оренди землі не виносилося на розгляд комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища. У роботі постійної депутатської комісії приймали участь сторонні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , питання щодо залучення зазначених осіб не ставилося на голосування. Ані комісія ані сесія не здійснювала вивчення, обговорення та розгляд питання, рішення було фактично вже прийнято як видно з формулювання питань, включених до порядку денного сесій та засідання комісії.

Зазначав також, що право комунальної власності на земельну ділянку зареєстровано за Богданівською сільською радою, що є порушенням ч.1 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до якої право комунальної власності належить територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах. Порушення порядку реєстрації (реєстрація за неналежним власником) унеможливлює подальше розпорядження земельною ділянкою уповноваженим органом.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати укладеною з 16 жовтня 2019 року додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки від 14 січня 2009 року, укладеного між ОСОБА_1 та Павлоградською районною державною адміністрацією, зареєстрованого 21 жовтня 2009 року у Павлоградському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК» за №98, в редакції викладеній в позові та покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року відмовлено повністю у задоволенні позову ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована наступним: місцевий суд не звернув уваги на те, що проекти спірних рішень, прийнятих щодо позивача є актами індивідуальної дії та мали бути оприлюднені у встановлений законом 20-денний термін; питання №7 порядку денного Про відмову в поновленні договору оренди землі не виносилося на розгляд комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища; належним власником зазначеної земельної ділянки має бути саме Богданівська ОТГ, Богданівська сільська рада є неналежним власником; причина відмови у зв`язку з намірами забезпечити земельними ділянками учасників бойових дій не була обґрунтуванням відмови ні на комісії, ні на сесії, таке обґрунтування міститься лише у супровідному листі виконавчого комітету від 16 жовтня 2019 року.

Богданівська сільська рада Павлоградського району Дніпропетровської області надала відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на дотримання місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просили апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Згідно з п.1 ч.1 ст.274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області № 4-5231/15-18- СГ від 21 грудня 2018 року «Про передачу земельних ділянок державної власності у комунальну власність», Богданівській сільській об`єднаній територіальній громаді (Богданівській сільській раді) передано у комунальну власність за актом приймання-передачі земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 9768, 5855 га на території Богданівської сільської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області за межами населеного пункту згідно з додатком до акта приймання-передачі. На використання земельних ділянок встановлено обмеження та право власності обтяжено правами інших осіб згідно з додатком до акта приймання-передачі (а.с.45-48).

У додатку до акту приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної власності у комунальну власність від 21 грудня 2018 року під порядковим номером 436 значиться земельна ділянка площею 50 га для ведення фермерського господарства, яка має кадастровий номер :01:001:0449 та обтяження речових прав 21 жовтня 2009 року надана в оренду ОСОБА_1 строком на 10 років.

Договір оренди зазначеної земельної ділянки укладався ОСОБА_1 з орендодавцем Павлоградською районною державною адміністрацією 14 січня 2009 року, зареєстрований у Павлоградському відділі ДРФ ДП «Центр ДЗК при Держкомземі України по земельних ресурсах» 21 жовтня 2009 року (а.с.11-15). Десятирічний строк оренди спливає 21 жовтня 2019 року.

16 вересня 2019 року ОСОБА_1 направив на адресу сільського голови Богданівської сільської ради лист, яким повідомив про свій намір поновити договір оренди землі від 14 січня 2009 року на новий десятирічний строк на тих самих умовах і направив для підписання відповідну додаткову угоду (а.с.16-18).

Рішенням Богданівської сільської ради № 929-48/VII від 16 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у поновленні договору оренди землі від 14 січня 2009 року у зв`язку з відсутністю подальшої згоди Богданівської сільської ради щодо надання в оренду земельної ділянки сільськогосподарського призначення комунальної форми власності кадастровий номер :01:001:0449 (а.с.18-19).

16 жовтня 2019 року за вихідним номером 2-14/1757 виконкомом Богданівської сільської ради було направлено на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про прийняте рішення про відмову у поновленні договору оренди землі відповідно до ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

15 листопада 2019 року за вихідним номером 2-14/2127 виконкомом Богданівської сільської ради направлено на адресу ОСОБА_1 лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди землі відповідно до ч.6 ст.33 Закону України «Про оренду землі».

21 листопада 2019 року Богданівською сільською радою прийнято рішення № 943-49/VII про заперечення ОСОБА_1 у поновленні договору оренди землі від 14 січня 2009 року.

21 листопада 2019 року за вихідним номером 2-14/2192 Богданівська сільська рада направила ОСОБА_1 лист-повідомлення про заперечення в поновленні договору оренди землі із посиланням на рішення Богданівської сільської ради від 16 жовтня 2019 року та від 21 листопада 2019 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з того, що, орендодавець Богданівська сільська рада повідомила орендаря ОСОБА_1 про відсутність наміру в подальшому надавати спірну земельну ділянку в оренду будь-якій юридичній або фізичній особі, у цьому ж повідомленні йдеться про намір Богданівської сільської ради у межах своїх повноважень передати цю земельну ділянку у власність в порядку ст.118 Земельного кодексу України, переважне право позивача на укладення договору оренди землі припинилося.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною четвертою статті 124 ЗК України передбачено, що передача в оренду земельних ділянок, які перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендарем.

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).

За частиною другою статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом, зокрема ЗК України, Законом України «Про оренду землі».

Відповідно до статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частинами першою - п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов`язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк.

Орендар, який має намір скористатись переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов`язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у встановлений цим договором строк, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі.

До листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі орендар додає проект додаткової угоди. При поновленні договору оренди землі його умови можуть бути змінені за згодою сторін. У разі недосягнення домовленості щодо орендної плати та інших істотних умов договору переважне право орендаря на укладення договору оренди землі припиняється.

Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі можлива лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін.

Для застосування частини першої статті 33 цього Закону та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов`язки за договором; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Стаття 33 Закону України «Про оренду землі» фактично об`єднує два випадки пролонгації договору оренди: 1)досягнення згоди між орендодавцем та орендарем щодо продовження договору оренди шляхом укладання додаткової угоди чи нового договору та виконання орендарем обов`язку щодо повідомлення орендодавця про наміри продовжити орендні правовідносини і надання інформації про умови таких правовідносин у вигляді додаткової угоди чи нового договору оренди; 2)пасивна поведінка орендодавця у вигляді ненадання відповіді на пропозицію укласти договір чи додаткову угоду до договору оренди на новий строк та відсутність заперечень на продовження таких правовідносин протягом місяця після закінчення строку договору, а також фактичне користування орендарем переданою в оренду земельною ділянкою.

Таким чином, тільки за відсутності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди земельної ділянки з попереднім добросовісним орендарем та за відсутності попереднього повідомлення орендодавця про намір укласти новий договір оренди з новим орендарем, переважне право діючого орендаря, передбачене статтею 33 Закону України «Про оренду землі», буде порушеним, а така поведінка орендодавця стосовно попереднього орендаря має підстави вважатися недобросовісною.

Отже, переважне право орендаря, яке підлягає захисту, буде порушене в разі укладення орендодавцем договору оренди з новим орендарем при дотриманні попереднім орендарем процедури повідомлення про намір реалізувати переважне право, продовження користування земельною ділянкою після закінчення строку дії договору оренди і відсутності протягом місяця після закінчення строку дії договору оренди заперечень орендодавця щодо поновлення договору, що узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду України від 25 лютого 2015 року в справі №6-10цс15, від 18 березня 2015 року в справі 6-4цс15, від 15 квітня 2015 року в справі №6-55цс15, від 23 березня 2016 року в справі №6-146цс16, від 13 квітня 2016 року в справі №6-2027цс15, від 23 листопада 2016 року в справі №6-2540цс16.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, правильно виходив із того, що переважне право орендаря, в даному випадку захисту не підлягає, оскільки відповідач повідомив позивача про свої наміри на забезпечення за рахунок, в тому числі, спірної земельної ділянки гарантованих державою прав учасників бойових дій та членів їх сімей на безкоштовну передачу у власність в порядку ст.118 ЗК України земельних ділянок, подальша оренда земельних ділянок є недоцільною (лист-повідомлення від 16 жовтня 2019 року, а.с.50-51); матеріали справи не містять доказів, що спростовували б зазначені наміри чи свідчили б про те, що орендодавець уклав договір оренди з новим орендарем.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що причина відмови у зв`язку з намірами забезпечити земельними ділянками учасників бойових дій не була обґрунтуванням відмови ні на комісії, ні на сесії, таке обґрунтування міститься лише у супровідному листі виконавчого комітету від 16 жовтня 2019 року, зважаючи на наступне.

Матеріали справи свідчать про те (а.с.50-51), що виконавчий комітет Богданівської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області направив 16 жовтня 2019 року лист-повідомлення ОСОБА_1 , в якому зазначено про наміри забезпечити земельними ділянками учасників бойових дій.

Частиною п`ятою статті 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що за наявності заперечень орендодавця щодо укладення договору оренди землі на новий строк орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Таким чином, відповідачем згідно ч.5 ст.33 Закону України «Про оренду землі» направлено позивачу лист-повідомлення, а не супровідний лист як зазначає апелянт.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевий суд не звернув уваги на те, що проекти спірних рішень, прийнятих щодо позивача є актами індивідуальної дії та мали бути оприлюднені у встановлений законом 20-денний термін та про те, що питання №7 порядку денного Про відмову в поновленні договору оренди землі не виносилося на розгляд комісії з питань містобудування, будівництва, земельних відносин та охорони навколишнього середовища колегія суддів не приймає.

Вказані доводи не спростовують висновків суду про те, що переважне право орендаря за встановлених у справі обставин захисту не підлягає.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Враховуючи викладене, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Макаров М.О.

Пищида М.М.