Справа № 545/859/19
Провадження № 2/545/1213/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2020 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді: Потетій А.Г.,

за участю секретаря: Данко А.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатного батька,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатного батька, посилаючись на те, що йому 84 роки, не працює. Його дружина померла ще у 1999 році, отримує пенсію за віком в розмірі 1557,20 грн., що підтверджується довідкою органів Пенсійного фонду України від 03.09.2018 року.

Єдиним доходом увесь цей час є пенсія за віком. Інших видів доходів не має. Матеріальне становище є досить нужденним, практично вся пенсія, яку він отримує, витрачається на оплату комунальних послуг, які в опалювальний період за місяць перевищують розмір його пенсії і становлять до 2500 грн.

Цієї пенсії позивачу ледь вистачає на харчування, побутовими предметами першої необхідності забезпечити себе не може.

Крім цього, позивач вже похилого віку, часто погано себе почуває, відчуває слабкість і потребую постійного догляду. Окрім цього, минулої зими взагалі знаходився у лікарні, на що потребував додаткових витрат.

Позивач є непрацездатною особою, згідно ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є - особи, які досягай встановленого законом пенсійного віку (65 для чоловіків), а також потребують матеріальної допомоги.

Обов`язок дітей утримувати батьків передбачений статтею 51 Конституції України встановлено, що «повнолітні діти зобов`язані піклуватись про своїх непрацездатних батьків» та статтями 202-206 Сімейного кодексу України, де вказано, що «повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги».

Тому, будь-хто із батьків, який потребує допомоги чи матеріальної підтримки має повне право, якщо діти ухиляються від своїх обов`язків по утриманню батьків, подати на аліменти на своїх повнолітніх дітей.

Доньки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріальну допомогу позивачу добровільно не надають. Вони обидві проживають за кордом у Греції вже десятки років. Там мають сім`ї і роботу. Так як у них є можливість так довго проживати за кордом, утримувати себе, а отже і є можливість заробітку, з якого вони б могли надавати позивачу матеріальну допомогу.

За таких складних життєвих обставин, знаходячись на межі бідності, позивач не отримує від дітей жодної грошової підтримки, із проханням про надання допомоги, вимушений звернутись з цією позовною заявою до своїх працездатних доньок - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

У відзиві на позов представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Байрачна А.К. просить відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 у повному обсязі посилаючись на те, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у ОСОБА_2 , як дитини, обов`язку надавати йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню допомогу. Свідченням такої потреби повинні слугувати певні обставини, а саме - отримання позивачем ОСОБА_1 доходів, які є меншими за прожитковий мінімум, але насправді доходи ОСОБА_1 є вищими за встановлений прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності,державною допомогою тощо.

Відповідно до Закону України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.2 розділу 1 Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та Державної служби статистики України від 03.02.2017 року № 178/147/31, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.03.2017 року за № 281/30149, - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме : з січня 2020 року-1638 гривень, з 1 липня-1712 гривні, з 1 грудня-1769 гривень.

Отже, позивач ,на теперішній час, отримує пенсію у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги, в розумінні ч.4 ст.75 СК України, відповідно ч.1 ст.202 СК України.

Крім того, позивач до суду надав застарілу довідку про розмір пенсії. В матеріалах справи є в наявності довідка Пенсійного фонду України, яка датована 03.09.2018 року , але на цей час розмір пенсійних виплат збільшився, вказана довідка є застарілою і її не можна брати до уваги. Вважаю, що таким чином позивач бажає ввести суд в оману стосовно свого майнового стану.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про недостатність йому пенсії та про те, що пенсія не покриває його видатки.

В позовній заяві позивач зазначив, що потребував додаткових витрат на лікування, однак з позову не вбачаються докази на які б останній послався, а саме на докази про призначення ліків та квитанцій про їх придбання ОСОБА_1 ..

Не маючи доходу, ОСОБА_2 оформляла в банківських установах кредити, щоб пересилати батькові, через племінника ОСОБА_4 , кошти на його лікування та ліки.

Позивач також зазначає, що він несе значні комунальні витрати на утримання квартири, але суду не надано доказів, що ця квартира знаходиться у його власності або користуванні, не надано суду доказів його витрат на комунальні платежі.

Відомо, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить його дочці ОСОБА_3 , яка самостійно несе витрати по утриманню вищезазначеної квартири, вона самостійно сплачує комунальні платежі, а також, як і ОСОБА_2 , періодично надає матеріальну допомогу батькові.

Крім того, позивач має у власності автомобіль ЗАЗ Таврія, номерний знак НОМЕР_1 , безкоштовно користується вищезазначеною квартирою. Зі слів позивача він має земельну ділянку на якій будує дачу і для цього йому необхідні кошти, що стало причиною звернення до суду із позовною заявою.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивач не надав доказів, на підставі яких можливо було б установити потребу останнього у матеріальній допомозі.

Вважає за необхідне ще раз наголосити та довести до уваги суду, що позивач ОСОБА_5 отримує пенсію, розмір якої значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України, наявності у позивача майна, що може приносити дохід, а саме автомобілю ЗАЗ Таврія номерний знак НОМЕР_1 та земельної ділянки (з його слів).

Позивач зазначив в позові, що ОСОБА_2 має роботу, сім`ю , перебуває за кордоном, і її матеріальний стан надає можливість сплачувати аліменти, але це не відповідає дійсності. Це все припущення позивача, оскільки будь-яких доказів її матеріального стану та сімейного становища в матеріалах справи не має.

По-перше: ОСОБА_2 шлюб розірвала 12.08.1987 року, про що свідчить актовий запис №262 від 12.08.1987 року.

По-друге: ОСОБА_2 не спроможна платити аліменти на утримання батька. Був час, коли вона мала можливість надавати батькові матеріальну допомогу добровільно, але на теперішній час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. З червня 2014 року ОСОБА_2 перебуває під наглядом лікарів у зв`язку з погіршенням здоров`я. У неї діагностували стенокардію, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, остеоартроз з ураженням суглобів 2-го ступеню, остеохондроз хребта, грижі дисків. ОСОБА_2 заборонені фізичні навантаження, про що свідчить виписка із медичної картки від

04.05.2020 року, яка видана сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» та яка додана до матеріалів справи.

По-третє: за станом здоров`я та віком ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виповнилося 60 років) вона не працює. Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 31.07.2020 року та від 31.08.2020 року ОСОБА_2 не отримує будь-яких доходів. Право на пенсійні виплати вона буде мати лише з 06.10.2025 року.

По-четверте: Щоб якось виживати та погасити заборгованість по аліментам, які стягнуті за заочним рішенням суду від 28.05.2019 року , ОСОБА_2 змушена була оформити кредитний договір, про що свідчить довідка від 07.08.2020 року вих. № ОDЗ- 50.4/87, яка видана АТ «Перший український міжнародний банк» (ПУМБ), копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Тепер їй необхідно щомісяця сплачувати борг та відсотки за кредитом.

Також зазначає, що позивач , на підтвердження родинних відносин з відповідачами, надав до суду лише копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , але не надав свідоцтва про народження ОСОБА_2 , тобто не надав доказів родинних стосунків, а саме, що відповідач ОСОБА_2 є його дочкою.

В судове засідання позивач не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, представник позивача уточнила позовні вимоги, а саме відповідно до позовних вимог прохав стягувати з відповідачів на його користь аліменти в розмірі 1500 грн. з кожної щомісячно.

Від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Байрачної А.К. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

У відзиві на позов адвокат Байрачна А.К. просить відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 у повному обсязі посилаючись на те, що сам факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у ОСОБА_2 , як дитини, обов`язку надавати йому утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню допомогу. Свідченням такої потреби повинні слугувати певні обставини, а саме - отримання позивачем ОСОБА_1 доходів, які є меншими за прожитковий мінімум, але насправді доходи ОСОБА_1 є вищими за встановлений прожитковий мінімум.

Згідно діючого законодавства держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності,державною допомогою тощо.

Відповідно до Закону України « Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з п.2 розділу 1 Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства економічного розвитку та торгівлі України та Державної служби статистики України від 03.02.2017 року № 178/147/31, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 01.03.2017 року за № 281/30149, - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Відповідно ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, а саме : з січня 2020 року-1638 гривень, з 1 липня-1712 гривні, з 1 грудня-1769 гривень.

Отже, позивач ,на теперішній час, отримує пенсію у розмірі, що забезпечує йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги, в розумінні ч.4 ст.75 СК України, відповідно ч.1 ст.202 СК України.

Крім того, позивач до суду надав застарілу довідку про розмір пенсії. В матеріалах справи є в наявності довідка Пенсійного фонду України, яка датована 03.09.2018 року , але на цей час розмір пенсійних виплат збільшився, вказана довідка є застарілою і її не можна брати до уваги. Вважаю, що таким чином позивач бажає ввести суд в оману стосовно свого майнового стану.

Позивачем не надано доказів, які б свідчили про недостатність йому пенсії та про те, що пенсія не покриває його видатки.

В позовній заяві позивач зазначив, що потребував додаткових витрат на лікування, однак з позову не вбачаються докази на які б останній послався, а саме на докази про призначення ліків та квитанцій про їх придбання ОСОБА_1 ..

Не маючи доходу, ОСОБА_2 оформляла в банківських установах кредити, щоб пересилати батькові, через племінника ОСОБА_4 , кошти на його лікування та ліки.

Позивач також зазначає, що він несе значні комунальні витрати на утримання квартири, але суду не надано доказів, що ця квартира знаходиться у його власності або користуванні, не надано суду доказів його витрат на комунальні платежі.

Відомо, що позивач проживає в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить його дочці ОСОБА_3 , яка самостійно несе витрати по утриманню вищез азначеної квартири, вона самостійно сплачує комунальні платежі, а також, як і ОСОБА_2 , періодично надає матеріальну допомогу батькові.

Крім того, позивач має у власності автомобіль ЗАЗ Таврія, номерний знак НОМЕР_1 , безкоштовно користується вищезазначеною квартирою. Зі слів позивача він має земельну ділянку на якій будує дачу і для цього йому необхідні кошти, що стало причиною звернення до суду із позовною заявою.

Таким чином, на думку представника відповідача, позивач не надав доказів, на підставі яких можливо було б установити потребу останнього у матеріальній допомозі.

Вважає за необхідне ще раз наголосити та довести до уваги суду, що позивач ОСОБА_5 отримує пенсію, розмір якої значно перевищує розмір прожиткового мінімуму, який встановлений Законом України, наявності у позивача майна, що може приносити дохід, а саме автомобілю ЗАЗ Таврія номерний знак НОМЕР_1 та земельної ділянки (з його слів).

Позивач зазначив в позові, що ОСОБА_2 має роботу, сім`ю , перебуває за кордоном, і її матеріальний стан надає можливість сплачувати аліменти, але це не відповідає дійсності. Це все припущення позивача, оскільки будь-яких доказів її матеріального стану та сімейного становища в матеріалах справи не має.

По-перше: ОСОБА_2 шлюб розірвала 12.08.1987 року, про що свідчить актовий запис №262 від 12.08.1987 року.

По-друге: ОСОБА_2 не спроможна платити аліменти на утримання батька. Був час, коли вона мала можливість надавати батькові матеріальну допомогу добровільно, але на теперішній час вона перебуває у скрутному матеріальному становищі. З червня 2014 року ОСОБА_2 перебуває під наглядом лікарів у зв`язку з погіршенням здоров`я. У неї діагностували стенокардію, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, остеоартроз з ураженням суглобів 2-го ступеню, остеохондроз хребта, грижі дисків. ОСОБА_2 заборонені фізичні навантаження, про що свідчить виписка із медичної картки від

04.05.2020 року, яка видана сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» та яка додана до матеріалів справи.

По-третє: за станом здоров`я та віком ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 виповнилося 60 років) вона не працює. Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 31.07.2020 року та від 31.08.2020 року ОСОБА_2 не отримує будь-яких доходів. Право на пенсійні виплати вона буде мати лише з 06.10.2025 року.

По-четверте: Щоб якось виживати та погасити заборгованість по аліментам, які стягнуті за заочним рішенням суду від 28.05.2019 року , ОСОБА_2 змушена була оформити кредитний договір, про що свідчить довідка від 07.08.2020 року вих. № ОDЗ- 50.4/87, яка видана АТ «Перший український міжнародний банк» (ПУМБ), копія якої знаходиться в матеріалах цивільної справи. Тепер їй необхідно щомісяця сплачувати борг та відсотки за кредитом.

Також зазначає, що позивач , на підтвердження родинних відносин з відповідачами, надав до суду лише копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 , але не надав свідоцтва про народження ОСОБА_2 , тобто не надав доказів родинних стосунків, а саме, що відповідач ОСОБА_2 є його дочкою.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилась, хоча заздалегідь повідомлялась належним чином про день та час розгляду справи, відзив до суду та клопотань не надала.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 1936 року народження, його дружина померла у 1999 році.

З квітня 2020 року позивач отримує пенсію за віком в розмірі 2600,00 грн., що підтверджується довідкою органів Пенсійного фонду України від 30.11.2020 року.

Єдиним доходом увесь цей час є пенсія за віком. Інших видів доходів позивач не має.

Позивач є непрацездатною особою, згідно ст. 1 ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», непрацездатними громадянами є - особи, які досягай встановленого законом пенсійного віку (65 для чоловіків), а також потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ч.1 ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є не працездатними і потребують матеріальної допомоги.

Відповідно до ст. 205 СК України, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, не є абсолютним і виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі. При цьому майновий стан повнолітніх дітей повинен враховуватись при визначенні розміру таких аліментів.

Разом з цим, поняття «потреба у матеріальній допомозі» має визначатись залежно від наявності чи відсутності прожиткового мінімуму.

Згідно довідки Територіального сервісного центру МВС № 5341 в Полтавській області від 21.11.2020 року № 31/16-14-2070 за гр. ОСОБА_1 зареєстрований 15.10.1999 року автомобіль ЗАЗ Таврія, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_2 з червня 2014 року перебуває під наглядом лікарів у зв`язку з погіршенням здоров`я. У неї діагностували стенокардію, кардіосклероз, гіпертонічну хворобу, остеоартроз з ураженням суглобів 2-го ступеню, остеохондроз хребта, грижі дисків. Їй заборонені фізичні навантаження, про що свідчить виписка із медичної картки від 04.05.2020 року, яка видана сімейним лікарем КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2». За станом здоров`я та віком ( 05 жовтня 2020 року їй виповнилось 60 років) вона не працює.

Відповідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків від 31.07.2020 року та від 31.08.2020 року ОСОБА_2 не отримувала будь-яких доходів. Право на пенсійні виплати вона матиме лише з 06.10.2025 року. Відповідно до довідки Департаменту праці та соціальної політики Управління соціального захисту населення в Приморському районі м. Одеси від 31.08.2020 року № 2064 ОСОБА_2 не перебуває на обліку та ніяких видів допомоги не отримує.

Враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище позивача, матеріальний та сімейний стан платників аліментів, стан їхнього здоров`я, а також те, що доходи позивача на даний час перевищують доходи його доньки відповідачки ОСОБА_2 , суд вважає, що позов в частині стягнення з ОСОБА_2 аліментів не підлягає до задоволення.

Також приймаючи рішення у справі суд враховує ту обставину, що позивачем до суду не надано доказів того, що відповідач ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є його рідною донькою, так зокрема до суду надано копію свідоцтва про народження доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , при цьому не надано доказів на зміну прізвища , що остання і відповідачка ОСОБА_3 це одна і таж особа. З огляду на дану обставину позивачем не заявлено вимогу про встановлення даного факту в судовому засіданні. Також приймаючи рішення у справі суд враховує ту обставину, що позивачем не надано жодного доказу про доходи даної відповідачки та не заявлено клопотань про можливе витребування відповідних доказів судом, а тому суд вважає позовні вимоги про стягнення аліментів відносно відповідача ОСОБА_3 такими , що не підлягають до задоволення.

Судові витрати по справі підлягають стягненню згідно ст.141 ЦПК України .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12,13, 78-80, 141, 258 268, 280-283, 284, 352 ЦПК України, ст.ст. 202, 205 СК України, суд , -

вирішив:

Відмовити за недоведеністю в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на непрацездатного батька.

Віднести за рахунок держави судовий збір у розмірі 768грн. 40коп.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду через Полтавський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з моменту проголошення, а учасниками, що не були присутні при його проголошенні у той же строк з моменту отримання копії рішення.

Головуючий: А.Г. Потетій