Справа № 348/1753/19
Провадження № 22-ц/4808/1077/20
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Горейко М.Д., Пнівчук О.В.

розглянувши у порядку письмового провадження справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду, постановлену головуючим суддею Міськевич О.Я. 24 грудня 2019 року в м. Надвірна у справі за позовом ОСОБА_3 до Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом,

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 01.11.2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку «А» загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., сараю «Б» площею 23.9 кв.м., сараю «В» площею 22.5 кв.м., навісу «Г» площею 11,2 кв.м., сараю «Д» площею 22.2 кв.м., вбиральні «Є» площею 1.0 кв.м., сараю «Ж» площею 7.8 кв.м., воріт «№1» площею 4.5 кв.м., огорожі «№2» площею 65.5 кв.м., криниці питної «№3» площею 4 м.п., загальною інвентаризаційною вартістю 98362.00 грн.

Ухвалою Надвірнянського районного суду від 24 грудня 2019 року виправлено описки в повному в повному тексті рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 01.11.2019 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом. В мотивувальній частині повного тексту рішення суду вказано прізвище та ініціали матері позивача « ОСОБА_4 » замість « ОСОБА_5 ». Також вказати адресу місця знаходження спадкового домоволодіння « АДРЕСА_2 .

31.08.2020 року до Івано-Франківського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 як особи, яка не брала участь у справі, ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 24 грудня 2019 року.

Вважає, що в частині виправлення адреси місцязнаходження спадкового домоволодіння така ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановленою з порушенням норм процесуального права.

На його думку, саме в резолютивній частині рішення суду від 01.11.2019 року суд допустився описки та визнав право власності за ОСОБА_3 по заповіту матері ОСОБА_4 на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , хоча як встановлено судом спадкове домоволодіння спадкодавця ОСОБА_4 за вказаною адресою ніколи не знаходилося. Спадкоємець ОСОБА_3 в позовній заяві та в судовому засіданні просив суд визнати за ним право власності на спадкове домоволодіння після смерті матері за адресою: АДРЕСА_1 . Також саме на це спадкове домоволодіння позивач виготовив технічний паспорт.

Однак, всупереч позовній вимозі ОСОБА_3 , зібраним доказам та власному висновку, в резолютивній частині рішення суд помилково зазначив місце розташування спадкового домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

Вважає, що суд, зрозумівши допущену описку стосовно місцязнаходження спадкового домоволодіння, вірно дійшов висновку, що описку необхідно виправити. Однак в ухвалі суду від 24 грудня 2019 року не виправлено описку, а повторно зазначено місцязнаходження спадкового майна, власником якого визнаний ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_1 , тобто повторено описку, яка зазначена у резолютивній частині рішення, і яка не відповідає фактичній адресі спадкового майна.

Зазначає, що апелянт не брав участі у розгляді вищевказаної справи, про час та місце її розгляду не повідомлявся, про прийняте судом рішення та про ухвалу про виправлення описки йому не було відомо. Вважає, що зміна адреси спадкового майна дає можливість позивачу залишити поза увагою самочинно збудовану споруду, яка слугує перешкодою у користуванні громадською дорогою, що є єдиною вулицею, якою ОСОБА_1 може заїжджати та виїжджати до свого господарства. Допущена описка створює умови для об`єднання позивачу двох господарств по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_3 та узаконення цієї самочинної споруди і остаточного позбавлення апелянта права користування громадською дорогою.

Вказує, що позивач, отримавши рішення суду від 01.11.2019 року, звернувся до державного реєстратора Надвірнянської міської ради та 09.01.2020 року зареєстрував право власності на будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , а 15.07.2020 року звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні громадською дорогою. ОСОБА_1 в свою чергу звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 про усунення перешкод. Під час проведення підготовчого засідання апелянту й стало відомо про визнання права власності за заповітом та про виправлення описки в рішенні суду.

Просить ухвалу Надвірнянського районного суду від 24 грудня 2019 року в частині зазначення адреси місцязнаходження спадкового домоволодіння скасувати, в іншій частині залишити без змін; винести постанову, якою виправити описку, зазначивши, що спадкове домоволодіння знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що згідно по господарських книг Молодківської сільської ради батьківський будинок, який перейшов йому в порядку спадкування за заповітом, знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Поруч на належній позивачу земельній ділянці побудовано новий будинок, який ще не прийнято в експлуатацію, і кому присвоєно номер АДРЕСА_3 . Наведене підтверджується і довідкою виконкому Молодківської сільської ради №1189/02.2-19 від 03.09.2020 року. Також в заповіті ОСОБА_4 зазначено, що вона проживає за адресою АДРЕСА_3 , і саме дане домоволодіння вона заповідає своєму синові ОСОБА_3 . Рішенням Надвірнянського районного суду від 15.04.2019 року по справі №348/191/19 ОСОБА_3 було визначено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері ОСОБА_4 , і з його змісту також вбачається, що батькам позивача належало домоволодіння в АДРЕСА_3 . Також про це свідчать довідка Молодківської сільської ради №102/02.2-19 від 15.01.2019 року та відмова нотаріуса від 23.01.2019 року №07/01-16. Вказує, що у нього на даний час немає наміру об`єднувати два господарства в одне та перекривати громадську стежку, яка веде між ними, а тому твердження апелянта не ґрунтуються на фактичних обставинах справи. Вважає, що нумерація обох господарств не порушує його право на отримання у спадщину старого батьківського будинку і не впливає на права та обов`язки ОСОБА_1 щодо добросусідських відносин. Також не відповідає дійсності посилання представника апелянта на те, що ним виготовлено технічний паспорт на спадкове батьківське домоволодіння за адресою АДРЕСА_3 , оскільки він виготовлений 18.07.2019 року на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_3 . Крім того Івано-Франківським ОБТІ 18.07.2019 року за №388 йому видано довідку, в якій вказано, що спадкове домоволодіння знаходиться за адресою АДРЕСА_3 . Вважає, що судом вірно виправлено описку в мотивувальній частині рішення суду по даній справі, а тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 19 ч. 1 ст. 353 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо внесення або відмови у внесенні виправлень у рішення.

Частиною 2 ст. 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

Ухвала суду оскаржується в частині виправлення адреси місцязнаходження спадкового домоволодіння, а тому в іншій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про закриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 24 грудня 2019 року з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29.08.2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом.

Зокрема, позивач просив визнати за ним право власності на спадкове домоволодіння, що знаходиться в АДРЕСА_1 , яке належало його померлій матері ОСОБА_4 (а.с. 2-4).

Встановлено також, що Згідно копії Довідки Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області №102/02.2-19 від 15.01.2019 року ОСОБА_4 була зареєстрована в будинку АДРЕСА_1 до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13).

Відповідно до копії Довідки ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» №388 від 18.07.2019 року станом на 18.07.2019 року до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 входили: житловий будинок «А», загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м.; сарай «Б» площею 23,9 кв.м.; сарай «В» площею 22,5 кв.м.; навіс «Г» площею 11.2 кв.м.; сарай «Д» площею 22,2 кв.м.; вбиральня «Є» площею 1,0 кв.м.; сарай «Ж» площею 7,8 кв.м.; ворота «№ 1» площею 4,5 кв.м.; огорожа «№ 2» площею 65,5 кв.м.; криниця питна «№3» - 4,00 м/п. Реєстрація права власності на дане домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. Інвентаризаційна вартість даного домоволодіння станом на 18.07.2019 р. становить 98362 грн. (а.с. 15).

Як вбачається з копії заповіту від 18.06.2008 року, ОСОБА_4 на випадок своєї смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все, на що вона за законом матиме право, в тому числі належне їй домоволодіння по АДРЕСА_1 заповіла сину ОСОБА_3 , зареєстрованому в с. Молодків. Вказаний заповіт посвідчений секретарем Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області Климчук Г.О. та зареєстрований в реєстрі під №208 (а.с. 18).

Рішенням Надвірнянського районного суду від 01.11.2019 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 та складається з: житлового будинку «А» загальною площею 54,0 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., сараю «Б» площею 23.9 кв.м., сараю «В» площею 22.5 кв.м., навісу «Г» площею 11,2 кв.м., сараю «Д» площею 22.2 кв.м., вбиральні «Є» площею 1.0 кв.м., сараю «Ж» площею 7.8 кв.м., воріт «№1» площею 4.5 кв.м., огорожі «№2» площею 65.5 кв.м., криниці питної «№3» площею 4 м.п., загальною інвентаризаційною вартістю 98362.00 грн. (а.с. 33-37).

24.12.2019 року судом з власної ініціативи виправлено описки в мотивувальній частині рішення суду (а.с. 41).

Постановляючи оскаржувану ухвалу в частині виправлення адреси спадкового домоволодіння, суд першої інстанції виходив з того, що при складанні повного тексту рішення суду від 01.11.2019 року в мотивувальній частині помилково було зазначено адресу місця знаходження спадкового майна « АДРЕСА_2 », що є механічною опискою і підлягає виправленню.

У поданій апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що саме в резолютивній частині рішення суду від 01.11.2019 року суд допустився описки та визнав право власності за ОСОБА_3 по заповіту матері ОСОБА_4 на домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_1 , хоча спадкове домоволодіння спадкодавця ОСОБА_4 за вказаною адресою ніколи не знаходилося. При цьому зміна адреси спадкового майна дає можливість позивачу залишити поза увагою самочинно збудовану споруду, яка слугує перешкодою у користуванні громадською дорогою, що є єдиною вулицею, якою ОСОБА_1 може заїжджати та виїжджати до свого господарства, і створює умови позивачу для об`єднання двох господарств по АДРЕСА_3 та по АДРЕСА_3 та узаконення цієї самочинної споруди і остаточного позбавлення апелянта права користування громадською дорогою. Отже при постановленні даної ухвали судом вирішено питання про права та інтереси апелянта.

Однак апеляційний суд не може погодитися з такими доводами з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 269 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою учасників справи виправити допущені в рішенні чи ухвалі описки чи арифметичні помилки.

В ухвалі Верховного Суду від 12.12.2019 року по справі №551/150/18 (провадження №61-18939ск19) зазначено, що судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Не є опискою граматичні помилки, які не спотворюють текст судового рішення та не призводять до його невірного сприйняття: неправильне розташування розділових знаків, невірні відмінки слів, застосування русизмів та діалектизмів тощо.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

У статті 129 Конституції України у числі основних засад судочинства зазначено забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій є складовою конституційного права особи на судовий захист. Воно гарантується визначеними Конституцією України основними засадами судочинства, які є обов`язковими для всіх форм судочинства та всіх судових інстанцій, зокрема забезпеченням апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина.

Отже, конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи в касаційному порядку, яке має бути реалізоване за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження.

Конституційне право на судовий захист передбачає як невід`ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких установлена в належній судовій процедурі та формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному обсязі та забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; накладення обмежень дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або у такій мірі, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження повинні мати легітимну мету та гарантувати пропорційність між їх використанням і такою метою (mutatis mutandis, рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мельник проти України» («Melnyk v. Ukraine» заява №23436/03, §22, від 28 березня 2006 року).

Обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення Європейського суду з прав людини «Тіннеллі та сини, Лтд та ін.», «Мак-Елдуф та інші проти Сполученого Королівства»).

Конвенція має на меті гарантію не теоретичних або ілюзорних прав, а практичних та ефективних. Особливо це стосується права на доступ до суду з огляду на визначене місце, яке посідає в демократичному суспільстві право на справедливий суд (рішення Європейського суду з прав людини «Ейрі проти Ірландії», «Аїт-Мугуб проти Франції»).

Реалізація конституційного права на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення ставиться у залежність від положень процесуального закону.

ЦПК України передбачено право осіб, які не брали участі у справі, подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, але при дотриманні певних умов.

Так, особа, яка звертається з апеляційною скаргою в порядку, передбаченому статтею 352 ЦПК України, повинна довести, наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Слід ураховувати, що судове рішення, оскаржуване не залученою до участі у справі особою, повинно безпосередньо стосуватися прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Рішення є таким, що прийнято про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині цього рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав по права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не може братися до уваги (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 11.07.2018 у справі №911/2635/17).

Верховний Суд зазначив, що після прийняття апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції з`ясовує, чи прийнято оскаржуване судове рішення безпосередньо про права, інтереси та (або) обов`язки скаржника і які конкретно.

Встановивши такі обставини, суд вирішує питання про залучення скаржника до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору та, як наслідок, скасовує судове рішення на підставі пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України, оскільки таке порушення норм процесуального права є в будь-якому випадку підставою для скасування рішення суду першої інстанції, якщо суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, то апеляційний суд своєю ухвалою закриває апеляційне провадження на підставі пункту 3 частини 1 статті 362 ЦПК України, оскільки у такому випадку не існує правового зв`язку між скаржником і сторонами у справі, в зв`язку з чим відсутній суб`єкт апеляційного оскарження.

Враховуючи наведені норми закону та досліджені судом матеріали справи, апеляційний суд не встановив підстав стверджувати, що оскаржуваною ухвалою суду про виправлення описки в рішенні вирішувалось питання про права, свободи, інтереси ОСОБА_1 , оскільки він не брав участі у справі, за результатами розгляду якої було ухвалено рішення суду від 01.11.2019 року.

Питання внесення виправлень в рішення суду не змінює зміст самого рішення, а лише усуває неточності, які впливають на можливість його реалізації чи правосудності. При цьому рішення Надвірнянського районного суду від 01.11.2019 року апелянтом не оскаржувалося.

Відтак, апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 24.12.2019 року слід закрити.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 362, ст.ст. 381, 389-390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Надвірнянського районного суду від 24 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Молодківської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за заповітом - закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: М.Д. Горейко

О.В. Пнівчук

Повний текст ухвали складено 9 жовтня 2020 року.