справа № 361/8730/15-ц
головуючий у суді І інстанції Петришин Н.М.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Писаної Т.О.,

суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернувся із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

На обґрунтування позовних вимог вказував, що 10 березня 2015 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір позики. На підтвердження укладення даного договору та його умов, відповідачем було надано позивачу розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 отримав у борг від ОСОБА_2 22000,00 доларів США та відповідач зобов`язався повернути вказану суму в строк до 10 липня 2015 року.

З урахуванням наведеного, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_1 на його користь заборгованість за договором позики від 10 березня 2015 року в розмірі 22000,00 грн, а також судові витрати.

Заочним рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 572 440 грн.

02 грудня 2019 року Броварським міськрайонним судом Київської області було прийнято до розгляду заяву про перегляд заочного рішення. Справу було призначено на 29 січня 2020 року.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 04 червня 2020 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення від 24 березня 2016 року залишено без задоволення.

Не погоджуючись із указаним заочним рішенням суду адвокат Бубнова Н.О. в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою, в якій просила оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про відмову у позові ОСОБА_2 .

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про розгляд справи та заперечує факт написання розписки і отримання будь-яких коштів від позивача.

Позивач не скористався своїм процесуальним правом щодо подання відзиву на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Бубнова Н.О. апеляційну скаргу підтримала та просила її задовольнити, заочне рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

Представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Кальонов Д.Г. проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Судом установлено, що 10 березня 2015 року відповідач ОСОБА_1 отримав у борг від позивача ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 22 000 доларів США, та зобов`язався повернути їх в строк до 10 липня 2015 року.

На підтвердження укладення договору позики позивачем надана розписка, засвідчена копія якої міститься у матеріалах справи.

Станом на час звернення з позовом відповідач борг не повернув.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За приписами частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача, про скасування заочного рішення з підстав неналежного повідомлення відповідача, колегія суддів не може визнати їх обґрунтованими, оскільки суд першої інстанції направляв відповідачеві ухвали та повістки на вказану у позові адресу, відповідачем не спростовано правильність цієї адреси. Крім того, судом першої інстанції було прийнято заяву про перегляд заочного рішення та призначено її до розгляду.

Отже, відповідачу було забезпечено право доступу до правосуддя.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач заперечує підписання ним розписки та укладення письмового договору позики. Таким чином, відповідач заперечує чинність правочину, однак доказів у підтвердження його нікчемності не надав. Не надав також доказів звернення з позовом про визнання недійсним указаного правочину. Не звертався також із клопотанням про призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування обставини підписання розписки.

Відповідно до частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Так, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Такий правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 березня 2019 року у справі № 640/219/14-ц (провадження № 61-206св19).

Відповідачем не наведені обставини, що свідчать про іншу справжню правову природу укладеного договору.

Отже, суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення місцевого суду відповідає нормам матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення даного спору та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального чи процесуального права, що може бути підставою для скасування судового рішення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 24 березня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

ГоловуючийТ.О. Писана
Судді К.П. Приходько
С.О. Журба