Справа № 133/752/20
Провадження № 22-ц/801/1356/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Воронюк В. А.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 133/752/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів : Сала Т. Б., Шемети Т. М.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 22 травня 2020 року у м. Козятині суддею цього суду Воронюк В. А., зі складанням його повного тексту 26 травня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:

В березні 2020 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, мотивуючи його тим, що 13 серпня 2018 року між сторонами укладено договір у вигляді заяви про приєднання № 500931711 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Відповідно до умов цього договору банк відкрив на ім`я відповідача поточний рахунок № НОМЕР_1 в гривнях на умовах тарифного пакету «Мій комфорт», Тарифів за користування платіжною карткою, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку.

Крім того, 13 серпня 2018 року відповідач підписав заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії на його картковий рахунок № НОМЕР_1 , відповідно до якої погодився на одержання кредиту, погодився з умовами користування кредитом згідно договору та підтвердив укладання між ним та банком кредитного договору.

Пунктом 6.3 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії передбачено, що відповідач погоджується зі встановленням максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 31000 грн., максимальний розмір кредиту 250000 грн., строк кредитування 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

В порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконує, у зв`язку з чим станом на 08 січня 2020 року має заборгованість перед позивачем в сумі 44395,73 грн., яка складається: 28397,43 грн. заборгованість за кредитом; 11299,03 грн проценти за користування кредитом; 18,12 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); 2271,71 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 1618,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 341,14 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 144,87 грн. сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту; 105,79 грн. сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів.

Пославшись на вказані обставини, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вказану суму заборгованості.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача суму кредитної заборгованості у розмірі 28759, 17 грн., яка складається: 28397,43 грн. заборгованість за кредитом; 18,12 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); 198,75 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування за кредитом; 144,87 грн. сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту.

Не погодившись із ухваленим рішенням в частині вимог, у задоволенні яких відмовлено, АТ «Ощадбанк», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за відсотками за користування кредитом, пенею за прострочену заборгованість по кредиту та відсотками, інфляційними витратами та 3% річних, постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки рішення суду оскаржується лише в частині вимог, у задоволені яких відмовлено, тому, з огляду на положення ст. 367 ЦПК України, в іншій його частині не перевіряється.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, рішення суду цим вимогам у повній мірі не відповідає, тому апеляційний суд з огляду на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, перевіривши його законність і обґрунтованість в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (п. 2, п. 4, п. 6 п. 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України).

Згідно з ч. ч. 1, 5-7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитодавцем в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитодавця змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У разі, якщо розмір неустойки перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення, суд може його зменшити (ч. 3 ст. 551 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 13 серпня 2018 року ОСОБА_1 підписано заяву про приєднання № 500931711 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки) у ПАТ «Державний ощадний банк України», у якій зазначено, що він, ознайомившись з договором, в редакції, яка розміщена на інтернет сторінці банку, погодився укласти кредитний договір. Просив відкрити поточний рахунок № НОМЕР_1 на умовах тарифного плану «Мій комфорт», Тарифів за обслуговування поточних рахунків з використанням платіжних карток, розміщених на сайті банку та на інформаційних стендах у приміщеннях установ банку. Водночас, у цій заяві процентна ставка не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 15).

13 серпня 2018 року ОСОБА_1 також підписано заяву на встановлення відновлювальної кредитної лінії (а. с. 16), у якій зазначено, що він погодився на встановлення наступних максимальних параметрів кредитування: бажаний розмір кредиту 31000 грн., максимальний розмір кредиту 250000 грн., строк кредитування 60 місяців з можливим продовженням на той самий строк.

Згідно з п. 6.6.1 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії процентна ставка за кредитом є фіксованою і становить 38 % річних за користування кредитними коштами.

У п. 6.7 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії встановлено, що клієнт щомісячно здійснює часткове повернення кредиту в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, що складає 5 % від суми заборгованості за кредитом, визначеної за звітний період на дату сплати обов`язкового щомісячного платежу в порядку та умовах, передбачених договором.

Пунктом 6.9 заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії передбачено, що датою укладення кредитного договору є дата підписання цієї заяви; датою надання кредиту є дата використання кредитного ліміту (кредитних коштів).

Відповідно до паспорту споживчого кредиту, підписаного ОСОБА_1 13 серпня 2018 року (а. с. 19), йому надано кредитний ліміт в розмірі 25000 грн строком на 60 місяців на споживчі цілі з фіксованою процентною ставкою в розмірі 38% річних та з пенею в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми платежу за кожен день прострочення.

Згідно з проведеним позивачем розрахунком заборгованості за основним боргом, процентами, комісією, пенею, 3% річних та інфляційних витрат за прострочення виконання грошового зобов`язання (а. с. 5-7) станом на 08 січня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість перед АТ «Ощадбанк» в сумі 44395,73 грн., яка складається: 28397,43 грн. заборгованість за кредитом; 11299,03 грн проценти за користування кредитом; 18,12 грн. комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена); 2271,71 грн. пеня за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 1618,89 грн. пеня за несвоєчасне погашення процентів за кредитом; 341,14 грн. 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту); 3 % річних за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом; 144,87 грн. сума інфляційних втрат на суму простроченого кредиту; 105,79 грн. сума інфляційних втрат на суму нарахованих та несплачених процентів.

Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, затвердженого постановою правління АТ «Ощадбанк», від 10 серпня 2017 року (а. с. 8-14), який регулює відносини між банком та клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку клієнта, а також інших банківських послуг, встановлено, що акцептування пропозиції банку здійснюється фізичними особами шляхом подання банку належним чином оформленої та підписаної заяви про приєднання до цього договору. Клієнт погоджується, що в результаті приєднання до договору його обслуговування здійснюється на умовах, викладених у цьому договорі.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, зокрема підписання відповідачем заяви на встановлення відновлювальної кредитної лінії та паспорту споживчого кредиту, отримання за їх умовами кредитних коштів в обмін на обов`язок повернути кредит та сплатити проценти в розмірі 38% річних, невиконання зобов`язання за вказаним договором, апеляційний суд дійшов висновку про те, що місцевий суд безпідставно відмовив у стягненні з ОСОБА_1 заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 11299,03 грн, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в цій частині.

Крім того, суд першої інстанції не врахував положення ч. 2 ст. 625 ЦК України відповідно до яких боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, тому безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та сум інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів, отже рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню.

Водночас апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості за пенею за прострочену заборгованість по кредиту та відсотками з огляду на таке.

13 квітня 2020 року ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції відзив на позовну заяву (а. с. 36-38), у якому завив клопотання про застосування позовної давності до заборгованості, нарахованої за пенею.

Відповідно до розрахунку заборгованості останній платіж в рахунок погашення кредиту ОСОБА_1 здійснено 13 грудня 2018 року.

Статтею 253 ЦК України передбачено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Частиною 1 ст. 264 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. Відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 31 серпня 2018 року у справі № 756/584/15-ц.

З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання, оскільки грошові кошти відповідно до умов кредитного договору були ним отримані та використані на власні потреби, однак суму заборгованості, що виникла позивачу не повернуто, отже прострочена заборгованість виникла з моменту порушення терміну внесення чергового платежу, та з цього моменту почався перебіг спеціальної позовної давності, зокрема останній платіж в рахунок погашення кредиту здійснено 13 грудня 2018 року, проте за захистом своїх прав позивач звернувся до суду 11 березня 2020 року, тому АТ «Ощадбанк» пропустило строк спеціальної позовної давності, визначений положеннями ЦК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки на момент звернення з позовом по суті заявлених вимог сплив спеціальний строк позовної давності, позивач без поважних причин пропустив цей строк, проте в позові не завив вимогу про його поновлення, причин поважності такого пропущення суду не навів, отже суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову АТ «Ощадбанк» у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею за прострочену заборгованість по кредиту та відсотками.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 11299,03 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 341,14 грн та сум інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 105,79 грн, з прийняттям в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Частиною 1, 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За таких обставин, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог та частковим задоволенням вимог апеляційної скарги, відповідно до положень ст. 141, п. п. «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2368,50 грн судового збору, сплаченого за подачу апеляційної скарги, та змінити оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви, збільшивши його розмір з 1362,00 грн до 1917,80 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головного управління по м. Києву та Київській області Акціонерного товариства «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2020 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами за користування кредитом, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) та сум інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів, ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" , в особі філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) заборгованість за процентами за користування кредитом у розмірі 11299,03 грн, 3 % річних за несвоєчасне погашення основного боргу (кредиту) в розмірі 341,14 грн та суму інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів в розмірі 105,79 грн., всього 11745,96 грн (одинадцять тисяч сімсот сорок п`ять гривень 96 коп.).

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 22 травня 2020 року в частині стягнення судових витрат змінити, збільшити розмір стягнутого з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" , в особі філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) судового збору, сплаченого за подачу позовної заяви з 1362, 00 грн до 1917,80 грн.

В іншій частині залишити оскаржуване рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) на користь Акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" , в особі філії Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» (01001, м. Київ, вул. Володимирська, 27) судовий збір в розмірі 2368,50 грн., сплачений за подачу апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді : Т. Б. Сало

Т. М. Шемета

Текст постанови виготовлено 15 жовтня 2020 року.