ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4815/20 Справа № 212/6614/19 Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2020 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/6614/19

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивачка - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Криворізька міська рада, Виконавчий комітет Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 березня 2020 року, яке ухвалене суддею Ваврушак Н.М. у м. Кривому Розі Дніпропетровської області о 13 годині 40 хвилин та повне судове рішення складено 18 лютого 2020 року, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чепурнов В.І., звернулась до суду з позовом, уточнивши його останній раз 25 листопада 2019 року, до Криворізької міської ради, Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про визнання права власності в порядку набувальної давності.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_2 в 1996 році запропонувала позивачці ОСОБА_1 доглядати за нею та проживати разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивачка ОСОБА_1 продовжила відкрито та безперервно володіти вищевказаною квартирою протягом майже 22 років.

ОСОБА_2 була власницею квартири з часу реєстрації права власності 11.06.1993 року, заяву про прийняття спадщини за законом, після її смерті, ніхто не подавав, заповіт не складався. З 1997 року, за відсутності спадкоємців та у зв`язку з тим, що спадщину ніхто не приймав, ОСОБА_1 із сім`єю проживає у квартирі по теперішній час. Добросовісно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, регулярно сплачує платежі за комунальні послуги, виконує поточні та капітальні ремонти, а також підтримує квартиру в належному стані.

В зв`язку з тим, що позивачка відкрито та добросовісно володіє квартирою майже 22 роки, сплачує комунальні послуги, підтримує квартиру в належному стану, просила суд визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чепурнов В.І., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відомості, які надала позивачка разом з позовом до суду першої інстанції обмежувались лише копією листа за № 5643 від 22.11.2007 року КП ДОР «Криворізьке БТІ», відповідно до якого ОСОБА_2 була власником спірної квартири, тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що позивачка знала померлу ОСОБА_2 , саме як власницю квартири. Більш того вона вважала, що квартира знаходиться у комунальній власності.

Вказує, що вона дізналась про те, що власниця квартири ОСОБА_2 , тільки після звернення за правничою допомогою. Наполягає на тому, що до 22.11.2007 року позивачка не мала жодної інформації про те у чиїй власності перебувала спірна квартира.

Відзиви на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Чепурнова В.І., який підтримав доводи апеляційної скарги та просилв її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 11 червня 1993 року, виданого Рудником «Суха Балка», квартира АДРЕСА_2 належала на праві приватної спільної сумісної (спільної або часткової) власності ОСОБА_3 ( а.с. 109-111).

Відповідно до листа за № 5643 від 22.11.2007 року КП ДОР «Криворізьке БТІ», ОСОБА_3 , була власником квартири АДРЕСА_1 , з часу реєстрації права власності 11.06.1993 року, книга ЗПВ стр. 489 реєстраційний номер № 489 (а. с. 8).

Згідно повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що Металургійним районним у місті Кривому Розі відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Дніпропетровській області складено актовий запис № 1308 (а. с.88-89).

Згідно відомостей відділу місця проживання громадян Виконавчого комітету Покровської районної у місті ради № 432/02 від 04.10.2019 року, станом на 04.10.2019 року за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстровані відсутні (а. с. 86)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не доведено належними доказами добросовісності набуття спірного нерухомого майна, як необхідної обставини для визнання за нею права власності за набувальною давністю, у даного майна був і є титульний власник та він був відомий позивачці.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Так, згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи є: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч. 1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника,

При цьому, добросовісність володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснено, що при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Отже, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

Посилання позивачки в апеляційній скарзі на те, що її позовні вимоги повинні бути задоволені на підставі ст. 344 ЦК України, оскільки вона вважала, що квартира знаходиться у комунальній власності та дізналась, що власниця квартири ОСОБА_2 , тільки після звернення за правничою допомогою та те, що до 22.11.2007 року вона не мала жодної інформації про те у чиїй власності перебувала спірна квартира, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки, відповідно до вказаної норми Закону, для визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, позивачем має бути доведено в сукупності такі обставини, як законний об`єкт володіння, добросовісність, відкритість, давність володіння і його безперервність, натомість позивачем не доведено добросовісність набуття спірного домоволодіння. Крім того, враховуючи той факт, що позивачка ОСОБА_1 достеменно знала власника спірного майна, що підтверджується матеріалами справи, своєю суттю виключає можливість застосування у даному випадку приписів ст. 344 ЦК України, оскільки у даного майна був і є титульний власник та він був відомий позивачці.

До аналогічних висновків щодо застосування статті 334 ЦПК України дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 06 квітня 2020 року (справа № 335/11687/16-ц, провадження № 61-3217св18) та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17.

Суд дав належну оцінку зазначеним обставинам та наданим позивачкою доказам і дійшов обґрунтованого висновку про безпідставність її вимог.

За таких обставин, передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю немає.

Виходячи з вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції в судовому рішенні повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі позивачки ОСОБА_1 , зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Чепурнов Віталій Іванович - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 лютого 2020 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 квітня 2020 року.

Головуючий:

Судді: