Справа № 487/4684/20
Провадження № 2/487/2048/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2020 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Щербини С.В., за участю секретаря судових засідань Гузан Є.А., за участі: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_4 розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні заяву позивача ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову та заяву відповідача ОСОБА_4 про застосування зустрічного забезпечення по цивільній справі №487/4684/20 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до Державного підприємства «Сетам» в особі Миколаївської регіональної філії, ОСОБА_4 , приватного виконавця Куліченко Дмитра Олександровича, третя особа: Акціонерне товариство «Райффайзен банк Аваль» про визнання недійсними результатів публічних торгів, -

В С Т А Н О В И В :

18 серпня 2020 року ОСОБА_1 , ОСОБА_5 звернулися до суду з позовом до ДП «Сетам», ОСОБА_4 , приватного виконавця Куліченко Д.О., яким просили визнати недійсними результати публічних торгів, що були проведені 03.08.2020 року, реєстраційний номер лота 432640, а саме: однокімнатна квартира, загальною площею 54,4 кв.м. розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.08.2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 19.08.2020 року за заявою представника позивача ОСОБА_2 вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 . Заборонено державним реєстраторам прав на нерухоме майно та органам Державної реєстрації прав вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо даної квартири.

25 серпня 2020 року позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, якою просила вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_5 та членів її родини, вселення будь-яких осіб, здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у квартирі АДРЕСА_2 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 .

Обґрунтовуючи вимоги заяви зазначила, що з 26.04.2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . Квартира АДРЕСА_2 , була придбана ОСОБА_1 підчас перебування з нею в шлюбних відносинах, що свідчить про те, що дана квартира була спільною сумісною власність подружжя в рівних частках. За такого, відчуження на електронних торгах належної їй на праві власності частки квартири порушує її права співвласника на вільне користування та розпорядження майном. Крім того, з січня 2015 року та по теперішній час вона зареєстрована у даній квартирі. Однак, 22 серпня 2020 року новий власник квартири ОСОБА_4 зателефонував її чоловіку та повідомив, що спірна квартира має бути ними звільнена в строк до 26.08.2020 року, в іншому випадку, їх виселення буде здійснюватися в примусовому позасудовому порядку. Наголосила на тому, що з огляду на те, що дана квартира є зареєстрованим місцем проживання її та її родини, квартира є спільним сумісним майном подружжя та на їх думку, реалізація спірної квартири на публічних торгах була здійснена незаконно, що є підставою для визнання результатів публічних торгів недійсними. Отже їх виселення із спірного нерухомого майна без рішення суду створить реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішенні суду, оскільки у разі задоволення позову, на позивачів буде покладено надмірний тягар щодо поновлення своїх порушених прав, повернення спірного майна до стану, в якому воно існувало до порушення.

29.09.2020 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду з заявою якою просив забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову вжитих за ухвалою судді від 19.08.2020 року по справі №487/4684/20 шляхом внесення на депозитний рахунок Заводського районного суду м. Миколаєва грошових коштів в сумі 107357,73 грн.

В обґрунтування заяви посилався на те, що ним, як власником спірної квартири, було передано кв. АДРЕСА_2 в оренду ОСОБА_6 за орендну плату в сумі 6000,00 грн. на місяць. Однак, внаслідок накладення ухвалою судді від 19.08.2020 року арешту на дану квартиру та перешкодами в доступі до квартири з боку позивачів, він позбавлений можливості виконати умови вищенаведеного договору, чим йому завдано збитки у вигляді не отриманого доходу в сумі 107357,73 грн., з яких 72000,00 грн. орендної плата за рік; 12000,00 грн. на відшкодування збитків орендатору відповідно до п. 9.2 даного договору; 23357,73 грн. за оплату комунальних послуг з розрахунку на рік. Наголосив на тому, що на сьогоднішній день позивачі не зареєстровані у вищенаведеній квартирі. До того ж, позивач ОСОБА_5 взагалі немає зареєстрованого місця проживання на території України. Повідомив, що позивачі не мають майна, що знаходяться на території України, в розмірі достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у задоволенні позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача заяву про вжиття заходів забезпечення позову підтримав, наполягав на її задоволенні. Заперечував проти задоволення заяви про застосування зустрічного забезпечення, просив відмовити за необґрунтованістю.

Відповідач ОСОБА_4 заяву про застосування зустрічного забезпечення підтримав, просив про її задоволення. Проти заяви про вжиття заходів забезпечення заперечував в повному обсязі, просив відмовити.

Заслухавши позицію сторін по справі, дослідивши подані заяви та матеріали справи суд приходить до наступного.

При вирішенні питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд виходив з наступного.

Відповідно до частин 1-2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Аналіз ст. 149 ЦПК України дає підстави вважати, що вжиття заходів забезпечення позову є правом, а не обов`язком суду у разі, якщо існують обставини, що можуть ускладнити виконання рішення в майбутньому.

Забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Отже, підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення про те, що невжиття певних заходів, передбачених ч. 1 ст. 150 ЦПК України, утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, заходи забезпечення позову, за своєю правовою суттю - є гарантією забезпечення інтересів позивача у майбутньому при реалізації судового рішення.

Відповідно до принципу пропорційності у цивільному судочинстві, суд визначає в межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями (ст. 11 ЦПК України).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 220328119 від 14.08.2020 власником спірної квартири є ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з нормою ст. 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст. 16 Цивільного кодексу України)

Враховуючи вищенаведене, спір між ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 виник з приводу визнання недійсними результатів публічних торгів, що були проведені 03.08.2020 року, реєстраційний лот 432640 (кв. АДРЕСА_2 ). А отже, заявлені позовні вимоги стосуються правомірності набуття права власності на вищезазначену квартиру ОСОБА_4 , а не виселення або вселення зі спірної квартири. Тому забезпечення даного позову обраним позивачем способом шляхом заборони ОСОБА_4 вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_5 та членів її родини, вселення будь-яких осіб, здійснювати заміну замків, вхідних дверей або зміни вхідних дверей у спірній квартирі, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 не стосуються предмету заявлених позовних вимог та не застосування даного виду забезпечення не призведе до утруднення або неможливості виконання в майбутньому рішення суду у цивільній справі №487/4684/20 у разі визнання результатів публічних торгів спірної квартири недійсними та як наслідок скасування державної реєстрації. До того ж, вищенаведені заходи забезпечення не являються співмірними із позовом і є порушенням балансу охоронюваних законом інтересів учасників справи.

При вирішенні питання про застосування зустрічного забезпечення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).

Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову.

Зустрічне забезпечення, як правило, здійснюється шляхом внесення на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі, визначеному судом. Якщо позивач з поважних причин не має можливості внести відповідну суму, зустрічне забезпечення також може бути здійснено шляхом: надання гарантії банку, поруки або іншого фінансового забезпечення на визначену судом суму та від погодженої судом особи, щодо фінансової спроможності якої суд не має сумнівів; вчинення інших визначених судом дій для усунення потенційних збитків та інших ризиків відповідача, пов`язаних із забезпеченням позову.

Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.

Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову. Якщо клопотання про зустрічне забезпечення подане після застосування судом заходів забезпечення позову, питання зустрічного забезпечення вирішується судом протягом десяти днів після подання такого клопотання. Копія ухвали про зустрічне забезпечення направляється учасникам справи не пізніше наступного дня після її постановлення.

Строк надання зустрічного забезпечення визначається судом та не може перевищувати десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову або ухвали про зустрічне забезпечення, якщо інше не випливає зі змісту заходів зустрічного забезпечення.

Особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову із застосуванням зустрічного забезпечення, протягом визначеного судом строку має надати суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.

Якщо особа, за заявою якої застосовані заходи забезпечення позову, не виконує вимоги суду щодо зустрічного забезпечення у визначений судом строк, суд скасовує ухвалу про забезпечення позову та про зустрічне забезпечення.

При розгляді заяви про зустрічне забезпечення позову, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Так, згідно п. 43 Рішення по справі «Шмалько проти України» право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін.

Таким чином, невжиття заходів як забезпечення позову, так і зустрічного забезпечення, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, суд враховує, що заходи зустрічного забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідно до ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про зустрічне забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки сторін, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Особа, яка подала заяву про зустрічне забезпечення, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про зустрічне забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до зустрічного забезпечення позову. У вирішенні питання про зустрічне забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів із врахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо зустрічного забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до зустрічного забезпечення позову і предметом позовної заяви, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Враховуючи вищенаведене, зустрічне забезпечення - це гарантія відшкодування можливих для відповідача збитків, що має на меті забезпечити певний баланс сторін і нейтралізувати можливі негативні наслідки, які можуть виникнути у результаті застосування судом забезпечувальних заходів.

Отже, на відміну від забезпечення позову, метою якого є захист інтересів позивача, зустрічне забезпечення направлено, перш за все, на захист інтересів відповідача.

Частиною 3 статті 154 ЦПК України передбачено випадки, коли суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, зокрема, якщо позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові; або суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову у випадку відмови у позові.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що за відсутності обставин, які є обов`язковою умовою застосування зустрічного забезпечення, таке забезпечення є правом, а не обов`язком суду.

Зазначене відповідає висновкам, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26грудня 2018року,справа 369/7793/17,провадження №61-11274св18;постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 січня 2019 року, справа № 796/165/18, провадження № 61-44159ав18; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 травня 2019 року, справа № 456/2438/17, провадження № 61-473св19; постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 жовтня 2019 року, справа № 752/20385/18, провадження № 61-5600св19; в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 листопада 2019 року, справа № 367/5303/19, провадження № 61-19821ск19.

Це питання віднесено на розсуд суду і застосовується у разі наявних до того обґрунтованих сумнівів щодо безперешкодного можливого відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_1 має зареєстроване в установленому законом порядку місце проживання (перебування) на території України, а саме АДРЕСА_3 . Окрім того судом встановлено, що фактично позивач ОСОБА_5 проживає разом з ОСОБА_1 на території України, а саме, у квартирі АДРЕСА_2 .

Окрім того, ОСОБА_4 не надано жодних доказів на підтвердження того, що у позивачів відсутнє майно, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

До того ж, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що майновий стан позивачів може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові, суду не надано.

Враховуючи предмет та захід забезпечення позову, наявність у позивача ОСОБА_1 зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання на території України, а у позивача ОСОБА_5 місця перебування на території України, відсутність підстав вважати майновий стан позивачів такими, які ускладнять або зроблять неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідачу, в разі їх спричинення забезпеченням позову чи у випадку відмови у позові, суд не вбачає підстав для вжиття заходів зустрічного забезпечення.

Керуючись ст. ст. 149 - 155, 157, 353, 354 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_5 про вжиття заходів забезпечення позову відмовити.

У задоволенні заяви відповідача ОСОБА_4 про застосування зустрічного забезпечення відмовити.

Повний текст ухвали складено 19.10.2020 року.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо або через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом п`ятнадцяти днів з моменту складання повного судового рішення.

Суддя С.В. Щербина