Житомирський апеляційний суд
Справа №296/1256/17 Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 70 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2020 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 296/1256/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 травня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду позовом, та з урахуванням змінених позовних вимог просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 15 лютого 2017 року й до досягнення дітьми повноліття.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що фактично шлюбні відносини із відповідачем припинено з 2015 року, спільного господарства вони не ведуть. Оскільки вона з дітьми проживає окремо від ОСОБА_2 та він ухиляється від обов`язку щодо утримання синів, просила задовольнити позов.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 15 травня 2020 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення позовних вимог.

Вказує, що діти проживають разом із нею, а подані відповідачем докази проживання дітей разом із ним не відповідають дійсності. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

В судовому засіданні представник позивачки підтримала позов та пояснила, що після припиненння шлюбних відносин у 2015 року відповідач проживає окремо від ОСОБА_1 та дітей. Позивачка змушена була залишити квартиру АДРЕСА_1 , в якій вони проживали разом. В подальшому ОСОБА_2 замінив замки від вхідних дверей квартири та його дружина не мала можливості потрапити до житла, 1/2 частина якого належить їй на праві приватної власності. У зв`язку з цим вона наймала житлове приміщення, де й проживала з дітьми. До досягнення старшим сином повноліття позивачка матеріально забезпечувала дітей, відтак є підстави для задоволення позову.

Відповідач та його представник в судовому засіданні не визнали позов. Так, відповідач пояснив, що протягом останніх років вони з ОСОБА_1 проживають окремо. Після конфлікту, який виник у 2015 році, позивачка з дітьми залишила квартиру, в якій вони проживали однією сім`єю. В подальшому діти стали проживати разом з ним та він забезпечував їх, а ОСОБА_1 виїхала за межі України й на даний час проживає у одній із Прибалтійських республік та створила там нову сім`ю. ОСОБА_6 син до досягнення повноліття протягом певних періодів проживав у житловому приміщенні, яке орендувала позивачка, проте він надавав допомогу на його утримання.

Представник відповідача зауважила, що батько дітей не ухилявся від обов`язку щодо матеріального забезпечення своїх дітей, а та обставина, що ОСОБА_1 постійно проживає за кордоном окремо від синів, була врахована судом, який ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з`явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Звертаючись із позовною заявою до суду, ОСОБА_1 вказала, що спільні із відповідачем діти проживають разом із нею, а відповідач допомоги щодо їх утримання не надає.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і ( або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Зміст даних норм свідчить про те, що аліменти на утримання дитини можуть бути присудженні за рішенням суду у разі, коли батьки не дійшли згоди щодо вирішення питання щодо матеріального утримання дитини, а також у разі ухилення від сплати аліментів того з батьків, який проживає окремо від дитини.

Заперечуючи проти позову, відповідач надав суду акт, складений працівниками ТОВ «Керуюча Компанія «КомЕнерго-Житомир» 11 жовтня 2019 року, у якому міститься інформація про те, що діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 2004 року проживають разом з батьком - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 . При цьому, ОСОБА_1 за вказаною адресою зареєстрована, однак не проживає останні 4 роки (а.с. 92).

Із поданої позивачкою копії договору оренди від 25 листопада 2016 року вбачається, що ОСОБА_1 орендує житло за адресою: АДРЕСА_3 .

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 пояснив, що батьки припинили спільне проживання у 2015 році. Він та його брат ОСОБА_9 стали проживати по АДРЕСА_4 разом з матір`ю. Протягом деякого часу він проживав з батьком, проте основним місцем його проживання було житло по АДРЕСА_4 . Мати в подальшому стала проживати у Литовській Республіці. Батько надавав матеріальну допомогу на його утримання, проте більшою мірою утримувала мати. Брат ОСОБА_10 проживає постійно разом з батьком.

Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що позивачка не довела ту обставину, що діти постійно проживали разом з нею, а відповідач ухилявся від утримання дітей.

Таким чином, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,368, 374,375,381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , залишити без задоволення, а рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 15 травня 2020 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуюча Судді: