Номер провадження: 22-ц/813/2284/20
Номер справи місцевого суду: 521/6093/19
Головуючий у першій інстанції Коблова О. Д.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Таварткіладзе О. М., Погорєлової С.О.,

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м. Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року про повернення позовної заяви у складі судді Коблової О.Д.,-

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року вказана позовна заява була залишена без руху з підстав не сплати судового збору у повному обсязі, не зазначеної ціни позову, відсутності доказів вартості спірного майна. Позивачу надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти календарних днів з дня отримання ухвали.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним повернуто.

Повертаючи позовну заяву суд, посилаючись на вимоги ст. 185 ЦПК України, зазначив, що ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року представник позивача отримав 12 квітня 2019 року, проте вимоги ухвали про залишення позовної заяви без руху ним виконано не було.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 .

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали суду та направлення справи до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Основними доводами апеляційної скарги є незгода позивача з підставами для залишення позовної заяви без руху, зазначеними в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року. Зазначивши, що оскаржується саме ухвала суду про повернення позовної заяви, вказує, що подана нею позовна заява є вимогою немайнового характеру.

Відповідачі не скористались правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Суд, приймаючи ухвалу про повернення позовної заяви виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки на виконання ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року про залишення позовної заяви без руху.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції зважаючи на наступне.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що у квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу дійсним.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року, вказана позовна заява була залишена без руху з підстав, зазначених в ухвалі та надано строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти календарних днів з дня отримання ухвали.

Повертаючи позовну заяву суд першої інстанції, виходив з наявності розписки представника позивача про отримання цієї ухвали 12 квітня 2019 року, тобто до ухвалення оскаржуваного процесуального документу, вважаючи її належним доказом.

Судові процедури повинні бути справедливими, особа безпідставно не може бути позбавлена права доступу до суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, повернення позовної заяви за відсутності належного доказу отримання позивачем або його представником копії ухвали про залишення позовної заяви без руху є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, у суду першої інстанції не було передбачених законом правових підстав для повернення вказаної позовної заяви, тому оскаржувана ухвала суду є передчасною та відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди апелянта з висновками суду, зазначеними в ухвалі Малиновського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2019 року про залишення позовної заяви без руху, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки предметом оскарження та перегляду в суді апеляційної інстанції є інший процесуальний документ - ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року про повернення позовної заяви.

Одночасно слід зазначити, що інтереси справедливого здійснення правосуддя можуть виправдовувати накладення фінансових обмежень на доступ особи до суду.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про виконання обов`язку забезпечити ефективне право доступу до суду не означає просто відсутність втручання, але й може вимагати вчинення позитивних дій у різноманітних формах з боку держави; не означає воно й беззастережного права на отримання безкоштовної правової допомоги з боку держави у цивільних спорах і так само це положення не означає надання права на безкоштовні провадження у цивільних справах (Рішення ЄСПЛ у справі «Креуз проти Польщі» («Kreuz v. Poland») від 19 червня 2001 року, пункт 59).

Вимога про сплату державного мита є стримуючою мірою для потенційних позивачів від пред`явлення безрозсудних і необґрунтованих позовів.

Аби гарантувати справедливий баланс між підтримкою нормального функціонування судової системи і захистом інтересів заявника при поданні позову до суду, внутрішньодержавні суди звільняють від сплати державного мита заявників, які можуть підтвердити свій поганий фінансовий стан (Рішення ЄСПЛ у справі «Шишков проти Росії» («Shishkov v. Russia») від 20 лютого 2014 року, пункт 111).

Закон України «Про судовий збір» визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до змісту частини другої статті 6 цього Закону у разі якщо судовий збір сплачується за подання позовної заяви до суду в розмірі, визначеному з урахуванням ціни позову, а встановлена при цьому позивачем ціна позову не відповідає дійсній вартості спірного майна або якщо на день подання позову неможливо встановити точну його ціну, розмір судового збору попередньо визначає суд з подальшою сплатою недоплаченої суми або з поверненням суми переплати судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом у процесі розгляду справи.

За статтею 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку; у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах про стягнення аліментів - сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців; у позовах про строкові платежі і видачі - сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки; у позовах про безстрокові або довічні платежі і видачі - сукупністю платежів або видач за три роки; у позовах про зменшення або збільшення платежів або видач - сумою, на яку зменшуються або збільшуються платежі чи видачі, але не більше ніж за один рік; у позовах про припинення платежів або видач - сукупністю платежів або видач, що залишилися, але не більше ніж за один рік; у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла - сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки; у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам, - не нижче його балансової вартості; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Таким чином, наявність вартісного, грошового вираження матеріально-правової вимоги позивача свідчить про її майновий характер, який має відображатися у ціні заявленого позову.

Вказаних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 26 лютого 2019 року (справа № 907/9/17, провадження № 12-76гс18)

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 24 квітня 2019 року про повернення позовної заяви скасувати.

Направити цивільну справу до того ж суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст Постанови складено 10 квітня 2020 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе