Справа № 766/4737/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про відмову в забезпеченні позову

13.04.2020 року м.Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Войцеховської Я.В.

при секретарі Кобець А.І.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Бех Нааталі Володимирівни про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за договором позики,-

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за договором позики від 27.03.2010 року в розмірі 508 447 грн.

Разом з позовом представник позивача звернулася з заявою про забезпечення позову, в якій просить накласти арешт на належний відповідачу на праві власності будинок АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача суму сплачено судового збору за подання заяви про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 13.04.2020р. , після надходження відомостей про місце реєстрації відповідача, позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній праві.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає клопотання таким, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 9 ст. 467 ЦПК України розгляд питання про вжиття передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову здійснюється відповідно до глави 10 розділу І цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст.150ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9від 22грудня 2006року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати причини звернення із заявою про забезпечення позову. З цією метою обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову. У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо).

Співмірність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається.

Обґрунтовуючи необхідність вжиття заходів забезпечення позову, заявник посилався на намір відчуження відповідачем нерухомого майна, що у подальшому, у разі задоволення позовних вимог, унеможливить відновлення порушених прав позивача.

При цьому суд звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів щодо необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову, а саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, що не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Крім того відсутні докази належності будинку відповідачу.

За таких обставин , враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Що стосується стягнення з відповідача судових витрат пов`язаних зі сплатою судового збору при звернення з заявою про забезпечення позову, суд зазначає що питання розподілу судових витрат вирішується судом при винесенні рішення на підставі ст. 141 ЦПК України. Тому заявлена вимога на стадії відкриття провадження та розгляду заяви про забезпечення позову не підлягає розгляду .

Керуючись ст. ст.149-151, 153, 354 ЦПК України, приймаючи до уваги Постанову Пленуму Верховного Суду України від 22грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»,

ухвалив:

У задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення грошових коштів за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Я.В. Войцеховська