Справа № 206/201/20
Провадження № 2/206/387/20
07 квітня 2020 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська
головуючий суддя Маштак К.С.
секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.
позивача ОСОБА_1
представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП,-
І. Стислий виклад позиції позивача.
Позивач у судовому засідання позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити в повному обсязі, зазначив, що відповідач попросив його передати автомобіль у користування на декілька тижнів, автомобіль він особисто в Польщі не купував, його придбали та уклали договір в його інтересах, він лише надав документи.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити позов у повному обсязі, зазначив, що право власності на авто набуте, позивач є власником.
ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.
16.01.2020 представником позивача подано позовну заяву (а.с. 1-3).
17.01.2020 ухвалою судді провадження у справі відкрито та призначено підготовче судове засідання на 17.02.2020 (а.с. 52).
У судові засідання призначені 17.02.2020, 03.03.2020 та 07.04.2020 відповідач, повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, у судове засідання не з`явився, в зв`язку із чим, за наявності підстав, визначених у ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Під час розгляду справи судом заслухано позивача та його представника, досліджені письмові докази, що містяться в матеріалах справи.
07.04.2020 проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.
Згідно копії акту прийому-передачі № 243 від 30.06.2019, транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 було передано на тимчасове зберігання за адресою: м. Дніпро, вул. Осіння, 6 (а.с. 9).
Згідно копії заяви інспектора ВРОМДТП УПП в Дніпропетровській області Департаменту патрульної поліції Ольги Шерстюк від 30.07.2019, транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 було видано позивачу у зв`язку з відсутністю необхідності його знаходження після ДТП на майданчику тимчасового збереження (а.с. 10).
Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 та нотаріально засвідченого перекладу з польської мови даного свідоцтва вбачається, що транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 , 2002 р.в. зареєстровано на ОСОБА_4 (а.с. 40-44).
Позивачем було сплачено за послуги перекладу 1100,00 грн. та за експертні послуги суму у розмірі 2500,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів копіями квитанцій (а.с. 45).
ІV. Докази відхилені судом, та мотиви їх відхилення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Статтею 80 ЦПК України передбачено, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частинами 1, 2, 3 ст. 83 ЦПК України передбачено, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.
Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Так, суду на підтвердження обставин щодо визнання відповідача винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП було у якості доказу долучено копію постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2019 по справі № 206/3811/19 роздруковану з Єдиного державного реєстру судових рішень.
Зазначаючи про належність засвідчення копії рішення та ухвали, суд звертає увагу, що згідно до вимог ч. 4 розділу XI Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України від 20.08.2019 № 814, така копія повинна бути прошита, пронумерована, засвідчена та скріплена гербовою печаткою суду.
В той же час, надана суду належним чином не засвідчена копія ухвали Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 31.07.2019 по справі № 206/3811/19 не містить також жодної інформації щодо особи притягнутої до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, відтак відхиляється судом.
Також позивачем на підтвердження обставини набуття права власності на транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 було долучено у якості доказу копію договору купівлі-продажу автомобіля від 02.04.2019 та доданий до неї нотаріально засвідчений переклад з польської мови даного договору (а.с. 36-39).
Відповідно ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Частина 1 ст. 207 ЦК України встановлює, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України у письмові формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
Відповідно до статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Стаття 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ч. 2 ст. 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Так, згідно п. 4 вищезазначеного договору купівлі-продажу вказано, що продавець передає у власність покупця транспортний засіб, вказаний у п. 1 договору після сплати суми, визначеної в п. 3 даного договору, отримання якої документально підтверджує продавець. Покупець також одночасно підтверджує отримання вищезазначеного транспортного засобу.
Проте позивачем не було надано жодного доказу на підтвердження отримання ним вищевказаного транспортного засобу, а продавцем грошових коштів.
Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
В той же час, долучений позивачем договір купівлі-продажу автомобіля від 02.04.2019 не містить підпису покупця ОСОБА_5 , а доданий нотаріально засвідчений переклад з польської мови даного договору не містить відмітки щодо підпису покупця в оригіналі документу.
Окрім цього, вищезазначений договір не містить жодного зазначення, щодо його укладення третіми особами, в інтересах позивача, без участі останнього, відтак такі доводи позивача відхиляються судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.
Згідно зі статтею 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація та облік автомобілів, автобусів, мотоциклів та мопедів усіх типів, марок і моделей, самохідних машин, причепів та напівпричепів до них, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів здійснюються територіальними органами Міністерства внутрішніх справ України.
Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року, № 1388 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено обов`язок власників транспортних засобів та осіб, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представників, зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Тому, судом відхиляються доводи позивача та його представника, щодо набуття права власності позивачем на транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 з моменту укладення договору купівлі-продажу автомобіля від 02.04.2019, оскільки що сам по собі договір купівлі-продажу вчинений у простій письмовій формі, без реального зняття з реєстрації, перереєстрації транспортного засобу у вищезазначеному порядку не породжує правових наслідків у вигляді переходу права власності від продавця до покупця.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 30.10.2019 по справі № 683/2694/16-ц.
Таким чином, судом договір купівлі-продажу автомобіля від 02.04.2019 та доданий нотаріально засвідчений переклад з польської мови даного договору відхиляються.
V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного представником позивача та позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частинами 1, 2, 3 ст. 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов`язана відшкодувати її на загальних підставах.
Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Окрім цього, суд звертає увагу, що згідно ч. 5 ст. 380 Митного кодексу України, тимчасово ввезені транспортні засоби особистого користування можуть використовуватися на митній території України виключно громадянами, які ввезли зазначені транспортні засоби в Україну, для їхніх особистих потреб.
Отже, аналіз зазначених норм з урахуванням обставин справи свідчить про те, що законність керування транспортним засобом визначено згідно ПДР, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 р. №1306, про те, з урахуванням Митного кодексу України й встановлених ним обмежень щодо об`єктів, що перебувають під митним контролем, оскільки вони мають окремий статус та врегульовані специфічними зобов`язаннями учасників таких відносин з державою в особі уповноваженого органу доходів і зборів.
Відтак, навіть якби позивач мав право користування на тимчасово ввезений транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 , передати право користування або розпорядження ним іншій особі, зокрема відповідачу він на законних підставах не міг.
В той же час, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу в обґрунтування його доводів та доводів його представника, щодо наявності права власності у позивача та транспортний засіб OPEL VECTRA, н.з. НОМЕР_1 та не надано жодного належного та допустимого доказу наявності у відповідача взагалі права користування вищезазначеним автомобілем, відтак суд вважає вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальних збитків завданих в результаті ДТП необґрунтованою, безпідставною, а позов таким, що не підлягає задоволенню.
Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Верховний Суд України у постанові від 18 травня 2016 р. у справі № 6-658цс15 висловив наступну правову позицію: «Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні».
В свою чергу, практика Європейського суду з прав людини як джерела права, а ЄСПЛ притримується у своїх рішеннях позиції того, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, тобто таких, що не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the UnitedKingdom), п. 161, Series A заява № 25).
Враховуючи вищевикладене, вислухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову має бути відмовлено повністю.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», ст. 380 Митного кодексу України, ст.ст. 11, 15, 16, 203, 205, 207, 208, 215, 328, 638, 640, 655, 656, 1166, 1187, 1192ЦК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-84, 141, 258, 264-265, 280-284 ЦПК України,
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП - відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції, що відповідає приписам пункту 15, підпункту 15.5 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне судове рішення складено 13.04.2020.
Головуючий суддя: К.С. Маштак