Провадження номер 2/741/575/20
Єдиний унікальний номер 741/936/20
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

16 жовтня 2020 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Крупини А.О.,

з участю секретаря судового засідання Качан О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Носівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИВ:

05 серпня 2020 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позовна заява мотивована тим, що відповідач з метою отримання банківських послуг підписав заяву № б/н від 08 квітня 2013 року, та йому було відкрито кредитний рахунок з встановленням початкового кредитного ліміту у розмірі 500 грн.

Оскільки відповідач допускав порушення умов сплати кредиту, станом на 31 травня 2020 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 12117,73 грн., яка складається з 8433,90 грн. заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. заборгованість за простроченим тілом кредиту, 3683,83 грн. заборгованості за простроченими відсотками, яку позивач і просив стягнути з відповідача, а також просив стягнути 2102,00 грн. судових витрат.

Разом з позовною заявою представник позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюк О.С. подав до суду клопотання про огляд веб-сайту, у якому просив здійснити огляд та фіксування змісту розділу 2.1 Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на офіційному веб-сайті АТ КБ «ПриватБанк» за посиланням https://privatbank.ua/terms та доступні за наступним шляхом: «Архів договорів», перейти за посиланням «більше», обрати сторінку № 5, повний текст за посиланням «Повний договір (актуальний на 01.04.2013 року)», розділ 2.1 знаходиться на сторінках 36-55 повного договору (а. с. 74-75).

В обґрунтування клопотання представник позивача вказав, що даний доказ необхідний для підтвердження дійсності відповідної редакції Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» та фіксування змісту редакції Умов та правил надання банківських послуг, яка діяла на день приєднання відповідача до відповідних умов.

Суд дійшов до висновку, що клопотання представника позивача АТ КБ «ПриватБанк» Гребенюка О.С. про огляд веб-сайту задоволенню не підлягає, оскільки останнім не наведено достатнє правове обґрунтування необхідності огляду такого доказу в розумінні ст. 85 ЦПК України, саме шляхом його огляду за місцезнаходженням та відповідно неможливості забезпечення доказу в інший спосіб, передбачений ч. 2 ст. 116 ЦПК України. Також не надано достатніх даних, що дають підстави припускати, що цей засіб доказування може бути втрачений або збирання або подання відповідних доказів стане згодом неможливим чи утрудненим.

Представник позивача акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в судове засідання не з`явився, але направив до суду клопотання, у якому указав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі й не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, просив справу розглянути за відсутності представника банку.

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання 08 вересня 2020 року та 16 жовтня 2020 року не прибув, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи повідомленнями про вручення поштових відправлень (судових повісток), про причини неявки в судове засідання суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

З урахуванням вищевикладеного судом 16 жовтня 2020 року постановлена ухвала про заочний розгляд справи, відповідно до положень ч. 4 ст. 223, ст. ст 4, 280, 281 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Вивчивши матеріали справи, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з нижченаведеного.

Так, у відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Нормою ст. 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як встановлено в судовому засіданні, 08 квітня 2013 року на підставі поданої відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку позивач 20 квітня 2020 року надав ОСОБА_1 у користування грошові кошти в розмірі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який 22 вересня 2014 року було зменшено до 200,00 грн., 10 лютого 2017 року збільшено до 500,00 грн., 28 лютого 2017 року до 2500,00 грн., а з 28 квітня 2017 року зменшено до 2500,00 грн., 08 січня 2018 року збільшено до 5000,00 грн., а 25 жовтня 2018 року зменшено до 0,00 грн. (а. с. 30,32).

Водночас, відповідачу було видано такі кредитні картки (а. с. 31):

№ НОМЕР_1 , дата відкриття: 08.04.2013, термін дії: 06/16;

№ НОМЕР_2 , дата відкриття: 08.04.2013, термін дії: 10/16;

№ НОМЕР_3 , дата відкриття: 22.06.2016, термін дії: 07/18;

№ НОМЕР_4 , дата відкриття: 28.04.2017, термін дії: 03/21;

№ НОМЕР_5 , дата відкриття: 17.10.2018, термін дії: 07/22;

У зв`язку із неналежним виконанням своїх зобов`язань, посилаючись на те, що заява в сукупності з тарифами, а також Умовами та правилами надання банківських послуг складають умови кредитного договору, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість, яка виникла станом на 31 травня 2020 року на загальну суму 12117,73 грн., у т. ч. 8433,90 грн. - заборгованість за тілом кредиту (заборгованість за простроченим тілом кредиту), 3683,83 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, що підтверджується розрахунком (а. с. 3, 20-21 ).

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626 та 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у згаданому випадку - АТ КБ «Приватбанк»).

Частиною 1ст. 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

За змістом ст. 1056 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як установлено у ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом та договірні.

У анкеті-заяві позичальника від 08 квітня 2013 року процентна ставка і комісія не зазначені, крім того, у цій заяві відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 32). Позивач, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути заборгованість за простроченими відсотками. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, позивач посилається на Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому, матеріали справи не містять підтверджень того, що саме з цими Витягом з Тарифів та Витягом з Умов було ознайомлено відповідача, який при цьому погодився з ними, підписуючи Заяву.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки зміст цього документа повністю залежить від волевиявлення і дій лише однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, комісії, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту,надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому суд ураховує, що згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені в Заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Наведена правова позиція сформульована Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 03 липня 2019 року (у справі № 342/180/17), яка відповідно до положень ч. 6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» підлягає врахуванню усіма іншими судами при застосуванні таких норм права.

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми прострочених відсотків та відсотків, нарахованих на прострочений кредит, а також пені і комісії.

Ураховуючи, що фактично отримані та використані надані позивачем грошові кошти в добровільному порядку відповідачем не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає можливим стягнути з відповідача заборгованість за кредитом в сумі 8433,90 грн.

Отже, суд робить висновок, що позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково лише в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 8433,90 грн.

Виходячи з положень п. 3. ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково (69,6 %), суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача в рахунок повернення судових витрат пропорційно до задоволених вимог 1462 гривні 99 коп., які підтверджені документально (а. с. 6).

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» слід відмовити.

На підставі ст. ст. 526, 527, 530, 549, 551, 599, 1050, 1048, 1054 та 1056 ЦК України та керуючись ст. 141, ч. 2 ст. 247, 259, 263, 264 та 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором, яка утворилася станом на 31 травня 2020 року в загальному розмірі 8433 (вісім тисяч чотириста тридцять три) гривні 90 копійок, яка складається із заборгованості за тілом кредиту, в т. ч. заборгованості за простроченим тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 1462 (одну тисячу чотириста шістдесят дві) гривні 99 копійок у рахунок повернення коштів по сплаті судового збору.

В іншій частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Позивач: акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», м. Київ вулиця Грушевського, 1Д, код згідно з .

Відповідач: ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Чернігівського апеляційного суду на протязі тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено тільки вступну і резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлено 16 жовтня 2020 року.

Суддя А.О. Крупина