ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

06 квітня 2020 року

м. Харків

справа № 638/3703/18

провадження № 22-ц/818/1904/20

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів - Кругової С.С., Маміної О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ;

відповідачі - Прокуратура Харківської області, Державна казначейська служба України;

треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Богинський Олег Валерійович, прокурор прокуратури Харківської області Сорока Микола Костянтинович;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Богинський Олег Валерійович, прокурор прокуратури Харківської області Сорока Микола Костянтинович про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю, з апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області Анушкевича В. на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року, постановлене суддею Подус Г.С., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

У березні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Богинський Олег Валерійович, прокурор прокуратури Харківської області Сорока Микола Костянтинович про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що 22.10.2016 року працівниками УПС в м. Харкові на її думку, було сфальсифіковано постанову АР 107858 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, яке вона не вчиняла. 09.12.2016 року Дзержинським районним судом м. Харкова встановлено протиправність дій інспектора роти №4 батальйона УПС в м. Харкові Настенко Є.В. 30.05.2017 року Київський районний суд м. Харкова встановив факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 25.10.2016 року ОСОБА_2 подав відповідачу заяву про кримінальне правопорушення вчинене у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 працівниками УПС в м. Харків. 03.11.2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова винесено ухвалу, якою зобов`язано Прокуратуру Харківської області внести відомості до ЄРДР. 07.11.2016 року відповідачем - Прокуратурою Харківської області внесено відомості до ЄРДР №0000979 за ч. 1 ст. 365 КК України. 24.02.2017 року кримінальне провадження було закрито. 12.05.2017 року Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова було скасовано постанову слідчого про закриття провадження. 28.07.2017 року слідчим винесено повторно постанову про закриття провадження по справі. 14.11.2017 року Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова скасовано постанову слідчого від 28.07.2017 року про закриття провадження по справі. Станом на момент звернення до суду з позовом на думку позивача слідчий продовжує імітувати проведення слідчих дій.

Таким чином, на думку позивача, своїми тривалими неправомірними діями відповідач завдав моральної шкоди, а тому просить суд позов задовольнити, захистити її конституційне право на компенсацію моральної шкоди, заподіяною їй неправомірною тривалою бездіяльністю відповідача при імітації розслідування кримінальної справи №0000979, а також стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди в розмірі 141391 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 , компенсацію спричиненої моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Стягнути з Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України в дохід держави в рівних частках судові витрати по 384, 20 грн.

Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, заступник прокурора В. Анушкевич звернувся до суду з апеляційною скаргою.

В апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції скасувати у частині задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на порушення судом норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права. Зазначає, що позивачка ОСОБА_1 вказує на спричинення їй моральної шкоди нібито неправомірними діями посадових осіб прокуратури Харківської області при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні №000979 від 07.11.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.365 КК України, внесеного до ЄРДР за заявою ОСОБА_2 від 25.10.2016. Так, 25.10.2016 ОСОБА_2 звертався до прокуратури області, проте, як вбачається із змісту звернення, ОСОБА_2 звертався самостійно та в особистих інтересах, зазначаючи про скоєння кримінального правопорушення у відношенні нього. В подальшому, ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.11.2016 задоволено скаргу ОСОБА_2 , прокуратуру області зобов`язано внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР за його заявою від 25.10.2016. Отже, всі зазначені у позові заяви та скарги складались ОСОБА_2 , постанови слідчих у кримінальному провадженні також оскаржувались ним і як вбачається із їх змісту, діяв він в особистих інтересах. Зазначає, що в жодному разі дії органів прокуратури за результатами розгляду скарг на постанови про закриття кримінального провадження не визнавалися судом незаконними. Вказує, що твердження про незаконні дії службових осіб прокуратури Харківської області під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 000979 не відповідають дійсності та не підтверджуються жодними доказами. Таким чином, підстав стверджувати про порушення прав позивача у вказаному кримінальному провадженні не існує.

ОСОБА_1 подала до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що апелянт подав скаргу лише з формальних міркувань, свідомо виклав необгрунтовані доводи, їх описові частини не містять посилань на конкретні недоліки та прорахунки у проведенні досудового слідства, та містять посилання на факти, що були предметом дослідження і оцінки судом, який їх обгрунтовано спростував. Доводи скаржника про те, що ОСОБА_1 нібито не доведено завдання їй моральної шкоди, нібито не надано доказів противоправності діянь працівників прокуратури, є необгрунтованими, оскільки судом встановлено порушення конституційніх прав ОСОБА_1 внаслідок противоправної бездіяльності відповідача та наявність шкоди, заподіяної такою бездіяльністю, і причинно-наслідковий зв`язок між ними. Противоправна бездіяльність полягає у тривалому неналежному виконанні посадовими особами прокуратури покладених на них службових обов`язків, зокрема, проведенні неповної перевірки за заявами позивача, невиконанні попередніх вказівок суду, що підтверджується ухвалами судів, якими були скасовані постанови слідчого про закриття кримінального провадження 0000979. Такі дії безумовно негативно впливають на моральний стан позивача та призводять до душевних страждань, що було встановлено висновком спеціаліста - психолога від 16.07.2018р. Посилання скаржника на те, що суд нібито помилково застосував до спірних правовідносин норму матеріального права - ст. 1174 ЦК України, є безпідставним і по своїй суті зводяться до суб`єктивного тлумачення скаржником норм законодавства України та не спростовує правильність висновків суду попередньої інстанції.

У відповідності до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга заступника прокурора Харківської області Анушкевича В. підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що права позивача були порушені та наявні підстави для відшкодування шкоди, завданої діями посадових осіб неправомірність яких встановлена ухвалами Червонозаводського районного суду м. Харкова від 03.11.2016 року, 12.05.2017 року, 14.11.2017 року.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.10.2016 року працівниками УПС в м. Харкові було винесено постанову АР 107858 відносно ОСОБА_1 про принягнення її до адміністративної відповідальності.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09.12.2016 року, адміністративний позов ОСОБА_1 до управління патрульної служби МВС України м. Харкова, інспектора 4 батальйону УПС МВС України м. Харкова Настенко Є.В. про визнання постанови незаконною та скасування її - задоволено. Визнано протиправними дії інспектора роти № 4 батальйону УПС МВС України м. Харкова Настенко Є.В., щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №107858 від 22.10.2016 року. Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія АР №107858 від 22.10.2016 року стосовно притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності. Провадження по справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч 1 ст.122 КУпАП закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30.05.2017 року, позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями - задоволено частково та стягнуто з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 моральну шкоду в розмірі 1000 гривень (однієї тисячі гривень). У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції м.Харкова та у решті позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України - відмовлено.

25.10.2016 року ОСОБА_2 звернувся до Прокуратури Харківської області із заявою про кримінальне правопорушення вчинене у відношенні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 працівниками УПС в м. Харків.

Прокуратурою Харківської області в порушення вимог ст. 214 КПК України відомості до ЄРДР внесено не було.

03.11.2016 року Червонозаводським районним судом м. Харкова винесено ухвалу, якою скаргу ОСОБА_2 задоволено, зобов`язано Прокуратуру Харківської області внести відомості до ЄРДР.

07.11.2016 року відповідачем - Прокуратурою Харківської області внесено відомості до ЄРДР №0000979 за ч. 1 ст. 365 КК України.

24.02.2017 року постановою слідчого прокуратури Харківської області кримінальне провадження №0000979 закрито.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12.05.2017 року скаргу ОСОБА_2 було задоволено, скасовано постанову слідчого про закриття провадження від 24.02.2017 року.

28.07.2017 року слідчим повторно винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000979.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 14.11.2017 року скаргу ОСОБА_2 задоволено, скасовано постанову слідчого від 28.07.2017 року про закриття кримінального провадження №0000979.

Дійсно матеріалами справи підтверджено, що позивач неодноразово оскаржував зазначені дії та бездіяльність слідчого.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Обґрунтовуючи свої вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач посилався на дії (бездіяльність) органів досудового слідства, вважаючи незаконними процесуальні рішення слідчого з огляду на їх скасування слідчими суддями.

Однак вказана обставина не є безумовною підставою для визнання позовних вимог обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Процесуальні рішення, на які посилався позивач, є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України, тобто є механізмом реалізації прав особи на контроль в порядку кримінального судочинства за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій органу досудового розслідування.

За положеннями ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювана шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Ухвали слідчих суддів Червонозаводського районного суду міста Харкова про часткове задоволення скарг ОСОБА_2 на постанови слідчого свідчать про реалізацію ним передбаченого КПК України права на оскарження процесуальних рішень слідчого, прокурора і не є безумовним доказом неправомірності процесуальних дій чи бездіяльності у розумінні статті 1174, 1176 ЦК України, як це помилково вважає ОСОБА_1 .

Сам факт скасування постанов слідчого про закриття кримінального провадження, задоволення скарг позивача не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів.

Позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому працівниками прокуратури Харківської області моральної шкоди.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та помилково прийшов до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що правові підстави для застосування до спірних правовідносин норм статті 1174 ЦК України та відшкодування моральної шкоди, - відсутні.

Доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вирішує питання розподілу судових витрат.

З урахуванням того, що позивача звільнено від сплати судового збору, а апеляційна скарга Прокуратури Харківської області підлягає задоволенню, - судовий збір в сумі 1057,20 грн., сплачений апелянтом за платіжним дорученням №3240 від 17 грудня 2019 року, підлягає поверненню з Державного бюджету Прокуратурі Харківської області.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384, ЦПК України суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Харківської області Анушкевича В. задовольнити .

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2019 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Прокуратури Харківської області, Державної казначейської служби України, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області Богинський Олег Валерійович, прокурор прокуратури Харківської області Сорока Микола Костянтинович про відшкодування моральної шкоди, спричиненої протиправною бездіяльністю - відмовити.

Судовий збір в сумі 1 057,20 грн., сплачений за платіжним №3240 від 17 грудня 2019 року, повернути з Державного бюджету Прокуратурі Харківської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - С.С. Кругова

О.В. Маміна