Провадження № 2-о/643/106/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2020 року Московський районний суд м. Харкова у складі : головуючого судді -Майстренко О.М., за участю секретаря - Постульга О.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Харкова в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - П`ята Харківська міська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання, суд,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 ,померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1

В обґрунтування своєї заяви заявник зазначила , що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що в Книзі реєстрації смертей 15 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 3723, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 15.03.2011 року було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 .

На момент смерті ОСОБА_2 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації . Заповіт складено не було. Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на житло видане 8 лютого 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Центра (відділу) приватизації державного житлового фонду. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 8 лютого 1999 року № 9591 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 про що в Книзі реєстрації смертей 17 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 2601.17.02.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 про що в Книзі реєстрації смертей 14 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 3601.14.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 .

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом , ОСОБА_1 , успадкувала 3/8 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 від 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить заявнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 8 лютого 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Центра (відділу) приватизації державного житлового фонду. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 8 лютого 1999 року № 9591 .

Тобто до спадкового майна після смерті ОСОБА_2 належить 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Заявник проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 з народження та до моменту його смерті, тобто більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджується по квартирною виданою у ЖСК .

Тобто заявник має право на спадкування у четверту чергу, заявник не заявляла про відмову від спадщини, інших спадкоємців немає. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Заявник звернулась до П`ятої Харківської міської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено оскільки не було офіційного підтвердження родинних відносин ОСОБА_1 з ОСОБА_2 , у зв`язку з чим заявник звернулась до суду з завою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримала доводи заяви та просила її задовольнити .

Представник зацікавленої особи - 5-ї Харківської державної нотаріальної контори № 5 в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи сповіщений в установленому порядку, надали суду заяву, в якій просили розглянути справу за відсутності представника зацікавленої особи .

Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності вважає, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За ч. 3 ст. 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил. Встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судому передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи(Проніна проти України, №63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Крім того, згідно ч.1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(ратифіковано Україною 17.07.1997 року, набула чинності для України 11.09.1997 року) та правових позицій, викладених в рішенні Європейського Суду з прав людини по справі «Бендерський проти України (заява № 22750/02 параграф 42) - відповідно до практики, яка відображає принцип здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлині обставин кожної справи. Право може вважатися ефективним, тільки якщо зауваження сторін насправді «заслухані», тобто належним чином вивчені судом.

За вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд встановлює такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , про що в Книзі реєстрації смертей 15 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за № 3723, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції 15.03.2011 року було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 .

На момент смерті ОСОБА_2 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Довідкою з місця проживання про склад сім`ї та реєстрації . Заповіт складено не було. Квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на житло видане 8 лютого 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Центра (відділу) приватизації державного житлового фонду. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 8 лютого 1999 року № 9591 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 про що в Книзі реєстрації смертей 17 лютого 2007 року зроблено відповідний актовий запис за № 2601.17.02.2017 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 4 Харківського міського управління юстиції було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3 про що в Книзі реєстрації смертей 14 березня 2011 року зроблено відповідний актовий запис за№ 3601.14.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції було видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 .

Згідно зі Свідоцтвом про право на спадщину за законом , ОСОБА_1 , успадкувала 3/8 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та 1/2 від 1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

1/4 квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 належить заявнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло видане 8 лютого 1999 року, реєстраційний № НОМЕР_2 , яке видане Виконавчим комітетом Харківської міської ради Головного управління економіки та комунального майна Управління комунального майна та приватизації Центра (відділу) приватизації державного житлового фонду. Свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 8 лютого 1999 року № 9591 .

Згідно ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 4б`цього Кодексу).

За умовами ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Факт спільного і безперервного проживання заявниці ОСОБА_1 з ОСОБА_2 ,померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 в судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. У випадку, якщо спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, він має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

Згідно Інструкції про вчинення нотаріальних дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004р. № 20/5, діючої на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом із спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини. Доказом постійного проживання разом і спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом зі спадкодавцем; копія рішення суду, що набрало законної сили про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом із спадкодавцем.

Згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання, доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.

Отже, у випадку, якщо спадкоємець фактично постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини, проте у його паспорті відсутня відмітка про реєстрацію місця проживання разом із спадкодавцем, а також відсутні докази, визначені Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до абзацу другого пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання однією сім*єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 23 Постанови № 7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає, що наявні підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 10, 13, 19, 76-81, 89, 258-259, 263-265, 293-294 ЦПК України, ст.1268 ЦК України ,суд -

В и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 однією сім`єю з ОСОБА_2 ,померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Майстренко О.М.