ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 397/615/19

провадження № 22-ц/4809/375/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С. М. (суддя-доповідач), Кіселика С. А., Мурашка С. І., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року у складі головуючого судді Мирошниченка Д. В.

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

16.04.2019 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі АТ КБ «Приватбанк»)звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34909,43 грн за кредитним договором б/н від 27.09.2011.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг підписала заяву б/н від 27.09.2011, згідно якої отримала кредит у розмірі 10000,00 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач своъм пыдписом підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг.

У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26.03.2019 має заборгованість у сумі 34909,43 грн.

Рішенням Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 25538,14 гривень за кредитним договором б/н від 27.09.2011, яка станом на 26.03.2019 складається з: - заборгованості за тілом кредиту 16187 грн. 31 коп, - заборгованості за простроченим тілом кредиту - 7212 грн 29 коп, - штрафу (фіксована частина) 500 грн 00 коп, - штрафу (процентна складова) - 1638 грн 54 коп.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконала взяті на себе фінансові зобов`язання по кредитному договору, у зв`язку з чим виникла заборгованість сумі 25538,14 грн, що підлягає стягненню на користь позивача.

Суд зазначив, що жодного доказу того, що відповідач не підписувала анкету-заяву, матеріали справи не містять. Підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» відповідач погодилася з Умовами та правилами надання банком послуг, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору. Приєднання до умов та правил надання банківських послуг є укладенням договору з банком. Відповідач факт укладення кредитного договору з банком не оспорювала, користувалася кредитними коштами, сплачувала заборгованість, тобто погодилася з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами, тому підстав для прийняття висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів укладення кредитного договору між сторонами у суду відсутні, а тому суд відхиляє дане твердження відповідача.

Не заслуговують на увагу твердження відповідача про те, що вона не замовляла та не користувалася кредитом «Миттєва розстрочка», оскільки 30.03.2016 на її рахунок банком зарахувано кошти в сумі 9118,43 грн, що відображено у виписці по карті № НОМЕР_1 хххххххх7051 як «Оплата частинами 5 депозит».

Суд першої інстанції вважав виписку по рахункам, які згідно Переліку типових документів, затверджених наказом МЮ України № 578/5 від 12.04.2012, мають статус первинних документів, належними та допустимими доказами у справі.

Крім того, суд зазначав, що після цього відповідач продовжила користуватися карткою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи їх погашення, а тому мала можливість слідкувати за рухом коштів по рахунку та вчасно виявити транзакці. Проте, протягом тривалого часу будь - яких заперечень з цього приводу не було. Вказані дії відповідача свідчать про те, що вона погодилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг, які були запропоновані позивачем, користувалася кредитними коштами та частково вносила грошові кошти на погашення заборгованості та сплату процентів.

Позовні вимоги в частині стягнення пені суд визнав безпідставними, оскільки штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення є незаконним.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову .

Зазначила, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Звертає увагу, що не надавала згоду банку на оформлення «Миттєвої розстрочки», і доказів цього позивачем не надано.

Стверджує, що у неї є лише одна кредитна картка, тому через відсутність даних, які вона не надавала, банк не зміг завести окрему картку для розрахунку «миттєвої розстрочки».

Також вказує, що позивач безпідставно стягує як борг кошти, перераховані на її картковий рахунок ОСОБА_3 01 квітня 2016 року та 29 квітня 2016 року в сумі 1950 гри та 2100 грн відповідно, зняті і використані нею для певної мети, а також з незрозумілих підстав банк урахував ці кошти до суми кредиту.

Суд не звернув на це уваги, і також безпідставно в суму боргу також врахував і її особисті кошти в сумі 8400 гривень, які 24 травня 2017 року були перераховані через термінал громадянину ОСОБА_4 .

Відповідач вважає, що банк незаконно в рахунок боргу включив суму 30 416 грн (1930 грн + 2100 грн+ 8400 грн+ 17966 грн), які вона не брала.

Наданий банком розрахунок заборгованості і виписка з рахунку вказують на фактичну переплату відповідачем коштів банку.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Відповідно до копії анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг від 27.09.2011 ОСОБА_1 виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанка», зі змісту цієї заяви не вбачається про обраний тариф, відсоткову ставку, розмір неустойки (а.с.10).

Вказана фотокопія анкети-заяви містить підпис клієнта банку від імені ОСОБА_1 , який ніким не оспорюється.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 зазначила, що вона згодна з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами договір.

До позовної заяви долучено витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті http:privatbank.ua/terms/, та тарифи, які не містять підпису відповідача (а.с.11-26).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості та виписки по рахунку станом на 26.03.2019 за ОСОБА_1 рахується заборгованість в сумі 34909,43 грн з яких: - заборгованість за тілом кредиту в сумі 16187,31 грн, - заборгованість за простроченим тілом кредиту - 7212,29 грн, - 8751,59 грн пеня за прострочене зобов`язання, - 619,70 грн пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, - штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн (фіксована частина) та 1638,54 грн (процентна складова) (а.с.5-9, 62-69).

Згідно довідки банку ОСОБА_1 отримала кредитні картки: № НОМЕР_2 хххххххх0092, строком дії до 03.2015, та № 5168хххххххх7051, строком дії до 03/18 (а.с.70 зв. ст.).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За нормами ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Якщо письмова форма не дотримана, то такий кредитний договір є нікчемним.

Вимоги до письмової форми правочину встановлені у ст. 207 ЦК України. Так, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Встановлено і не заперечувалося відповідачем, що підписавши 27.09.2011 анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг ОСОБА_1 виявила бажання отримувати послуги АТ КБ «ПриватБанка», при цьому відсутні докази про обумовлений сторонами тариф, відсоткову ставку, розміри неустойки (а.с.10).

Отримання картки підтверджується довідкою банку та фотознімком з комп`ютерної бази АТ КБ «Приватбанк» (а.с.70).

Відповідно до вимог статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За статтею 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинні виконуватись в установлений законом або договором строк.

Статтями 1049, 1054 Цивільного кодексу України, встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Відсутність своєї вини доводить особа.

Виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності, допустимості і достатності доказів.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 27.09.2011 процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

У позовній заяві банк просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом, а також пеню та штрафи відповідно до п.2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг (фіксована та процентна складова).

Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за вказаним договором, банк послався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на банківському сайті як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, розміщені на банківському сайті, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору та інші умови.

При цьому, позивач не надав суду підтвердження, що саме цей Витяг з Умов розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в документі, що доданий банком до позовної заяви, розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ ''ПриватБанк'' в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За відсутності доказів про конкретні запропоновані відповідачеві Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві відомостей про домовленість сторін щодо розміру відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що належить до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Таким чином, позивачем безпідставно здійснювалося списання коштів в рахунок процентів за користування кредитом та переведення їх у кредитну заборгованість, нарахування пені та штрафів.

В обґрунтування доводів позову щодо наявності у ОСОБА_1 боргу АТ КБ «Приватбанк» надано розрахунок заборгованості (а.с.5-9) та виписку по особовому рахунку (а.с. 62-69).

В результаті аналізу вказаних доказів колегія суддів встановила, що вони мають суттєві розбіжності щодо отриманих з карткового рахунку ОСОБА_1 коштів і сум, які надійшли на рахунок з різних джерел, в тому числі перераховані іншими особами.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 26.03.2019 року ОСОБА_1 має заборгованість по кредиту (тіло) в сумі 16187,31 грн та просторений кредит 7212,29 грн, при цьому нараховані відсотки також включені до вказаних сум.

В той же час, згідно виписки по рахунку ОСОБА_1 встановлено, що за вказаний у розрахунку банку спірний період з 30.07.2014 по 31.03.2018 (строк кредитування, що відповідає строку дії картки № НОМЕР_1 хххххххх7051) фактично одержано з карткового рахунку кошти на загальну суму 36481 грн, а поповнено картковий рахунок на суму 36756 грн, без урахування списання банком процентів за користування кредитними коштами, розмір яких не можна вважати обгрунтованим за відсутності належних і допустимих доказів щодо його узгодження сторонами.

Суд першої інстанції не дав належної оцінки вказаним доказам і не звернув уваги, що вказана позивачем заборгованість, яка рахується за ОСОБА_1 , не підтверджується відповідними доказами.

Позивачем суду не надано належного та допустимого в розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України розрахунку заборгованості, який би спростовував доводи відповідача щодо погашення кредитної заборгованості та наявності у неї переплати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи і зібраним доказам, неправильним застосуванням судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 34909,43 грн за кредитним договором б/н від 27.09.2011в повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню 2881,50 грн сплаченого нею судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Олександрівського районного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2019 року скасувати.

У задоволенні позову Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 - 2881,50 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня їїприйняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді С. М. Єгорова

С. А. Кіселик

С. І. Мурашко