ПОСТАНОВА

Іменем України

09 квітня 2020 року м. Кропивницький

справа № 404/4866/17

провадження № 22-ц/4809/465/20

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: Єгорової С.М. (суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Кіселика С.А., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2019 року у складі головуючого судді Павелко І.Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

07.08.2017 Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.01.2012 в сумі 14411,48 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_1 відповідно до умов укладеного між сторонами у справі договору № б/н від 24.01.2012, отримав кредитну картку «Універсальна», що 10.03.2015 була переоформлена банком на кредитну картку «Універсальна Gold», користуючись якою відповідач отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Свої зобов`язання відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 30.06.2017 утворилась заборгованість в сумі 14411,48 грн, яка складається з: 5180,71 грн заборгованість за кредитом, 7168,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 900,00 грн заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 662,45 грн штраф (процентна складова).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2019 у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 відмовлено.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що видана ОСОБА_1 за умовами договору банківська картка відповідачем не використовувалась, всі рахунки для її роботи були закриті 18.03.2015, а сам відповідач в період виникнення пред`явленої банком до стягнення суми заборгованості за договором № б/н від 24.01.2012 перебував за кордоном і на територію України не повертався.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16.12.2019 з підстав порушення норм процесуального і матеріального права судом першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог позивача.

В обґрунтування скарги зазначено, що підписавши анкету-заяву, відповідач таким чином ознайомлений, погодив та зобов`язався виконувати Умови та Правилами надання банківських послуг, Тарифи банку. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус первинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. Позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження пред`явлених вимог, які відповідачем не спростовані.

Відсутність підпису відповідача на відповідних Тарифах, Умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, оскільки суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Також вказано, що відповідач зобов`язався самостійно знайомитися з усіма змінами до Умов та Правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті позивача. Доказів, що ОСОБА_1 не було ознайомлено з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, відповідач не надав.

Стверджуючи, що у випадку незгоди із наданим позивачем розрахунком заборгованості суд мав зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, позивач вважає, що суд ухилився від своїх обов`язків, оскільки у оскаржуваному судовому рішенні цього зроблено не було.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (ч. 4 ст. 19 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК).

У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд. У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій ст. 274 ЦПК України (ч.ч.1-2 ст. 274 ЦПК).

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чиє підстави допустити негайне виконання судового рішення; чиє підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

24.01.2012 ОСОБА_1 підписано Анкету - Заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в Приватбанку (а.с. 5). З її змісту вбачається, що відповідач погоджується з тим, що ця заява разом з Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які розміщені на банківському сайті http://privatbank.ua, складає між сторонами договір.

До позовної заяви долучено витяги з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку та з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які не містять підпису відповідача (а.с.6-31).

За доводами позивача, які не заперечуються відповідачем, 10.03.2015 відповідачу було переоформлено кредитну карту «Універсальна» на кредитну карту «Універсальна Gold», за якою ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 300,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 32,40% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Як стверджує позивач, відповідач свої зобов`язання за договором не виконує належним чином. Так, відповідно до наданого банком розрахунку заборгованості станом на 30.06.2017 за відповідачем рахується заборгованість в сумі 14411,48 грн, яка складається з: 5180,71 грн заборгованість за кредитом, 7168,32 грн заборгованість по процентам за користування кредитом, 900,00 грн заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн штраф (фіксована частина), 662,45 грн штраф (процентна складова).

Також на підтвердження пред`явлених позовних вимог банком надано до суду виписки з банківського рахунку ОСОБА_1 за період з 24.01.2012 по 10.03.2015 та з 10.03.2015 по 02.08.2017 (а.с. 131-134).

Разом з тим, судом встановлено, що листом АТ КБ «Приватбанк» від 18.03.2015 за № 150318/248 позивач повідомив ОСОБА_1 про те, що його карта № НОМЕР_1 і всі технічні рахунки, які використовувались для її роботи, закриті (а.с. 74).

10.08.2016 відповідач звернувся до АТ КБ «Приватбанк» із заявою про проведення перевірки за фактом шахрайського використання картки № НОМЕР_1 , яка ним була закрита і передана банку 18.03.2015, оскільки він не має відношення до операцій із зазначеною карткою, проведених в період з 17.06.2015 по 05.12.2015 (а.с. 75).

За інформацією Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України, яка зберігається в базі даних «Відомості про осіб, які перетнули державний кордон України», відомості про перетинання державного кордону України у періоду 01.01.2015 по 31.12.2015 громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в базі даних не виявлено. Щодо перебування особи за кордоном з червня 2015 по кінець 2015 року повідомляється, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснив перетинання державного кордону України у напрямку «в`їзд» 25.09.2014, а у напрямку «виїзд» 14.04.2016 (а.с.155).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку - АТ КБ «ПриватБанк»). Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Як встановлено судом, обгрунтовуючи пред`явлений позов, позивач вказує на неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, на підтвердження чого надає розрахунок заборгованості відповідача та банківські виписки з його рахунку (а.с. 4, 131-134, 178-179).

Разом з тим, із наявних у справі матеріалів вбачається, що 18.03.2015 укладений між сторонами кредитний договір було розірвано, а всі рахунки по обслуговуванню кредитної карти відповідача закрито (а.с. 74).

При цьому, відповідно до інформації, що міститься в банківській виписці, зняття готівкових коштів з кредитної картки відповідача здійснювалось починаючи з 17.06.2015, тобто після розірвання договору між сторонами.

Про шахрайські дії з його карткою відповідач повідомив як позивача, так і Кропивницький відділ поліції (а.с. 75-76).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 631 Цивільного кодексу України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України). Якщо договір розривається у судовому порядку, зобов`язання припиняється з моменту набрання рішенням суду про розірвання договору законної сили (частина третя цієї статті).

Отже, розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Разом з тим, як встановлено колегією суддів апеляційного суду, матеріали справи не містять доказів того, що станом на дату розірвання договору за відповідачем рахувалась заборгованість за договором і саме ця заборгованість пред`явлена до стягнення з відповідача.

В матеріалах справи також відсутні будь-які докази на підтвердження того, що між позивачем та відповідачем після розірвання договору було укладено інший кредитний договір, на підставі та відповідно до умов якого після 18.03.2015 (дати розірвання договору з відповідачем)використовувалась зазначена позивачем кредитна карта.

Отже, визначені законом підстави для стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків за користування кредитом відсутні, що правильно зазначив суд першої інстанції.

Оскільки вимоги про стягнення пені та штрафів є похідними від вимог про стягнення тіла та відсотків за кредитом, в їх задоволенні також слід відмовити.

За встановлених судом фактичних обставин справи, доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими, а висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог правильним.

При цьому, зайвим і необгрунтованим є посилання суду першої інстанції на ту обставину, що відповідач після виїзду за кордон 14.04.2016 до України не повертався, хоча звертався до відділення ПриватБанку із заявою від 10.08.2016 (а.с. 75).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях вказує на те, що «при застосуванні процедурних правил національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом (рішення від 26 липня 2007 року у справі «Walchli v. France», від 8 грудня 2016 року «ТОВ «Фріда» проти України»).

Оскільки наведене не вплинуло на правильність висновку суду першої інстанції по суті спору та задля недопущення надмірного формалізму під час апеляційного перегляду судових рішень, апеляційний суд не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного судового рішення в цій частині.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність й необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом.

Оскаржене судове рішення загалом відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, які по своїй суті зводяться до переоцінки доказів у справі, колегією суддів відхиляються, оскільки є безпідставними та жодним чином не спростовують законних і обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Заява АТ КБ «Приватбанк» від 20.02.2020 про повернення судового збору не підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 141 ЦПК України в разі відмови у задоволенні вимог судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 16 грудня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Єгорова С. М.

Карпенко О. Л.

Кіселик С. А.