ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«16» грудня 2020 року м. Херсон

справа № 662/274/20

провадження № 22-ц/819/1599/20

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя доповідач)Кузнєцової О.А.
суддів:Радченка С.В.,
Семиженка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області у складі судді Решетова В.В. від 09 вересня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 16 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) кредитної заборгованості в сумі 34 197,71 грн. Про наявність зазначеного виконавчого напису він дізнався з листа Новотроїцького ВДВС від 20 січня 2020 року. Зазначав, що виконавчий напис вчинено з порушенням порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, оскільки із наданих Банком нотаріусу із заявою про вчинення виконавчого напису документів не можна встановити безспірність вимог Банку до нього.

Враховуючи викладене, позивач просив суд зазначений виконавчий напис визнати таким, що не підлягає виконанню.

Рішенням Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 вересня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, необґрунтованим, та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням всіх фактичних обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Зокрема апелянт зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги факту відсутності кредитного договору в розпорядженні нотаріуса при вчиненні виконавчого напису. Так, підписана ним анкета-заява про приєднання до Умов та правил наданння банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користувапння кредитними коштами та пені за невиконання умов кредитного договору, осікльки така анкета-заява не може розцінюватися як стандартна (типова) форма кредитного договору. Також апелянт стверджує про пропущення відповідачем строку, протягом якого останній міг звернутися із заявою про вчинення виконавчого напису, що передбачено ст.88 Закону України «Про нотаріат». Крім того, нотаріусом не взято до уваги законодавчо встановлену заборону одночасно застосовувати подвійну цивільно-правову відповідальність за одне і те саме порушення.

У відзиві на апеляційну скаргу Банк, посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги та законність рішення, просить скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 02 грудня 2020 року справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення сторін та проведення судового засідання.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у визначених цивільним процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Банком надано всі необхідні документи відповідно до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а позивачем не надано належних доказів на спростування безспірності заборгованості або іншої його відповідальності перед стягувачем на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріусом, порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчих написів, зокрема правильності нарахування процентів за користування кредитом, розрахунку розміру невиконаних зобовязань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту.

Проте колегія суддів не погоджується з зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08.07.2008 року, згідно якої отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, складає між ним та банком договір, про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.28).

Відповідно до розрахунку заборгованості, станом на 31.08.2015 року за вказаним договором утворилась заборгованість в загальномк розмірі 32 997,71 грн., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 9 656,56 грн.; заборгованості за відсотками 19 343,64 грн.; заборгованості за пенею та комісією 1 950,00 грн.; штрафу (фіксована частина) 500,00 грн.; штрафу (процентна складова) 1 547,51 грн. (а.с.30-32).

16 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. видано виконавчий напис №5689, яким запропоновано стягнути грошові кошти у сумі 34 197,71 грн. (штраф (фіксована частина) 500,00 грн. не враховано) з ОСОБА_1 , що є боргом за кредитним договором №б/н від 08.07.2010 року, укладеного з Банком. Розмір заборгованості складається з боргу за договором в зазначеній сумі та витрат, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису в сумі 1 700,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 08.07.2008 року по 31.08.2015 року (а.с.20).

17.12.2019 року заступником начальника відділу Новотроїцького районного відділу ДВС ГТУЮ у Херсонській області було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчого напису №5689 від 16.10.2015 року (а.с.7).

Вказані дії приватного нотаріуса по винесенню виконавчого напису позивач вважає протиправними, вчиненими без належних правових підстав, з огляду на те, що останнім не було перевірено факту безспірності заборгованості, не встановлено строку позовної давності щодо вимог банку. У наданих нотаріусу документів відсутній кредитний договір від 08.07.2010 року, лише надано заяву з анкетними даними про відкриття рахунку, а кредитного договору, як такого, не існує. Вважає, що договір на отримання кредиту він не підписував, а витяг з тарифів обслуговування кредитної картки не є договором та не містить підпису позивача. Окрім нарахованого тіла кредиту, стягнуто відсотки та пені, з якими позивач не погоджується.

Крім того, розрахунок боргу, здійснений Банком щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентах, пені, комісії та штрафу, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог Банка до боржника. Даний розрахунок здійснено без урахування думки та позиції позивача та не відповідає дійсній сумі заборгованості. Також, виконавчим написом з позивача стягнуто штраф та пеню, тобто застосовано подвійну відповідальність та стягнуто комісію, що є незаконним та суперечить чинному законодавству. Враховуючи вищевикладене, позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач та його представник підтримували заявлені вимоги та надавали відповідні аналогічні пояснення.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти висновку, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Відповідно до ст. 50 Закону «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти таких висновків.

Учинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус проводить свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції та не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає та не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, по захист якого він звернувся до нотаріуса, повинне існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 закону «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений у пп. 2.3 п.2 гл.16 розд. ІІ порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, учинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З урахуванням приписів ст.ст.15, 16, 18 ЦК, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом учинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне в стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить протилежного. Тобто, боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, у судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Зазначене викладене в Постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року (справа №201/11696/16-ц) та від 14 серпня 2019 року (справа №569/8884/17).

В порядку захисту свого цивільного права ОСОБА_1 оспорює вчинений нотаріусом виконавчий напис з підстав неправомірності вимог стягувача в частині розміру заборгованості та з підстав спливу строків давності за вимогами в їх частині.

Так, як зазначено вище, розмір заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за виконавчим написом становить 34 197,71 грн., який складається з: заборгованості за тілом кредиту 9 656,56 грн.; заборгованості за відсотками 19 343,64 грн.; заборгованості за пенею та комісією 1 950,00 грн.; штрафу (процентна складова) 1 547,51 грн., а також витрати, пов`язаних з вчиненням виконавчого напису складають 1 700,00 грн. Строк, за який провадиться стягнення - з 08.07.2008 року по 31.08.2015 року (а.с.20).

Проаналізувавши наданий Банком розрахунок можна дійти висновку, що з позивача стягнуто штраф та пеню, що є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

При цьому, встановленню підлягає також дотримання Банком вимог щодо позовної давності при вчиненні даного виду правочину. Так, правовідносини між ОСОБА_1 та Банком виникли на підставі договору №б/н від 08 липня 2008 року, за виконавчим написом нотаріуса стягнення здійснюється за період 08.07.2008 року по 31.08.2015 року, тобто поза межами трирічного строку, що не узгоджується з умовами вчинення виконавчих написів, визначеними статтею 88 Закону України «Про нотаріат», та підтверджує доводи позивача щодо необхідності перевірки факту дотримання Банком строку позовної давності до частини вимог.

Крім того, із аналізу прийнятої Великою Палатою Верховного Суду в справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19) постанови від 03 липня 2019 року, висновки якої щодо застосування відповідних норм права в силу положень частини 4 статті 263 ЦПК України підлягають врахуванню, встановлено, що Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених раніше у рішеннях Верховного Суду України, та орієнтувала судову практику у справах, де банк звертається до суду з позовом про стягнення заборгованості за договором, укладеним шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, на те, що на підставі норм матеріального права, які застосовуються до стандартної (типової) форми кредитного договору, не підлягають стягненню проценти за користування кредитними коштами та застосуванню відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин, враховуючи вищезазначений правовий висновок та встановлені обставини, колегія суддів вважає, що право Банка на стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, заборгованості за пенею та комісією, а також штрафу (процентна складова) є спірним, оскільки ці суми були включені до розрахунку заборгованості за кредитним договором від 08 липня 2008 року, на підставі якого був вчинений оспорюваний виконавчий напис, всупереч вимогам вищенаведених норм матеріального права.

Також, слід зазначити, що за змістом вищезазначених норм права, а саме норм Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, на підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора, тобто нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Зокрема, документом, що підтверджує цей факт, є отримання боржником вимоги стягувача щодо усунення порушень зобов`язання з підписом боржника про його отримання, що свідчить про ознайомлення боржника з поданою вимогою.

Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

З матеріалів справи вбачається, що письмова вимога про усунення порушень була направлена Банком на адресу ОСОБА_1 06 жовтня 2015 року (а.с.25), натомість 16 жовтня 2015 року, тобто менше ніж за 30 днів від указаної дати, приватний нотаріус Бондар І.М. вчинила виконавчий напис щодо стягнення з позивача грошових коштів.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження отримання позивачем зазначеної вимоги, у зв`язку з чим останній був позбавлений можливості оспорити вимогу банку або ж виконати її, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Наявність одного лише факту направлення такої вимоги боржнику недостатньо для висновку про її безспірність.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису через шість днів після направлення банком боржнику письмової вимоги щодо усунення порушень за кредитним договором без дотримання 30-денного строку, встановленого підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, є порушенням прав боржника щодо можливості спростування розміру заборгованості, а отже заявлена банком до стягнення кредитна заборгованість не могла вважатись безспірною на момент вчинення виконавчого напису.

Тобто, нотаріусом не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її ОСОБА_1 , що унеможливило подання позивачем нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або письмової згоди.

Отже, факт відсутності безспірної заборгованості є в повній мірі доведеним, відтак, правові підстави для визнання виконавчого напису таким, що підлягає виконанню, наявні, порушене право ОСОБА_1 має бути захищено задоволенням поданого ним позову. На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з постановленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з Банка на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати в загальному розмірі 2 102,00 грн (а.с.1,90).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384,390 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Новотроїцького районного суду Херсонської області від 09 вересня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення.

Виконавчий напис, вчинений 16 жовтня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною та зареєстрований у реєстрі за №5689 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 34 197,71 грн., визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 2 102,00 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Кузнєцова

Судді: С.В.Радченко

Г.В.Семиженко