ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/3363/19
Провадження № 2/362/526/20
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2020 року Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді Лебідь-Гавенко Г.М.,
з участі секретаря Шевченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні без фіксування технічними засобами в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України в м. Василькові цивільну справу за позовом Васильківської районної адміністрації, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Барахтівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
У червні 2019 року начальник служби у справах дітей та сім"ї Васильківської районної державної адміністрації Київської області звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом в якому просить позбавити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3 та стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/3 від заробітків (доходів), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання ОСОБА_3 .
Свої вимоги мотивували тим, що на обліку служби у справах дітей та сім`ї Васильківської районної державної адміністрації, перебуває неповнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як дитина, яка перебуває в складних життєвих обставинах.
31.05.2018 року від КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня» до Служби надійшло повідомлення про дитину, яка постраждала від жорстокого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення. З медичної картки стаціонарного хворого неповнолітньої ОСОБА_3 відомо, що дитина отримала закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Травму ОСОБА_3 отримала від старшого брата ОСОБА_4 , 1993 року народження.
Рішенням виконавчого комітету Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області від 29.05.2018 року № 26 «Про відібрання малолітньої ОСОБА_3 з неблагополучної сім`ї ОСОБА_1 було прийнято відповідне рішення і після лікування дитину було тимчасово влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім».

Батько ОСОБА_3 , який проживає окремо від дитини, забрати дитину та виховувати її не може.

Малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з 07.06.2018 року по даний час перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім».

Васильківською районною державною адміністрацією Київської області було прийняте рішення від 26.03.2019 року № 395/6-23 «Про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 1973 р. н. та ОСОБА_2 , 1973 р.н. відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

Відповідачі повністю самоусунулись від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, не піклуються про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_5 навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу доньки; не створюють умов для отримання донькою освіти.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 червня 2019 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с.38-39).

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 29 листопада 2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду (а.с.56-57).

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 86).

Відповідачі, які належним чином повідомлені про відкриття провадження по справі за зареєстрованим місцем проживання (а.с. 83, 85) не скористалися своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явилася, подавши заяву про розгляд справи без її участі, позов просила задовольнити (а.с. 87).

На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідачів, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі заочного рішення та задоволення позовних вимог.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке 12 вересня 2007 року видане виконавчим комітетом Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис про народження № 5 (а.с. 6).

Відповідно до Наказу Служби у справах дітей та сім`ї від 05 червня 2018 року за №77 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 поставлено на облік СЖО, оскільки дитина проживала у сім`ї, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов`язків (а.с.7).

Як вбачається із акту Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області 21-22 травня 2018 року виконавчим комітетом Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області в нічний час на дитячий площадці було виявлено малолітню ОСОБА_3 з отриманою травмою голови в подальшому дитину було доставлено до Васильківської ЦРЛ де поставлено діагноз - ЗЧМТ, мати ОСОБА_1 в цей час знаходилась вдома в стані алкогольного сп`яніння, тому в лікарню не поїхала, тому 22.05.2018 року комісією було проведено повторну перевірку та обстеження умов проживання неблагополучної сім`ї ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 під час, якої було встановлено, що умови проживання не змінилися - в хаті брудно, речі розкидані, відчутий різкий запах смороду, їсти не зварено, купи немитого посуду (а.с.12).

Як вбачається із повідомлення про дитину, яка постраждала від жорсткого поводження або стосовно якої існує загроза його вчинення від 31.05.2018 року КЗ КОР «Київська обласна дитяча лікарня» повідомляє поліцію щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 госпіталізована до лікарні із струсом головного мозку (а.с.11).

Рішенням виконавчого комітету Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області від 29.05.2018 року № 26 «Про відібрання малолітньої ОСОБА_3 , 2007 року народження з неблагополучної сім`ї ОСОБА_1 » було прийнято відповідне рішення і після лікування дитину було тимчасово влаштовано до Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім» за адресою: вул . Центральна, 118, с. Святопетрівське, Києво-Святошинський район, Київська область (а.с.14).

Як вбачається із рішення Барахтівської сільської ради Васильківського району Київської області № 27 від 29 травня 2018 року прийнято рішення звернутися до Служби у справах дітей та сім`ї Васильківської РДА з проханням порушити перед судом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с.16).

Згідно характеристики наданої сільським головою Барахтівської сільської ради від 24 січня 2019 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , одружена за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якій не працює, має судимість. Дана сім`я стоїть на обліку Барахтівської сільської ради як неблагополучна та знаходиться на постійному контролі. ОСОБА_6 має трьох дітей ОСОБА_4 , 1993 року народження, якій має судимість, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час знаходиться в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім». ОСОБА_6 зловживає спиртними напоями, не працює, не займається сім`єю (а.с.18).

Як вбачається із заяви ОСОБА_2 , що він не може забрати доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до себе, оскільки проживає в будинку своїх літніх батьків (а.с.20).

Відповідно до Акту обстеження умов проживання неблагополучної сім`ї ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 від 24 січня 2019 року, вбачається, що під час перевірки встановлено, що умови проживання незадовільні, в будинку брудно, речі розкидані, відчутний різкий запах смороду, немитий посуд, умови проживання незадовільні. ОСОБА_1 не працює, продовжує вживати алкогольні напої, не займається сім`єю (а.с.22).

Відповідно до висновку Васильківської районної державної адміністрації Київської області №395/6-23 від 26.03.2019 року, діючи в інтересах дитини та враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 14 лютого 2019 року, відповідно до ст. ст. 150, 151, 152, 155, 164, 171 Сімейного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 "Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини", Васильківська районна державна адміністрація Київської області, як орган опіки та піклування," вважає доцільним позбавлення ОСОБА_2 та ОСОБА_1 батьківських прав відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 27-28).

Як вбачається із листа Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий Дім» від 03.03.2020 року у зв`язку з нестабільним психоемоційним станом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підвищеною чутливістю, та підвищеною тривожністю і страхами, при обговоренні міжособистісних стосунків з біологічною родиною вважають висловити думку та присутність у судовому засіданні Діани може привести до повторного психологічного травмування, у процесі якого дитина не зможе надати усвідомлюючи відповідей (а.с.79-81).

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України«Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України`від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58).

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100).

Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

З огляду на зазначене, та встановлено в ході розгляду справи, відповідачі в призначені судові засідання жодного разу не з`явилися, хоча про розгляд справ повідомлені належним чином, відзиву на позовну заяву не направили, що підтверджує добровільну відмову від батьківських прав та обов`язків щодо своєї доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що є підставою для позбавлення їх батьківських прав. Та, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідомо ухиляються від виконання батьківських обов`язків, а саме: не піклуються про фізичний і духовний розвиток ОСОБА_5 навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитині, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню дитиною загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до внутрішнього світу доньки; не створюють умов для отримання донькою освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення.

Крім того, відповідно до ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі -СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей.

Статтею 180 СК України визначено обов`язок батьків утримувати дитину, а саме батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною 3 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів

За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів № 3 від 15.05.2006 р. передбачено, що згідно з ч. 3ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Відповідачі є особами працездатного віку, обмежень щодо їх працевлаштування судом не встановлено, крім того не надали до суду належні та допустимі докази в підтвердження свого тяжкого матеріального становища, щодо не можливості сплачувати аліменти на утримання доньки, та щодо будь-яких інших обставин, що мають істотне значення для звільнення від сплати аліментів на малолітню доньку, та не надали доказів, які б спростовували доводи позивача, а також враховуючи, що на утриманні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебуває ще одна дитина, а тому суд приходить до висновку що з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підлягають стягненню аліменти на утримання ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів їх заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін.

Суд вбачає правильним стягувати аліменти на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою якої буде перебувати ОСОБА_3 .

Згідно ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Судом встановлено, що до суду з позовом про стягнення аліментів позивач звернувся 10 червня 2019 року, у зв`язку з чим суд вважає можливим присудити аліменти з 10 червня 2019 року, а саме з дня подачі позову до суду.

Згідно ст. 430 ч. 1 п. 1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України на користь держави з відповідачів має бути стягнено судовий збір у розмірі 1 681,60 грн. з кожного.

Керуючись Законом України «Про охорону дитинства», статтями 141, 150, 152, 155, 164, 166, 167, 171, 180-183, 191 СК України, статтями 4, 12, 13, 23, 76-83, 133, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 271, 273, 280-282, 430 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

Позов Васильківської районної адміністрації, як орган опіки та піклування до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа: Виконавчий комітет Барахтівської сільської ради, Васильківського району, Київської області, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , відносно їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою якої буде перебувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідачів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на користь опікуна (піклувальника) чи установи, під опікою якої буде перебувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 від заробітку (доходу) відповідачів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь держави судовий збір в сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на користь держави судовий збір в сумі 1 681 (одна тисяча шістсот вісімдесят одна) гривня 60 копійок.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Рішення підлягає негайному виконанню в частині стягнення аліментів за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуте Васильківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення його повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Текст рішення виготовлено 27 травня 2020 року.

Суддя Г.М. Лебідь-Гавенко