справа № 2/325/190/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року смт. Приазовське

Приазовський районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Васильцової Г.А., при секретарі Міняйло А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Приазовського районного суду Запорізької області цивільну справу за позовом

представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Приазовської селищної ради про визнання права довічного успадковування володіння землею, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просять визнати за ОСОБА_1 право довічного успадковуваного володіння землею, згідно державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею № 000453, виданого на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Приазовської ради народних депутатів Приазовського району Запорізької області Української РСР від 12.09.1991 за № 99, площею 50,0 гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 000453, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 - ОСОБА_4 , якому за життя на праві довічного успадковуваного володіння землею належала земельна ділянка площею 50,0 гектарів, та з метою користування землі ним було засноване ФГ «ФОРТУНА». Після смерті чоловіка, ОСОБА_1 вчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте в частині оформлення спадкових прав на вказану земельну ділянку отримала відмову, яка обґрунтована відсутністю документів, які б підтверджували право власності померлого на земельну ділянку. Право довічного успадковуваного володіння землею є майновим правом, яке в порядку ст..1218 ЦК України, входить до складу спадкової маси та успадковане позивачем.На підставі викладеного представник позивача просить задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 ..

Ухвалою Приазовського районного суду від 06 травня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального провадження та призначено справу до підготовчого судового засідання, за клопотанням представника позивача з Приазовської районної державної нотаріальної контори витребувано спадкову справу після смерті: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

12 травня 2020 року на виконання ухвали суду від 06 травня 2020 року з Приазовської районної державної нотаріальної контори надійшла належним чином завірена копія спадкової справи після смерті: ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою Приазовського районного суду Запорізької області від 26 травня 2020 року закрите підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Інших заяв та клопотань від учасників справи до суду не надходило, відзиву та письмових заперечень по справі суду не надано.

Позивачка та її представник в судове засідання не з`явилися, проте надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, на позовних вимогах наполягають.

Представник відповідача у судове засідання не з?явився, суду надана заява про розгляд справи у відсутності представника, в вирішенні справи покладаються на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3 у судове засідання не з?явився, проте надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги матері - позивачки по справі визнає в повному обсязі, підтримує, самостійних вимог не заявляє.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Згідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , про що свідчить копія свідоцтва про смерть /а.с. 11/.

Згідно копії свідоцтва про одруження /а.с. 10/ ОСОБА_1 - позивачка по справі є дружина ОСОБА_4 .

Як вбачається з матеріалів справи, а саме державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею /а.с. 13-14/, ОСОБА_4 який мешкає в смт. Приазовське видано цей державний акт у тому, що на підставі рішення 11 сесії 21-го скликання Приазовської Ради народних депутатів Приазовського району Запорізької області Української РСР від 12.09.1991 року № 993 вказаному землеволодільцю надане у довічне успадковуване володіння 50,0 гектарів землі для ведення фермерського господарства. Акт зареєстровано у Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за № 000453.

Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_4 є засновником ФГ «ФОРТУНА», вид діяльності - вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Відповідно до копії спадкової справи № 206/2018 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 /а.с. 47-55/ позивачка по справі у передбачений законом шестимісячний строк після смерті ОСОБА_4 звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується заявою з матеріалів копії спадкової справи /а.с. 47 з.в./. Інший спадкоємець за законом ОСОБА_3 подав заяву про відмову від спадщини, про що свідчить заява з матеріалів спадкової справи /а.с. 53/.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24.04.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 50,0 га, розташованої на території Приазовської селищної ради, у зв`язку з відсутністю документів які б підтверджували право власності померлого на земельну ділянку (а.с. 12).

Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч.3 ст.5 ЦК).

За змістом статей 6, 50 ЗК України 18 грудня 1990 року № 561-XII (у редакції на час його прийняття) у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української РСР для ведення селянського (фермерського господарства). Громадянам Української РСР, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ.

Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 березня 1991 року, яка втратила чинність на підставі Постанови Верховної Ради України № 2201-XII від 13 березня 1992 року, затверджено форми державних актів: на право довічного успадковуваного володіння землею; на право постійного володіння землею; на право постійного користування землею.

Земельний кодекс (ЗК) України в редакції від 13 березня 1992 року не передбачав такого виду права як довічне успадковуване володіння земельною ділянкою.

При цьому відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до ЗК України.

Пунктом 6 розділу Х «Перехідні положення» ЗК України 2001 року визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 01 січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 р. №5-рп (справа про постійне користування земельними ділянками) зазначено, що у Земельному кодексі Української РСР від 18 грудня 1990 року була регламентована така форма володіння землею, як довічне успадковуване володіння. ЗК України в редакції від 13 березня 1992 року закріпив право колективної та приватної власності громадян на землю (зокрема, право громадян на безоплатне одержання у власність земельних ділянок для ведення сільського (фермерського) господарства, особистого підсобного господарства тощо (ст. 6)). Це свідчить про те, що поряд із впровадженням приватної власності на землю громадянам, на їх вибір забезпечувалася можливість продовжувати користуватися земельними ділянками на праві постійного (безстрокового) користування, оренди, пожиттєвого спадкового володіння або тимчасового користування. При цьому в будь - якому разі виключалась як автоматична зміна титулів права на землю, так і будь-яке обмеження права користування земельною ділянкою у зв`язку з непереоформленням правового титулу.

Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення: пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України щодо зобов`язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди без відповідного законодавчого, організаційного та фінансового забезпечення, а також пункту 6 Постанови Верховної Ради України "Про земельну реформу" від 18 грудня 1990 року № 563-ХII з наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

З огляду на викладене, особа, яка володіє земельною ділянкою на праві довічного успадковуваного володіння за Законом не може бути позбавлена права на таке володіння.

На відповідні відносини щодо такого володіння поширюються гарантії, встановлені статтею 1 Протоколу Першого Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція» та ст. 41 Конституції України. Ці норми не лише гарантують право довічного успадковуваного володіння землею (як різновид «мирного володіння майном» в розумінні Конвенції, та як речове право, захищено статтею 41 Конституції України, але і обмежують у можливості припинити відповідне право.

Отже, дії державних органів щодо надання земельних ділянок громадянам у довічне успадковуване володіння були припинені, проте ті особи, які набули це право у встановленому законом порядку, зберегли його, оскільки законодавство не містить норми, яка б дозволяла припинити право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, а тому таке право є дійсним.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України.

Таким чином, враховуючи те, що зі смертю особи не відбувається припинення прав і обов`язків, окрім тих, перелік яких визначено у статті 1219 ЦК України спадкоємець стає учасником правовідношення з довічного успадковуваного володіння.

При цьому згідно із частиною 2 статті 395 ЦК України законом можуть бути встановлені інші речові права на чуже майно.

Крім того, відповідно до статті 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Враховуючи наведені обставини, очевидну необхідність дотримання балансу індивідуального та публічного інтересу у вирішенні вказаного питання, право довічного користування земельної ділянки може бути визнано, таким що успадковане позивачем, оскільки право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою відноситься до тих прав, які можуть бути успадковані.

Такий висновок щодо застосування наведених норм права викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 368/54/17 (провадження № 14-487цс19), який є обов`язковим для врахування судом у подібних спірних правовідносинах, згідно ч.4 ст.263 ЦПК України.

Із досліджених доказів, які є належними і допустимими судом достовірно встановлено, що на момент відкриття спадщини спадкодавець ОСОБА_4 мав право довічного успадковуваного володіння земельною ділянкою, яке не припинилось внаслідок його смерті, а позивачка ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за законом, прийняла спадщину та має право успадкувати право померлого.

Таким чином, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню.

02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі - Закон № 540-IX).

За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81-82, 89, 141, 191, 206, 247, 263-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до Приазовської селищної ради про визнання права довічного успадковування володіння землею, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право довічного успадковуваного володіння землею, згідно державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею № 000453, виданого на підставі рішення 11 сесії 21 скликання Приазовської ради народних депутатів Приазовського району Запорізької області Української РСР від 12.09.1991 за № 99, площею 50,0 (п`ятдесят) гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння, який зареєстрований в книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 000453, в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення, апеляційної скарги.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п.п. 15.5) п.п. 15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України (в новій редакції), до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Дата складення рішення суду 09 червня 2020 року.

Суддя Г.А. Васильцова