ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1656/20Головуючий по 1 інстанції
Справа №700/188/20 Категорія: 304090000 Бесараб Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів: Новікова О.М., Храпка В.Д., Вініченка Б.Б., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» Крилової О.Л. на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк», банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості.

В обгрунтування позовних вимог вказано, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку із чим підписав заяву № б/н від 23 жовтня 2018 року, згідно з якою отримав кредит у розмірі 1800,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Своїм підписом відповідач підтвердив, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг» і «Тарифами Банку», які викладені на вебсайті банку (www.privatbank.ua) складають між ним та банком договір банківського обслуговування, що підтверджується підписом у заяві. При укладенні договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що позичальник повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Дія договору також підтверджується фактом користування відповідачем картковим рахунком та використання кредитних коштів. Виконання відповідачем договору також вбачається із виписки по рахунку та розрахунку заборгованості, де зазначені операції щодо використання кредитного ліміту, операції щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за їх користування.

Порядок надання кредитних карток, відкриття кредитного ліміту та зміни його розміру, зміну відсоткової ставки позивач обгрунтовує посиланнями на Умови та правила надання банківських послуг.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах кредитного ліміту.

Відповідач своєчасно кредит не погашав, що призвело до утворення заборгованості, розмір якої за розрахунком банку станом на 20 грудня 2019 року становила всього 12 521,90 грн. з яких:

6 960,97 грн. - заборгованість за тілом кредиту (в т.ч. 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту; 6 960,97 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту);

0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками;

1 816,53 грн. - заборгованість за простроченими відсотками;

2 671,93 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;

0,00 грн. нарахована пеня;

0,00 грн. нараховано комісії;

а також штрафи:

500,00 грн. - штраф (фіксована частина);

572,47 грн. - штраф (процентна складова).

Вказану заборгованість АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідача разом із судовими витратами у розмірі 2102,00 грн.

Викладені у позовній заяві обставини підтверджуються копією анкети-заяви позичальника, розрахунком заборгованості, паспортом споживчого кредитування, копією витягу з «Тарифів», копією витягу з «Умов та правил надання банківських послуг».

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2020 року позов залишено без задоволення.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що за відсутності в анкеті-заяві домовленості сторін про вид кредитної карти, про кредитний ліміт, про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту та про строк повернення кредиту (користування ним), даних про отримання кредитної карти та її номер, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та Правил не можуть розцінюватись як стандартна типова форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують указаних обставин.

Суд першої інстанції вказав на відсутність будь-яких належних та допустимих доказів того, що між позивачем та відповідачем існували відносини стосовно кредитної картки, яка була видана відповідачеві на підставі договору від 23 жовтня 2018 року із кредитним лімітом, зазначеним позивачем, а позивач не довів наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів за користування коштами банку саме в тих розмірах та порядку, що заявлені у позові.

Рішення районного суду оскаржено банком в апеляційному порядку, з посиланням на те, що суд допустив однобічність та неповноту судового розгляду, не встановив дійсних прав та обов`язків сторін, які випливають з кредитного договору, допустив невідповідність висновків суду обставинам справи, ухвалюючи рішення, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Посилаючись на такі аргументи, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

На апеляційну скаргу відзив не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, враховуючи ціну позову, суд проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає до задоволення.

До даних правовідносин застосовуються такі норми законодавства.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи встановлено, що 23 жовтня 2018 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, у якій зазначено особисту інформацію про клієнта: паспортні дані, ідентифікаційний податковий номер, місце проживання, реєстрації та контактний телефон. (а.с. 10).

До анкети-заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRACT», «Універсальна GOLD» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які розміщені на сайті банку, що не містять підпису відповідача.

Підписанням анкети-заяви відповідач приєднався до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», які розміщені на офіційному сайті банку в мережі інтернет, та які разом із Пам`яткою клієнта і Тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого відповідач отримав шляхом самостійного роздрукування. Погодився із збільшенням строку позовної давності, зазначеним в Умовах та правилах та з тим, що зміни до Умов та правил вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку, а у випадках, коли в односторонньому порядку внесення змін неможливо, банк повідомляє шляхом використання визначених Умовами та правилами каналів зв`язку. Продовження користування послугами банку після дати публікації на сайті банку змінених Умов та правил є підтвердженням погодження та повного та безумовного прийняття зміненої редакції Умов та правил. Зі змінами Умов та правил клієнт зобов`язався знайомитися самостійно на офіційному сайті банку.

Заявляючи вимоги про стягнення грошових сум, позивач надав копію анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 23 жовтня 2018 року, копію Витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт, копію витягу з Умов та Правил надання банківських послуг, розрахунок заборгованості, паспорт споживчого кредитування.

Означеної в анкеті-заяві Пам`ятки клієнта матеріали справи не містять.

Відомостей про отримання клієнтом банківської картки, її виду, наявність та розмір кредитного ліміту по картці, процентів за користування кредитом, строків та порядку повернення коштів, розміру пені та штрафних санкцій за несвоєчасне погашення кредиту, тощо в анкеті-заяві не зазначено.

Звернувшись з даним позовом до суду першої інстанції та посилаючись на обставини зазначені вище, позивач не вказує, яку саме картку отримала особа відповідно до Анкети-заяви від 23 жовтня 2018 року, доданої позивачем, та чи отримав банківську картку відповідач взагалі.

Банк зазначив в позовній заяві, що підписавши заяву між сторонами був укладений договір про надання банківських послуг. Як на визнання такого договору відповідачем банк посилається на фактичне використанням ОСОБА_1 кредитних коштів.

Обгрунтовуючи встановлення відповідачу кредитного ліміту, отримання ним кредитної картки, користування ним кредитними коштами (зняття готівки в банкоматі, купівлю товарів та переказ коштів на інші рахунки) скаржник подав до суду нові докази, які не були надані суду першої інстанції. Зокрема, апеляційному суду надано виписку з банківського рахунку (а.с. 80).

За вимогами ч. ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Надаючи в суд апеляційної інстанції нові докази на підтвердження своїх вимог, заявник не обґрунтував причини неможливості їх подання до суду першої інстанції. За таких обставин, колегія суддів не може визнати, що докази не були подані в місцевий суд за виняткових обставин, які не залежали від волі заявника, в зв`язку з чим, виписка по рахунку, додана до апеляційної скарги (яка не була надана в суд першої інстанції) не беруться до уваги апеляційним судом як доказ у даній справі.

Таким чином, хоч виписка по рахунку і є первинним документом та належним доказом підтвердження банківських операцій по карті клієнта (ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України), проте в силу вимог ст. 367 ЦПК України не може бути оцінена апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, наданими позивачем на підтвердження своїх позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та вважає, що позивачем недоведена обставина отримання відповідачем банківської карти з кредитними коштами на її балансі та використання таких коштів у заявлених банком розмірах, а отже позивачем недоведена наявність між банком та відповідачем правовідносин на умовах кредитного договору.

Вказаний висновок узгоджується із правовою позицією ВС, висловленою за результатами розгляду справи № 755/557/19 ( провадження 61-19832св19) від 26 лютого 2019 року.

Апеляційний суд критично оцінює доводи апелянта в частині посилання як на підтвердження умов договору саме на наданий банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, оскільки матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.

Крім того, в даному випадку також неможливо застосовувати до даних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк». Тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 03 липня 2019 року ( справа № 342/180/17), і на яку посилається районний суд під час ухвалення оскаржуваного рішення.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема, заборгованість за простроченим тілом кредиту, заборгованість за простроченими відсотками, заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається правова природа виникнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, тому і констатує відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченими відсотками.

Нарахування банком заборгованості за простроченими відсотками, штрафних санкцій у вигляді штрафів (фіксована частина та процентна складова) є необгрунтованими та недоведеними, оскільки, як зазначено вище, підписана відповідачем анкета-заява не містить умов щодо кредитного ліміту, розміру та порядку нарахування відсотків, порядку та строків їх повернення, штрафних санкцій за неналежне виконання зобов`язань, а Умови та Правила надання банківських послуг, у редакції, наданій позивачем на підтвердження своїх позовних вимог, не визнаються судом як частина банківського договору.

Доводи банку в частині стягнення з боржника відсотків на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, колегією суддів відхиляються, виходячи з наступного.

Вказаною статтею передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотків не встановлений договором або законом.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми, передбачені ст. 625 ЦК України.

Питання про стягнення інфляційних витрат в суді першої інстанції банком не ставилось.

В розрахунку заборгованості відсотків за ч. 2 ст. 625 ЦК України банк нарахував відсотки за прострочений кредит з 01 липня 2019 за ставкою 86,40 не підтвердивши при цьому, що такий розмір відсотків був узгоджений з позичальником під час укладення з ним договору.

Оскільки позичальником не підписані Умови та Правила, які передбачають сплату процентів, нарахованих на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України в розмірі 86, 4% річних, то така ставка не може бути застосована в даних правовідносинах. Відтак, банк має право на стягнення за ст. 625 ЦК України у встановленому законом розмірі (3% річних), а не в заявленому розмірі (86,40% річних). В той же час, позивачем недоведено закінчення строку кредитування відповідача або ж звернення банку до суду за достроковим поверненням кредитних коштів.

Надання банком до суду першої інстанції в обгрунтування позовних вимог паспорту споживчого кредиту як документа, в якому викладені основні умови кредитування, не підтверджують законності нарахування банком відсотків та штрафних санкцій, оскільки зі змісту цього паспорту слідує, що умови договору про споживчий кредит можуть відрізнятися від інформації, наведеної в цьому паспорті споживчого кредиту та будуть залежати від проведеної кредитодавцем оцінки кредитоспроможності споживача з урахуванням, зокрема, наданої ним інформації про майновий та сімейний стан, розмір доходів тощо (пункт 7).

Отже, зазначений паспорт споживчого кредиту містить узагальнену інформацію про умови кредитування та орієнтовану загальну вартість кредиту та передує укладенню кредитного договору з позичальником, оскільки передбачає проведення оцінки кредитодавцем кредитоспроможності споживача.

За таких обставин, саме по собі підписання відповідачем паспорту споживчого кредиту без підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила банківських послуг висновку суду першої інстанції не спростовує.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, всебічно розглянувши надані позивачем докази, надавши їм відповідну оцінку.

Аргументи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому у задоволенні апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 28 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді