Справа № 305/2163/19
Провадження по справі 2/305/192/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.12.2020. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді Марусяк М.О.

секретаря судового засідання Біроваш О.О.,

за участю представника позивача Череміської Н.П.,

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Рахівської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятої кімнати в міському гуртожитку,-

ВСТАНОВИВ:

Рахівська міська рада звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятої кімнати в міському гуртожитку.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21.02.2008, гуртожиток у АДРЕСА_1 безоплатно прийнято у комунальну власність територіальної громади міста Рахів, балансоутримувачем цього гуртожитку являється КП "Рахівкомунсервіс". Рішенням виконавчого комітету №145 від 04 грудня 2008 року, ОСОБА_1 було погоджено проживання в міському гуртожитку та видано ордер №8 серії "Г", а саме кімнату № НОМЕР_1 , загальною площею 18 м.кв. Склад сім`ї на дату отримання ордера складав: дружина, ОСОБА_3 , 1967 року народження, син, ОСОБА_4 , 1985 року народження, син, ОСОБА_5 , 1990 року народження. В подальшому, в 2018 році, міською радою було встановлено факт, що відповідачем по справі було самовільно зайнято в гуртожитку кімнату № НОМЕР_2 без законних підстав на те. Листом від 18 квітня 2018 року за вих. №448, ОСОБА_1 було повідомлено про необхідність терміново звільнити до 01 травня 2018 року самовільно зайняту кімнату АДРЕСА_2 . 25.02.2019, розпорядженням міського голови №34, створено комісію по перевірці факту правомірності проживання у міському гуртожитку по АДРЕСА_1 . Перевіркою було встановлено, що ОСОБА_1 , самовільно зайняв кімнату № НОМЕР_2 без ордеру, який є єдиною підставою для вселення. Виконавчим комітетом Рахівської міської ради ведеться облік видачі ордерів громадянам. Як випливає з відомостей журналу реєстрації, відповідачу ордер на проживання в кімнаті АДРЕСА_2 не надавався. У виконавчому комітеті Рахівської міської ради більше 50 осіб перебувають на квартирному обліку, у тому числі, пільговики. На теперішній час, відповідач продовжує самовільно мешкати у квартирі, при тому, що він має зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_3 . Відповідачем тривалий час порушується право власності територіальної громади міста та чиняться перешкоди для реалізації житлових прав інших громадян, які перебувають на квартирному обліку у виконавчому апараті Рахівської міської ради. Виходячи з того, що відповідачем житлова кімната №50 не надавалася у порядку, передбаченому ч.2 ст.128 та ст.129 Житлового кодексу України, ч.1 Примірного положення про гуртожитки, ніколи не надавалася і вони на цей час проживають в ній без законних підстав, Рахівська міська рада, як власник міського гуртожитку, вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження власним майном. На підставі наведеного просили виселити ОСОБА_1 із самовільно зайнятої кімнати АДРЕСА_4 .

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Тулика І.І. від 26.12.2019 відкрито провадження у справі. Призначено підготовче засідання на 23 січня 2020 року. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.

23.01.2020, відповідачем ОСОБА_1 подано відзив на позовну заяву.

У відзиві відповідач ОСОБА_1 вважає що доводи позивача, грунтуються виключно на припущеннях, є голослівними та спростовується нижченаведеним. З 1985 року він, ОСОБА_1 , працюючи молодим спеціалістом в автотранспортному підприємстві (автопарк) в м. Рахів по домовленості між керівниками Автотранспортного підприємства та ПМК 100, йому виділено кімнату АДРЕСА_5 , що стверджується рішенням Рахівської міської ради №145 від 04.12.2008. 04 грудня 2008 року, він отримав ордер на право зайняття житлової площі в міському гуртожитку в кімнаті № НОМЕР_1 , будинку № НОМЕР_3 , розміром 18 м.кв., виданий на підставі рішення виконавчого комітету Рахівської міської ради №145 від 04.12.2008. Згодом, в його сім`ї народилися діти: син, ОСОБА_6 , 1985 року народження та син ОСОБА_7 , 1990 року народження. Враховуючи, що кімната АДРЕСА_6 , розмір площі якої складає 18 м.кв., явно не відповідало нормам ЖК Української РСР. Так, як одній особі положено 13,65 кв.м, двом особам - від 18 кв.м. до 27,3 кв.м., трьом особам - від 27 кв.м. до 40,95 кв.м., тощо. На підставі наведеного, її сім`я перебувала поліпшення житлових умов, а саме збільшення площі житлової кімнати, тому директором ПМК 100, ОСОБА_8 , прийнято рішення, яким виділено йому кімнату № НОМЕР_2 , в будинку АДРЕСА_1 . З моменту вселення в кімнату № НОМЕР_4 вищевказаного гуртожитку, його сім`я постійно проживає по сьогоднішній день та вважає своїм житлом. Крім цього, факт його постійного проживання разом із своєю сім`єю у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_7 більше 30 років можуть підтвердити свідки: ОСОБА_9 , 1961 року народження, мешканець АДРЕСА_8 ; ОСОБА_10 , 1951 року народження, мешканка АДРЕСА_9 ; ОСОБА_11 року народження, мешканка АДРЕСА_10 . Вважає, що він, ОСОБА_1 вселився до кімнати № НОМЕР_2 , в будинку АДРЕСА_1 з підстав, шо не суперечить пункту 17 Примірного положення про гуртожитки, тривалий час - протягом 28 років, користувався цим житлом. При цьому виселення його із спірної житлової кімнати є невиправданим втручанням у його право на повагу до житла. Також цікавим фактом є те те, що позивачем до матеріалів позовної заяви додано рішення виконкому Рахівської міської ради №11 від 18.01.2008, в якому вказано згідно акту передачі гуртожитку від ВАТ "Будівельник-5" від 27 серпня 2003 року, а сама хронологія відсутня, а саме: від кого ВАТ "Будівельник-5" отримав гуртожиток або на якій підставі. Крім цього, при передачі гуртожитку повинно міститися список громадян, які проживають в цьому гуртожитку. На підставі наведеного просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, 23.01.2020 відповідачем ОСОБА_1 подано через канцелярію суду заяву про виклик свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

На підставі розпорядження Рахівського районного суду Закарпатської області №31 від 21 травня 2020 року призначено повторний авторозподіл справи за №305/2163/19.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Рахівського районного суду, Закарпатської області Марусяк М.О. для прийняття до провадження.

Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 22.05.2020, цивільну справу №305/2163/19, провадження по справі №2/305/192/20 за позовом Рахівської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятої кімнати в міському гуртожитку прийнято до свого провадження. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 10:00 годину 30.06.2020.

18.08.2020 представником позивача, першим заступиоком міського голови Бочор П. подано відповідь на відзив, в якому вважає недоведеними та безпідставними довоби відповідаче, що кімната № НОМЕР_1 , площею 18 кв.м не відповідає нормам Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ч.ч. 3,3 "Примірного Положення про користування гуртожитками", жила площа в гуртожитках надається у вигляді окремого жилого приміщення для відособленого користування однієї особи чи сім`ї. Розмір жилої площі, що надається в гуртожитку, не може бути менше ніж 6 кв.м. на одну особу. Відповідачем не надано відповідних документів, якими б підтверджувалося, що сім`я відповідача потребувала поліпшення житлових умов. Законодавцем передбачена можливість передачі наймачеві звільненого неізольованого чи ізольованого приміщення лише у випадку, якщо таке приміщення звільнилося саме у квартирі державного або громадського житлового фонду, в якій проживає два або більше наймачів, а не в гуртожитку. Отже, житлові умови громадян не підлягають поліпшенню за рахунок жилої площі в гуртожитку, статус якого має будинок, в якому проживає відповідач. Відсутність рішення про надання житлового приміщення у гуртожитку та спеціального ордеру відповідачу є обставинами, які доводять факт самовільного зайняття кімнати № НОМЕР_2 . Відповідачем до відзиву не додано рішення директора ПМК 100, ОСОБА_8 , про виділення ОСОБА_1 додаткової кімнати АДРЕСА_4 , на яке відповідач посилається у відзиві. На підставі наведеного, просив позов задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою суду від 05.10.2020 закрито підготовче засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті. Викликано в судове засідання свідків: ОСОБА_9 , 1961 року народження, мешканця АДРЕСА_8 ; ОСОБА_10 , 1951 року народження, мешканця АДРЕСА_9 ; ОСОБА_11 1967 року народження, мешканця АДРЕСА_10 .

Представник позивача, ОСОБА_12 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав наведених у позові та відповіді на відзив. Зазначила, що у Рахівській міській раді перебуває багато людей на квартирному обліку. В них не має можливості надати дітям, які позбавлені батьківських прав, кімнати в гуртожитку. Натомість, відповідач ОСОБА_1 займає у гуртожитку АДРЕСА_1 три кімнати: № НОМЕР_5 , яку передала йому ПМК, №49, на яку він отримав ордер та 50, у яку самовільно вселився. Просила не брати до уваги покази свідків, як належний та допустимий доказ, оскільки їм також надіслано повідомлення про виселення із займаних ними квартир. На підставі наведеного, просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач, ОСОБА_1 та його представник, ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач зазначив, що в оспорювану квартиру вселився на законних підставах та проживає в ній разом з сім`єю протягом 28 років, що підтверджується показами свідків. Представник відповідача, ОСОБА_2 позовні вимоги заперечив з підстав наведених у відзиві. Крім того, просив суд взяти до уваги ту обставину, що позивачем до позовної заяви не додано документа, який би підтверджував право власності Рахівської міської ради на гуртожиток АДРЕСА_1 . Копія рішення виконкому Рахівської міської ради №11 від 18 січня 2008 року не являється доказом права власності Рахівської міської ради на вказаний гуртожиток, оскільки позивачем не надано доказів про реєстрацію нерухомого майна. Просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку з недоведеністю позовних вимог.

Свідок ОСОБА_11 , будучи допитаною в судовому засіданні зазначила, що являється сусідкою ОСОБА_1 . Відповідач проживає в кімнаті № НОМЕР_2 з вересня 1998 року.

Свідок ОСОБА_10 , зазначила, що у 2008 році вона прийшла на роботу комендантом в гуртожиток АДРЕСА_1 . Відповідач проживав та проживає у кімнатах АДРЕСА_11 , АДРЕСА_6 та АДРЕСА_2 , однак орден йому надано лише на одну кімнату.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення

Стаття 15 ЦК України передбачає, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до статті 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму житлового приміщення.

Таким чином, відносини, які виникають у зв`язку з наймом житла, що перебуває у державній або комунальній власності, регулюються Житловим кодексом Української РСР та іншими нормативними актами житлового законодавства (частина перша статті 3 ЖК УРСР).

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до частини першої статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

У частині третій статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 червня 2017 року у справі № 6-2010цс16.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У пункті 27 рішення Європейського суду з прав людини від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України» зазначено, що рішення про виселення становитиме порушення статті 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із законом», не переслідує одну із законних цілей, наведених у пункті 2 статті 8, і не вважається «необхідним у демократичному суспільстві». Вислів «згідно із законом» не просто вимагає, щоб оскаржуваний захід ґрунтувався на національному законодавстві, але також стосується якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своєму формулюванні та надавати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування. Крім того, будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом. Зокрема, якщо було наведено відповідні аргументи щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх та надати належне обґрунтування.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Звертаючись у суд із позовом Рахівська міська рада, посилається на те, що їй на праві власності, згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2008 року належить гуртожиток АДРЕСА_1 . Відповідач, ОСОБА_1 , самовільно, без законних підстав, зайняв у вказаному гуртожитку квартиру АДРЕСА_2 .

При розгляді цивільної справи, суд, керується положеннями статей 77-79 ЦПК України, згідно яких належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, а сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування, не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У відповідності до положень статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись положеннями статті 89 ЦПК України суд, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду зазделегіть встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У відповідності до положень частини 1 статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

В силу приписів статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що гуртожиток АДРЕСА_1 , належить на праві комунальної власності територіальній громаді міста Рахів Закарпатської області.

Позивачем під час звернення з позовом до суду не надано Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 лютого 2008 року, на яке вони посилаються у позовній заяві. Не надано такого доказу і під час судового розгляду справи.

Згідно ч.1 ст.334 ЦК України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина 4 ст.334 ЦК України).

Суд не бере, як належний та допустимий доказ, який би підтверджував право власності позивача на гуртожиток АДРЕСА_1 , копію рішення виконкому Рахівської міської ради від 18 січня 2008 року за №11, оскільки в матеріалах справи відсутній акт прийому-передачі, згідно якого гуртожиток АДРЕСА_1 перейшов у комунальну власність Рахівської міської ради.

Крім того, позивачем, не надано докази реєстрації права власності на нерухоме майно, відповідно до норм чинного законодавства.

Оскільки матеріалами справи не встановлено факту належності на праві комунальної власності територіальній громаді АДРЕСА_1 , відтак відсутній і факт порушення громадянином ОСОБА_1 права власності територіальної громади міста та факт перешкоджання відповідачему праві позивача вільного користування та розпорядження гуртожитком.

Будь-яких інших доказів, які б підтверджували ту обставину, що гуртожиток АДРЕСА_1 належить на праві комунальної власності територіальній громаді м. Рахова, позивачем, суду не надано.

У відповідності до положень ст.263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд, прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати у відповідності до ст.141 ЦПК України, слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 273, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Рахівської міської ради Закарпатської області до ОСОБА_1 про виселення із самовільно зайнятої кімнати в міському гуртожитку - відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Відомості щодо учасників справи:

Позивач, Рахівська міська рада Закарпатської області, місцезнаходження: м. Рахів, вул. Миру, №34, Закарпатської області, .

Відповідач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_6 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма у часниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду або через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст судового рішення складено 21 грудня 2020 року.

Головуюча: М.О. Марусяк