Пров. №2/766/984/20
05 червня 2020 року м. Херсон
Херсонський міський суд Херсонської області в складі: головуючого судді Ус О.В., секретар судового засідання Неменко Ю.М., з участю позивача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
Позивач 13.12.2019 р. звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації у зазначеному приміщенні, мотивуючи тим, що вона є власником спірного житлового будинку, у якому зареєстровані відповідачі, які не проживають у будинку протягом десяти років. Відповідачі не є членами її сім`ї та вона не надавала згоди користуватися належним їй на праві власності житловим будинком. Отже, право користування членів сім`ї власника будинку кореспондується та є похідним від права власності на будинок попереднього власника.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.
В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення аналогічні викладеним в позові обставинам. Проти розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення не заперечувала. Пояснила, що ОСОБА_2 не проживає в будинку приблизно 15 років, а ОСОБА_3 20 років, вони виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, але конкретно куди їй невідомо.
Відповідачі в судове засідання повторно не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснила, що є сусідкою позивача, знає її десять років, відповідачів не знає, їй відомо, що вони зареєстровані але не проживають, їх речі у будинку відсутні. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачам користуватись та проживати у будинку їй не відомі.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснив, що є сусідом позивача, проживає у будинку АДРЕСА_2 з 2013 року. Позивачка разом з чоловіком проживають у своєму будинку, буває у них часто, оскільки допомагає. Більше ніхто з ними не проживає, відповідачів не знає та ніколи не бачив. Випадків того, що позивач або будь-які інші особи перешкоджали відповідачам користуватись та проживати у будинку йому не відомі.
Суд, заслухав вступне слово позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, та допитавши свідків, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 , що підтверджено договором дарування 88/100 частин житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори Васильковою О.В. 09.08.2006 року за реєстровим №1-3405, договором дарування частки в праві власності на житловий будинок (12/100), посвідчений державним нотаріусом Першої Херсонської державної нотаріальної контори Гудимою О.Б. 28.10.2019 року за реєстровим №1-1611, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12113971 від 10.10.2006 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №186450576 від 28.10.2019 року (арк. справи 6,7,8,9).
За відомостями домової книги для реєстрації громадян за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вказаному домоволодінні зареєстровані з 12.10.2001 року (арк. справи 10-13).
З акту складеного головою квартального комітету №14 Органу самоорганізації населення Дніпровського р-ну м. Херсона 13.12.2019 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 дійсно зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 не проживають за вказаною адресою на протязі 10 років. (арк. справи 5).
Крім того, в матеріалах справи наявні заяви відповідачів про надання згоди на їх зняття з реєстраційного обліку.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Частиною 1 ст. 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сім`ї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
У відповідності до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідачі не є членами сім`ї позивача вони не є та позивач не надавав згоди відповідачам на користування належним їй на праві власності житловим будинком, з врахуванням встановлених обставин справи, суд приходить до висновку, що відповідачі втратили право користування житловим приміщенням, а отже позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.
Відповідно до абзацу 10 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою.
Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання.
Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.
Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації, тому відповідачі додатковому визнанню такими, що підлягають зняттю з реєстраційного обліку не підлягають, тому в задоволенні позову в цій частині необхідно відмовити.
Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.
Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися.
Рішення в повному обсязі складене 09 червня 2020 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, ст.ст. 12, 76, 81, 90, 235, 258, 263-265, 268, 273, 279, 280-283, ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 ) такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Херсонського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк на апеляційне оскарження рішення суду та строк для подання заяви про перегляд заочного рішення суду, визначені в цьому рішенні продовжуються на строк дії такого карантину.

СуддяО. В. Ус