КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/4822/2020 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 квітня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: Таргоній Д.О., Голуб С.А., Ігнатченко Н.В., розглянувши в приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

У С Т А Н О В И В:

у грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів в сумі 18000,00 грн., одержаних останнім на виконання неукладеного в подальшому договору оренди житлового приміщення від 09.10.2018 року з третьою особою та просив стягнути судові витрати в сумі 704,80 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що 09 жовтня 2018 року між ним та відповідачем, як власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , була досягнута домовленість про укладення між відповідачем та ОСОБА_4 (донька позивача) договору оренди житлового приміщення та підписання акту прийому-передачі 18.10.2018 р.

На підтвердження зазначеної домовленості 09.10.2018 р. позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 18000 грн., з яких 9000,00 грн. як орендну плату за місяць користування квартирою (згідно п. 3.2. договору) та 9000,00 грн. як заставу за користування майном (згідно п. 3.6. договору).

Отримання коштів відповідачем підтверджується його власноручною розпискою, зазначеною в тексті договору.

Переглядаючи квартиру та майно, ОСОБА_4 були виявлені недоліки, які суперечили задекларованим відповідачем домовленостям. За таких обставин, акт прийому-передачі від 18.10.2018 року підписаний нею, як орендарем, не був, договір оренди житлового приміщення від 09.10.2018 року не було укладено. Жодного дня донька квартирою не користувалась. Грошові кошти в сумі 18000,00 грн. відповідачем не повернуті.

З огляду на викладене, позивач просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 18000,00 грн. та судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, позивач - ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити заявлені позовні вимоги.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, не врахував, що третя особа - ОСОБА_4 , як орендар приміщення, акту прийому-передачі приміщення та майна від 18.10.2018 року не підписувала та договір оренди житлового приміщення від 09.10.2018 року не укладала.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 заперечує проти її доводів, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Відповідач зазначає, що договір оренди житлового приміщення був укладений між ним та позивачем (орендарем) 09 жовтня 2018 року та грошові кошти в розмірі 18 000 гривень отримані ним відповідно до умов вказаного договору. 18 жовтня 2018 року позивач (орендар) отримав ключі від квартири та йому був забезпечений безперешкодний доступ до неї, що підтверджується Актом прийому-передачі квартири, підписаним позивачем. Лише 01 листопада 2018 року позивач по телефону зв`язався з відповідачем та повідомив про те, що квартира не сподобалась його донці - третій особі, тому він вимагає повернення коштів. Однак, на думку відповідача, оскільки квартира перебувала в користуванні позивача з 18.10.2018 року, договір оренди може бути розірваний у відповідності до процедури, передбаченої його умовами, зокрема пунктом 6.2, який передбачає попередження про дострокове розірвання договору за 30 днів до такого розірвання. Крім того, відповідач заперечує наявність недоліків, на які посилається позивач, з огляду на підписання останнім Акту прийому-передачі квартири без жодних зауважень.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною 1 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач передав майно позивачу, а саме надав в користування квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , а також передав ключі від неї, що не заперечується сторонами, позовні вимоги є необґрунтованими та не доведеними.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим по справі обставинам та не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, з матеріалів справи вбачається, що відповідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.03.2017 року ОСОБА_2 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи та письмових пояснень сторін по справі вбачається, що 09 жовтня 2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 досягнуто домовленості про укладення між відповідачем та третьою особою - ОСОБА_4 договору оренди житлового приміщення, а саме квартири-студії № 4, загальною площею 27 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 18 жовтня 2018 року по 17 квітня 2018 року. (а.с. 14-16)

Зі змісту письмового Договору оренди житлового приміщення, копії якого подані сторонами суду, вбачається, що цей договір укладено між ОСОБА_2 , як орендодавцем, та ОСОБА_4 , як орендарем.

Сторонами також не заперечувалось та підтверджено письмовою розпискою відповідача, що 09.10.2018 р. позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 18000 грн., з яких 9000,00 грн. як орендну плату за місяць користування квартирою (згідно п. 3.2. договору) та 9000,00 грн. як заставу за користування майном (згідно п. 3.6. договору).

Основні положення, що регулюють правовідносини за договором найму (оренди) житла встановлені у главі 59 "Найм (оренда) житла" Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 810 ЦК України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Згідно ч. 1 ст. 811 ЦК України договір найму житла укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 812 ЦК України предметом договору найму житла можуть бути помешкання, зокрема квартира або її частина, житловий будинок або його частина.

Згідно з частиною 1 статті 813 ЦК України, сторонами у договорі найму житла можуть бути фізичні та юридичні особи.

Згідно з положеннями чаастини 4 статті 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Зі справи вбачається та не заперечується сторонами та обставина, що орендар - ОСОБА_4 не підписувала Договір оренди житлового приміщення від 09 жовтня 2018 року. Матеріали справи також не містять даних, підтверджуючих наявність у ОСОБА_1 повноважень на підписання вказаного Договору від імені ОСОБА_4 .

Крім того, сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_4 не підписувала акт прийому-передачі приміщення та майна, який є додатком до Договору оренди житлового приміщення, ключі від квартири їй, як орендарю, відповідачем не передавались, а тому суд першої інстанції безпідставно вважав, що нею були вчинені дії щодо виконання цього договору.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від одніє особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог щодо стягнення з відповідача коштів в розмірі 18 000 гривень, враховуючи, що Договір оренди житлового приміщення не можна вважати укладеним, оскільки він не підписаний стороною орендаря, а тому грошові кошти, сплачені позивачем на виконання цього договору, повинні бути стягнуті на його користь, як безпідставно отримані відповідно до статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 грудня 2019 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 про стягнення безпідставно набутих коштів - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень, а також судові витрати на оплату судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 1762 (одну тисячу сімсот шістдесят дві) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 13 квітня 2020 року.

Реквізити сторін:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , паспорт серія НОМЕР_2 , виданий Будьонівським РВ ДМУ ГУМВС України в Донецькій області від 06.02.2007 року, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Судді: Таргоній Д.О.

Голуб С.А.

Ігнатченко Н.В.