Справа №133/78/20
РІШЕННЯ

Іменем України

08.04.20 року

КОЗЯТИНСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі головуючого судді Воронюк В.А.

з участю секретаря судових засідань Блащук Н.І.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м.Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просила визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 під номером 1/6 (один дріб шість), укладений 12.11.2004 між нею (дарувальником) з однієї сторони та відповідачем (обдарованим), посвідчений 12.11.2004 приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі № 2050.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 12 листопада 2004 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю, був посвідчений договір дарування, зареєстрований в реєстрі № 2050.

Відповідно до умов даного договору дарування вона (Дарувальний), з однієї сторони, та відповідач по справі (Обдарований), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_3 , нотаріусом Благовєщенського нотаріального округу Амурської області 13 вересня 2004 року за реєстром № 43368, діє ОСОБА_4 , уклали цей договір про наступне.

Згідно п. 1 Договору дарування Дарувальник передала безоплатно у власність (подарувала), а Обдарований (в особі представника) прийняв в дарунок належну Дарувальнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1 номером 1/6 (один дріб шість).

Вказаний Договір дарування зареєстрований у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, про що 23.12.2004 видано Реєстраційне посвідчення.

Вважає, що такий Договір дарування повинен бути визнаний недійсним в судовому порядку з огляду на наступне.

Відповідач є її рідним сином та майже все життя проживає на території Російської Федерації. До укладення спірного договору вона мала розмову з ним та пропонувала йому повернутися жити в Україну і доглядати її, оскільки вона є людиною похилого віку. Вона також пояснила сину, що передасть йому у власність належну їй квартиру за умови, що він її догляне на старості та буде надавати матеріальну допомогу тощо. Просила його приїхати в Козятин , щоб укласти відповідний договір. Відповідач спочатку погодився на її пропозицію і повідомив, що деталі вони обговорять пізніше. Однак, син не приїхав на підписання договору та надіслав довіреність на уповноваження ОСОБА_4 діяти від його імені при укладенні у нотаріуса договору.

Вона вважала, що нею буде укладено з відповідачем договір довічного утримання, за яким вона передасть у власність сину свою квартиру, а він забезпечуватиме її утриманням та доглядом довічно. Дарувати квартиру будь-кому, в тому числі відповідачу, вона не бажала.

У нотаріуса вона не вчитувалася в текст запропонованого їй договору, лише повідомила, що бажає передати квартиру у власність сину, який живе в Російській Федерації, а взамін він обіцяв доглядати і утримувати її.

В силу свого віку, знань законів вона не змогла зрозуміти відразу, що насправді подарувала свою квартиру відповідачу, а не уклала з ним договір довічного утримання.

Відповідач з дня укладення даного Договору дарування жодного разу не приїжджав в Козятин, в Україну. Ключі від квартири вона нікому не передавала. Вона постійно проживає в цій квартирі, іншого житла не має.

Спочатку, на протязі певного часу після підписання цього Договору дарування відповідач періодично надсилав їй грошові кошти, допомагав матеріально.

В подальшому вона дізналася, що насправді свою квартиру подарувала сину і вже не має на цю квартиру ніяких прав.

З розмов з сином по телефону вона зрозуміла, що останній не збирається повертатися в Україну та здійснювати догляд за нею тощо.

Таким чином, вважає, що спірний договір дарування вона уклала під впливом помилки.

Згідно рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 30.09.2010 № 488 «Про внесення змін в рішення виконкому № 424 від 07.07.2009 «Про надання нових поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам», надано нову поштову адресу багатоквартирному житловому будинку Г-подібної форми, який знаходиться на розі вулиць Шевченка-Підгорбунського (та в юридичних документах стара адреса: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 .

В підготовче засідання представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Рябчинський О.Ю. не з`явився, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за їх відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, надав до суду заяву з клопотанням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі.

Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає, що в справі є всі дані про права і взаємовідносини сторін і немає необхідності вислуховувати особисті пояснення сторін, які не з`явились до суду.

Судом встановлено, між сторонами по справі 12.11.2004 було укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 під номером 1/6 (один дріб шість), посвідчений приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі № 2050 (а.с.7-8).

Відповідно до умов даного договору дарування ОСОБА_1 (Дарувальний), з однієї сторони, та ОСОБА_2 (Обдарований), від імені якого на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_3 , нотаріусом Благовєщенського нотаріального округу Амурської області 13 вересня 2004 року за реєстром № 43368, діє ОСОБА_4 , уклали цей договір про наступне.

Згідно п. 1 Договору дарування Дарувальник передала безоплатно у власність (подарувала), а Обдарований (в особі представника) прийняв в дарунок належну Дарувальнику на праві власності квартиру АДРЕСА_1 номером 1/6 (один дріб шість).

Вказаний Договір дарування зареєстрований у Вінницькому обласному об`єднаному бюро технічної інвентаризації, про що 23.12.2004 видано Реєстраційне посвідчення (а.с.9).

Згідно рішення виконавчого комітету Козятинської міської ради від 30.09.2010 № 488 «Про внесення змін в рішення виконкому № 424 від 07.07.2009 «Про надання нових поштових адрес багатоквартирним житловим будинкам», надано нову поштову адресу багатоквартирному житловому будинку Г-подібної форми, який знаходиться на розі вулиць Шевченка-Підгорбунського (та в юридичних документах стара адреса: АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 АДРЕСА_3 (а.с.12).

На момент укладення договору дарування позивач вважала, що уклала з відповідачем договір довічного утримання, за яким передала у власність ОСОБА_2 спірну квартиру, а останній забезпечуватиме матір утриманням та доглядом довічно. Дарувати квартиру будь-кому, в тому числі відповідачу, ОСОБА_1 не бажала.

У нотаріуса позивач не вчитувалася в текст запропонованого останній договору.

В силу свого віку, знань законів ОСОБА_1 не змогла зрозуміти відразу, що насправді подарувала власну квартиру відповідачу, а не уклала з останнім договір довічного утримання.

Відповідач з дня укладення даного Договору дарування жодного разу не приїжджав в Козятин, в Україну. Ключі від квартири позивач нікому не передавала. ОСОБА_1 постійно проживає в цій квартирі, іншого житла не має.

В подальшому, позивач дізналася, що насправді квартиру подарувала сину і вже не має на цю квартиру ніяких прав.

З розмов з сином по телефону ОСОБА_1 зрозуміла, що відповідач не збирається повертатися в Україну, здійснювати догляд за матір`ю.

Таким чином, спірний договір дарування позивач уклала під впливом помилки.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно була і має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не може бути підставою для визнання правочину недійсним.

Відповідно до статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

За змістом статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров`я та потреба у зв`язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.

Таким чином, укладений позивачем договір дарування належної останній на праві власності квартири не відповідав внутрішній волі ОСОБА_1 , оскільки через свій похилий вік позивач вважала, що укладає договір довічного утримання. При цьому, воля останньої була направлена на те, щоб забезпечити собі довічне утримання, так як ОСОБА_1 є одинокою особою похилого віку (на момент укладення договору виповнився 61 рік), після підписання договору (12 листопада 2004 року) остання залишилась проживати у спірній квартирі, періодично отримувала допомогу від відповідача, була впевнена, що відповідач повернеться в м. Козятин і догляне матір до смерті.

Отже, позивач помилилась щодо правової природи правочину, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між останньою та ОСОБА_2 , а обов`язок обдаровуваного вчиняти на користь дарувальника, будь-яку дію майнового або немайнового характеру був однією з умов підписання оспорюваних договорів, хоча цей обов`язок обдаровуваного і не відображений в тексті оспорюваних договорів.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Договір дарування по своїй правовій природі передбачає, що обдаровуваний стає власником подарованого йому майна і відповідно до вимог ст. 317 ЦК України йому належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Разом з тим вбачається, що відсутнє реальне настання правових наслідків, що обумовлені укладеними між сторонами договором дарування. Позивач з 2004 року і по цей час продовжує володіти та користуватись спірною квартирою. Відповідач не володіє, не користується і не розпоряджається належним останньому відповідно до оспорюваного договору майном.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні причини позову про визнання недійсним договору дарування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 202, 203, 204, 215, 229 ЦК України, ст. ст. 12, 76, ч. ч. 1, 5, 6, ст. 81, ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування квартири задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 під номером 1/6 (один дріб шість), укладений дванадцятого листопада дві тисячі четвертого року між ОСОБА_1 (дарувальником) з однієї сторони та ОСОБА_2 (обдарованим), посвідчений 12 листопада 2004 року приватним нотаріусом Козятинського районного нотаріального округу Кондратьєвим В.Ю. та зареєстрований в реєстрі № 2050.

На рішення суду може бути подана апеляція до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено вступну та резолютивну частину рішення, то строк на апеляційне оскарження рахувати з дати складення повного судового рішення.

Повне судове рішення буде складено 14 квітня 2020 року.

Суддя: В.А. Воронюк