Провадження 2/127/3675/20
У Х В А Л А

16 жовтня 2020 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Вохмінова О.С., отримавши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма побутового обслуговування «Діана»,

в с т а н о в и в:

09.10.2020 року судом зареєстровано позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частки у Статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма побутового обслуговування «Діана».

Згідно позовної заяви ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 9,62% статутного капіталу ТОВ, що дорівнює 5 000 грн.

Дослідивши зміст позовних вимог і надані суду докази, суд дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у даній справі.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України визначено: суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатись будь-які справи, в яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці; справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів; справи у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі, крім правочинів у сімейних та спадкових правовідносинах (ч. 1 ст. 20 ГПК України).

Тобто, у ГПК України чітко визначені категорії корпоративних спорів, які розглядаються за правилами господарського судочинства. До таких віднесено і справи за спорами учасників товариства (учасників, які вибули з товариства) пов`язані з діяльністю, управлінням такою юридичною особою та у спорах, що виникають з правочинів щодо акцій, часток, паїв, інших корпоративних прав в юридичній особі.

Відповідно до частини першої статті 62 Господарського кодексу України (далі - ГК України) підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Як установлено в частинах першій, третій статті 167 ГК України, корпоративними правами є права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Отже, корпоративним є спір щодо створення, діяльності, управління та припинення юридичної особи - суб`єкта господарювання, якщо стороною у справі є учасник (засновник, акціонер, член) такої юридичної особи, у тому числі й той, який вибув.

Статтею 1 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що господарським товариством є юридична особа, статутний (складений) капітал якої поділений на частки між учасниками. Господарськими товариствами цим Законом визнаються підприємства, установи, організації, створені на засадах угоди юридичними особами і громадянами шляхом об`єднання їх майна та підприємницької діяльності з метою одержання прибутку. До господарських товариств належать, зокрема, товариства з обмеженою відповідальністю.

Учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства в порядку, визначеному в установчих документах, за винятком випадків, передбачених цим Законом; брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів; вийти в установленому порядку з товариства; одержувати інформацію про діяльність товариства. На вимогу учасника товариство зобов`язане надавати йому для ознайомлення річні баланси, звіти товариства про його діяльність, протоколи зборів; здійснити відчуження часток у статутному (складеному) капіталі товариства, цінних паперів, що засвідчують участь у товаристві, в порядку, встановленому законом. Учасники можуть мати також інші права, передбачені законодавством і установчими документами товариства (ст. 10 зазначеногоЗакону).

Відповідно до вимог статті 11 Закону, учасники товариства зобов`язані: додержувати установчих документів товариства і виконувати рішення загальних зборів та інших органів управління товариства; виконувати свої зобов`язання перед товариством, в тому числі і пов`язані з майновою участю, а також вносити вклади (оплачувати акції) у розмірі, порядку та засобами, передбаченими установчими документами; не розголошувати комерційну таємницю та конфіденційну інформацію про діяльність товариства; нести інші обов`язки, якщо це передбачено цим Законом, іншим законодавством України та установчими документами.

Товариством з обмеженою відповідальністю визнається товариство, що має статутний капітал, розділений на частки, розмір яких визначається установчими документами. Максимальна кількість учасників товариства з обмеженою відповідальністю може досягати 100 осіб. Учасники товариства несуть відповідальність в межах їх вкладів. Учасники товариства, які не повністю внесли вклади, несуть солідарну відповідальність за його зобов`язаннями у межах вартості невнесеної частини вкладу кожного з учасників (ст. 50 Закону).

Відповідно до статті 51 вказаного Закону установчі документи товариства з обмеженою відповідальністю, крім відомостей, зазначених у статті 4 цього Закону, повинні містити відомості про розмір часток кожного з учасників, розмір, склад та порядок внесення ними вкладів, розмір і порядок формування резервного фонду, порядок передання (переходу) часток у статутному капіталі. Зміни вартості майна, внесеного як вклад, та додаткові внески учасників не впливають на розмір їх частки у статутному капіталі, вказаної в установчих документах товариства, якщо інше не передбачено установчими документами.

Статтею 53 зазначеного Закону, зокрема, визначено, що учасник товариства з обмеженою відповідальністю має право продати чи іншим чином відступити свою частку (її частину) у статутному капіталі одному або кільком учасникам цього товариства. Відчуження учасником товариства з обмеженою відповідальністю своєї частки (її частини) третім особам допускається, якщо інше не встановлено статутом товариства.

З матеріалів позовної заяви, зокрема, вбачається, що позивач ОСОБА_1 15.02.2020 року відчужила ОСОБА_2 частку в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма побутового обслуговування «Діана» згідно з договором дарування.

Хоча між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 при укладенні договору дарування і виникли правовідносини за цивільно-правовим договором, проте цей договір стосується розпорядження корпоративними правами.

Із урахуванням обставин, викладених у позовній заяві, наведених норм матеріального і процесуального права, правовідносини, які виникли між сторонами у справі, є господарсько-правовими, тому суд дійшов висновку, що позовна заява ОСОБА_1 підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

При постановленні даної ухвали суд враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 23 травня 2018 року у справі № 911/3494/16 (провадження № 12-44гс18), від 18 грудня 2018 року у справі № 911/1437/17 (провадження № 12-226гс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 331/2533/17 (провадження № 14-315цс18), від 13.02.2019 року у справі № 756/10182/16-ц.

Пунктом 1 частини 1 статті 186 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Про відмову у відкритті провадження у справі постановляється ухвала не пізніше п`яти днів з дня надходження заяви. Така ухвала надсилається заявникові не пізніше наступного дня після її постановлення в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі може бути оскаржено. У разі скасування цієї ухвали позовна заява вважається поданою в день первісного звернення до суду (ч.2, ч. 4 ст. 186 ЦПК України).

Враховуючи наведені обставини, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма побутового обслуговування «Діана», оскільки дана позовна заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 19 ч. 1, 186 ч. 1 п. 1, 258-260 ЦПК України,

у х в а л и в:

відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування частки у статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма побутового обслуговування «Діана».

Ухвала може бути оскаржена. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів відповідно до вимог ст. 354, ст. 355 ЦПК України, підпункту 15.5 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції, що діє з 15.12.2017 року).

Повна ухвала складена 16 жовтня 2020 року.

Суддя: