КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2020 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журба С.О.

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів»,

встановив:

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», просить стягнути за договором №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року 9 042,72 євро пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року, за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року 8 773,90 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19 вересня 2011 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN52510, яким передав банку 825,82 євро, 20 вересня 2012 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір № SAMDN9894, яким передав банку 801,27 доларів США, навесні 2014 р. у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень відповідача на території Автономної Республіки Крим його рахунки було заблоковано, вимушений був звернутися за захистом своїх прав до суду.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року суму пені відповідно до с.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року у розмірі 3 515,32 грн, з відрахуванням податків та зборів згідно чинного законодавства.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року суму пені відповідно до ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року у розмірі 3 595,10 грн, з відрахуванням податків та зборів згідно чинного законодавства.

В задоволенні решти позовних відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 - адвокат Дугінов Д.А. подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що 19 вересня 2011 року між. ОСОБА_1 та банком було укладено депозитний договір №SAMDN52510 сума вкладу якого становить 852,82 євро.

20 вересня 2012 року між. ОСОБА_1 та банком було укладено депозитний договір №SAMDN9894 сума вкладу якого становить 801,27 доларів США.

Навесні 2014 р., у зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень Відповідача на території АР Крим, рахунки Позивача було безпідставно заблоковано Відповідачем. Нарахування відсотків було припинено.

З метою отримання належних позивачу коштів та нарахованих по ним відсотків, позивач неодноразово звертався до відповідача із вимогами про розблокування рахунків, розірвання договорів та видачі коштів.

28 жовтня 2015 року, в Головному офісі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було зареєстровано заяву позивача про видачу коштів та нарахованих відсотків. Дана заява зареєстрована за вхідним номером 407241.

Відповідно до листа за №20.1.0.0.0/7-20151028/2333 від 09 листопада 2015 року, відповідач в черговий раз відмовив позивачу у законному праві отримати належні йому кошти.

Просив рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 21313,78 грн пені за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та 24890,21 грн. пені за договором № SAMDN52510 від 19 вересня 2011 року.

Не погоджуючись із апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» через свого представника подало відзив.

В якому посилається на те, що відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що, вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Вважає, що відсутні будь-які підстави для скасування законного судового рішення, оскільки суд першої інстанції, розглядаючи дану справу, виконав всі належні процесуальні заходи, застосував принципи розумності, справедливості та співмірності, зменшив у відповідності до вимог ч.3 ст.551 ЦК України пеню до розміру збитків позивача та ухвалив обгрунтоване рішення на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин.

Просило залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом грудня 2015 року - лютого 2020 року у провадженні Голосіївського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №752/21292/15-ц за позовом ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, позов задоволено, стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року - 801,27 доларів США суми вкладу, 82,89 доларів США ненарахованих процентів за період з 20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року, 7,17 доларів США ненарахованих процентів за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року, 8928,29 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року та 50,75 доларів США 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року; за договором №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року - 825,82 євро суми вкладу, 81,18 євро ненарахованих процентів за період з 20 березня 2014 року по 01 листопада 2015 року, 9,18 євро ненарахованих процентів за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року, 11107,90 євро пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 02 листопада 2015 року по 10 січня 2017 року, 65,00 євро 3% річних за період з 20 березня 2014 року по 10 січня 2017 року, всього 12162,02 євро.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року апеляційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» відхилена, а рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року касаційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» задоволена частково, ухвала Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з АТ «КБ «ПриватБанк» процентів, пені і 3% річних за договором банківського вкладу №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року та №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року скасована, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Київського апеляційного суду від 18 лютого 2020 року апеляційна скарга АТ «КБ «ПриватБанк» задоволена частково, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року в частині стягнення процентів та 3% річних змінено, позов ОСОБА_1 до АТ «КБ «ПриватБанк» про стягнення процентів, пені та 3% річних задоволено частково, стягнуто з АТ «КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року проценти за період з 13 травня 2014 року по 10 січня 2017 року в розмірі 134,17 доларів США, 3% річних в розмірі 64,15 доларів США та 100000 грн пені у розмірі 3% відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів»; за договором №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року проценти за період з 13 травня 2014 року по 10 січня 2017 року в розмірі 116,45 євро, 3% річних в розмірі 66,12 євро та 100 000 грн пені у розмірі 3% відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

При прийнятті рішення суд вважав встановленим, що 19 грудня 2011 року між позивачем і відповідачем укладено договір банківського вкладу №SAMDN52510, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 770 євро на строк та умовах, передбачених договором.

20 вересня 2012 року між позивачем і відповідачем укладено договір банківського вкладу №SAMDN9894, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 601,27 доларів США на строк та умовах, передбачених договором.

28 жовтня 2015 року позивач подав до АТ «КБ «ПриватБанк» заяву про видачу коштів та нарахованих процентів, за результатом розгляду якого листом № 20.1.0.0/7-20151028/2333 від 09 листопада 2015 року відповідач відмовив в поверненні коштів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором банківського вкладу №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року були заявлені станом на 16 березня 2020 року і стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду і починається з дня (місяця), коли вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (статті 258,266 ЦК України), тому нарахування і стягнення пені може бути здійснено за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року.

Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішення виключно у національній валюті Україні (постанова Верховного суду України від 16.08.2017 р. у справі №6-2667цс17), Київський апеляційний суд, розглядаючи цивільну справу №752/21292/15-ц, предметом вимог якої є захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів, 18 лютого 2020 року в постанові навів розрахунок відсотків, який перевірений судом та визнаний належним, сторони погодилися із вказаним розрахунком, тому зазначена сума відсотків, а саме: 116,45 євро, або 3515,32 грн станом на 09 червня 2020 року, по договору підлягає стягненню з відповідача.

Вимоги ОСОБА_1 про стягнення 3% пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за договором банківського вкладу №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року були заявлені станом на 16 березня 2020 року і стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням позивача до суду і починається з дня (місяця), коли вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (статті 258, 266 ЦК України), тому нарахування і стягнення пені може бути здійснено за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року.

Пеня має обчислюватися та стягуватися за судовим рішення виключно у національній валюті Україні (постанова Верховного суду України від 16.08.2017 р. у справі № 6-2667цс17), Київський апеляційний суд, розглядаючи цивільну справу №752/21292/15-ц, предметом вимог якої є захист прав споживачів, виплату процентів та стягнення коштів, 18 лютого 2020 року в постанові навів розрахунок відсотків, який перевірений судом та визнаний належним, сторони погодилися із вказаним розрахунком, тому зазначена сума відсотків, а саме: 134,17 доларів США, або 3595,10 грн станом на 09 червня 2020 року, по договору підлягає стягненню з відповідача.

Судом також враховано, що позивачем ОСОБА_1 у відповіді на поданий відзив відповідача не викладено своїх міркувань і аргументів щодо наведених відповідачем у відзиві розрахунків і мотиви їх відхилення, тому суд прийняв до уваги надані відповідачем розрахунки, та з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживача» у розмірі 3 515,32 грн за договором №SAMDN52510 від 19 грудня 2011 року, а також сума пені відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживача» у розмірі 3 595,10 грн за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

За положеннями статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором (частина перша статті 1058 ЦК України).

Згідно із частиною третьою статті 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов`язання, яка, крім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов`язання, передбачає додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов`язання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника; продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб; послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги.

Відповідно до частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що вкладник за договором банківського вкладу (депозиту) є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем і несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме сплату пені в розмірі 3 % вартості послуги за кожен день прострочення.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 01 червня 2016 року в справі № 6-2558цс15, від 28 вересня 2016 року в справі № 6-1699цс16, від 13 березня 2017 року в справі № 6-2128цс16.

Апеляційним судом встановлено, що 19 вересня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN52510. Сума вкладу становить 825,82 євро.

20 вересня 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено депозитний договір №SAMDN9894. Сума вкладу становить 801,27 доларів США.

Факт укладання зазначених вище договорів та існування зобов`язань банку перед ОСОБА_1 встановлено заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 лютого 2017 року, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 липня 2017 року та постановою Верховного Суду від 26 вересня 2019 року.

Станом на 16 березня 2020 року банк не виконує свої зобов`язання перед позивачем, не виконує рішення судів, які набрали законної сили. Банк близько 6 років не повертає належні позивачу кошти.

З розрахунку наданого представником позивача, останній просив суд стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» за договором №SAMDN52510 від 19 вересня 2011 року - 9042,72 євро пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року.

Просив стягнути з АТ «КБ «ПриватБанк» за договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року - 8773,90 доларів США пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 16 березня 2019 року по 16 березня 2020 року.

Тлумачення частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави зробити висновок, що нарахування пені має відбуватися на всю суму утримуваних банком коштів за кожен день з моменту звернення клієнта з вимогою про видачу коштів до дня фактичної видачі.

До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року в справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), Верховний Суд у складі колегій суддів судових палат Касаційного цивільного суду у постановах від 05 червня 2019 року в справі № 757/32522/17-ц (провадження № 61-461св19), від 19 червня 2019 року в справі № 359/8114/17 (провадження № 61-81св19), від 11 січня 2020 року в справі 335/11482/16-ц (провадження № 61-19787св19), від 29 січня 2020 року в справі № 757/53464/18 (провадження № 6114248св19).

Отже, проведений позивачем розрахунок пені відповідає нормам діючого законодавства.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що при визначенні розміру пені необхідно дотриматись принципу пропорційності в цивільному процесі та врахувати положення статті 551 ЦК України.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд України, зокрема, у постанові від 04 листопада 2015 року у справі №61-1120цс15 і Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі №761/26293/16-ц, провадження №14-64цс19.

У відповідності до положень ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

З огляду на обставини даної конкретної справи, а саме, значний розмір банківських вкладів, безпідставне не виконання рішення суду, що набрало чинності відповідачем протягом тривалого часу (6 років) щодо повернення грошових коштів позивачу, враховуючи завдання цивільного судочинства та виходячи із засад справедливості, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір пені до розміру відсотків, не надавши правову оцінку доводам позивача з приводу інших істотних обставин даної справи.

Колегія суддів критично оцінює висновки суду про зменшення розміру пені до 3 515,32 грн. за договором №SAMDN52510, та до 3 595,10 грн. за договором №SAMDN9894 оскільки вони є безпідставними та суперечать висновкам Верховного Суду у аналогічних правовідносинах.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого зменшення пені до розміру 3515,32 грн. та 3595,10 грн відповідно, заслуговують на увагу, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про зменшення пені за договорами банківського вкладу, а саме: за договором №SAMDN52510 на суму 24 890,21 грн., що еквівалентно 825,82 євро та за договором №SAMDN9894 на суму 21 313,78 грн., що еквівалентно 801,27 доларів США.

Колегія суддів вважає стягнення пені у вказаних розмірах у даній справі співмірним відшкодуванням збитків за порушення виконання зобов`язання.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За правилами ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, на підставі ч.3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», позовні вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу позову та за апеляційний розгляд справи у розмірі 2 102 грн. (840,80 грн. + 1261,20 грн.).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384, ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Дугінова Дмитра Андрійовича задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 09 червня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення пені у розмірі 3% за кожен день прострочення на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму пені на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за депозитним договором №SAMDN9894 від 20 вересня 2012 року у розмірі 21 313(двадцять одна тисяча триста тринадцять) грн 78 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) суму пені на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» за депозитним договором №SAMDN52510 від 19 вересня 2011 року у розмірі 24 890 (двадцять чотири тисячі вісімсот дев`яносто) грн 21 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» (м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь держави суму судового збору за подачу позовної заяви та апеляційної скарги у розмірі 2 102 (дві тисячі сто дві) грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 17 вересня 2020 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба