ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

19 жовтня 2020 року

м. Харків

справа № 643/3189/20

провадження № 22-ц/818/3725/20

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого Пилипчук Н.П.,

суддів Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

Учасники справи :

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу

за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення аліментів на утримання непрацездатної матері,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 , на рішення Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2020 року, ухвалене суддею Харченко А.М., в залі суду в м. Харків,

В С Т А Н О В И В :

26.02.2020 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 аліменти на її утримання, як непрацездатної матері, у розмірі ј частки її доходів щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Свій позов мотивує тим, що вона є рідною матір`ю відповідача ОСОБА_2 . Станом на день звернення до суду вона є пенсіонеркою, однак фактично на обліку у Вовчанському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головною управління ПФУ в Харківській області не значиться, пенсію не отримує, інших джерел доходу в неї також немає, тому її матеріальне становище є досить нужденним. Проживає протягом останніх років одна за адресою: АДРЕСА_1 , інших осіб у складі своєї сім`ї не має. Відповідно до консультативного висновку лікаря-спеціаліста від 28.03.2018 року, вона має певні психічні розлади, тому потребує належного проходження лікування, прийому ліків, тощо. Також, з 2018 року вона знаходиться під наглядом фахівців КНП «Міська поліклініка № 6» з діагнозом: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., цукровий діабет ІІ типу, варикозна хвороба нижніх кінцівок, розповсюджений остеохондроз хребта, лейоміома матки, початкова вікова катаракта обох очей, потребує постійного лікування та значних витрат. Щомісяця вона витрачає близько 2 000 грн. на ліки, проходження МРТ. Крім того, кожного місяця вона має здійснювати витрати на оплату комунальних послуг. Грошові кошти, які вона мала на заощадженні, закінчуються та їх ледь вистачає на харчування, та нормальне життя. Побутовими предметами першої необхідності на сьогодні вона забезпечити себе не може. Протягом усього часу, вона як мати, добросовісно виконувала свої батьківські обов`язки відносно відповідача, піклувалася про доньку, разом з її батьком матеріально забезпечувала всім необхідним в період її дитинства, проходження навчання, тощо. Однак, незважаючи на це все, її рідна донька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 матеріальну допомогу їй добровільно надавати не бажає. Відповідач є фізично здоровою і працездатною особою, і в змозі надавати матеріальну допомогу на утримання своєї рідної непрацездатної матері. Як їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, інших стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, є малолітній син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , інших неповнолітніх дітей, повнолітніх дочки, сина, немає.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2020 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_1 як непрацездатної матері, у розмірі 1/6 частки її доходів щомісяця, починаючи з 26.02.2020 року і до зміни матеріального та сімейного стану сторін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким закрити провадження у справі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано те, що позивач не є особою, яка потребує допомоги, оскільки позивач має дохід та має на зберіганні у банку понад 200 000 гривень. Також вказує, що позивачем не було надано до суду доказів на підтвердження витрат, понесених на лікування. Посилається на те, що позивач приховує від суду те, що на оплату комунальних послуг за адресою АДРЕСА_1 державою виділено субсидію. Посилається на те, що судом не було враховано, що позивач регулярно їздить закордон, де має власний бізнес, отримує пенсію закордоном та має дохід Також вказує, що судом не було враховано матеріальне становище відповідача. Посилається, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що позивач є непрацездатною, має захворювання і потребує лікування, а тому має необхідність у матеріальній допомозі. Також не було враховано того факту, що у позивача є ще одна донька, яка проживає в Росії.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила розглядати у судовому засіданні із повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 29 липня 2020 року відкрито провадження у справі та зазначено в ухвалі про розгляд справи в порядку спрощеного провадження.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06 серпня 2020 року справа призначена до розгляду без повідомлення учасників справи.

Частиною 1 ст. 279 ЦПК України передбачено, що розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

Частинами 5, 6 ст. 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов : предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.

За приписами ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційній скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Положеннями ч.3 ст. 369 ЦПК України передбачено, що з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій вказаної статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Виходячи з положень ч. 13 ст. 7, ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням ціни позову та малозначності справи, характер спірних правовідносин між сторонами, предмет доказування та зважаючи на конкретні обставини у справі, які не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин суд апеляційної інстанції проводить розгляд справи без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір`ю відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6).

Рішенням Вовчанського районного суду Харківської області від 13.12.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірваний (а.с. 5).

На даний час ОСОБА_1 є пенсіонером, що підтверджується пенсійним посвідченням Серія НОМЕР_1 від 03.05.2006 року (а.с. 11).

Згідно з Довідкою Вовчанського відділу обслуговування громадян (сервісний центр) № 261 від 05.02.2020 року, ОСОБА_1 , що прописана АДРЕСА_2 , у Вовчанському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головною управління ПФУ в Харківській області не значиться та пенсію не отримує (а.с. 12).

Відповідно до Довідки Вовчанської районної державної адміністрації Харківської області № 167 від 07.02.2020 року, ОСОБА_1 , що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на обліку в управлінні соціального захисту населення Вовчанської районної державної адміністрації не перебуває та ніяких видів допомоги не отримує (а.с. 13).

Згідно з відповіддю Головного лікаря КНП «Міська поліклініка №6» Харківської міської ради № 1856 від 26.12.2018 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає: АДРЕСА_3 , знаходиться під наглядом фахівців поліклініки з діагнозом: ІХС, атеросклеротичний кардіосклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ст., дисциркуляторна енцефалопатія ІІ ст., цукровий діабет ІІ типу, варикозна хвороба нижніх кінцівок, розповсюджений остеохондроз хребта, лейоміома матки, початкова вікова катаракта обох очей (а.с. 15).

Суд першої інстанції вважав доведеними позовні вимоги, оскільки позивач ОСОБА_1 на обліку у Вовчанському відділі обслуговування громадян (сервісний центр) управління обслуговування громадян головною управління ПФУ в Харківській області не значиться, пенсію не отримує, інших джерел доходу в неї немає, тому вона самостійно не може у повній мірі забезпечити всі свої життєві потреби, зокрема придбання ліків, оплату житлово-комунальних послуг.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду першої інстанції виходячи з такого.

Згідно ст. 202 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Пунктом 21 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що обов`язок, передбачений ч.1 ст.202 СК України, не є абсолютним.

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги. Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи (ст.75 СК України).

Особа є такою, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання її майна, інші доходи не забезпечують їй прожиткового мінімуму, встановленого законом, про що зазначено у частині четвертій ст. 75 СК України.

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов`язання у дочки, сина на утримання батьків можуть бути призначені за наявності сукупності певних умов, а саме: мати, батько не були позбавлені батьківських прав та не ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків; непрацездатність матері, батька; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення батька, матері.

Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Свідченням такої потреби є отримання матір`ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи. Згідно діючого законодавства, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою тощо. Тому при постановлені рішення слід зважати на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом.

Як роз`яснено в п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання, стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

Таким чином, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

Відповідно до ч. 1 чт. 204 СК України дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Перелік можливих доказів наведений у ст.ст. 77-80 ЦПК України.

ОСОБА_2 не надала до суду належних, допустимих, достовірних і достатніх у розумінні ст.ст. 77-80 ЦПК України доказів на підтвердження того, що позивача регулярно їздить закордон, де має власний бізнес, отримує пенсію закордоном та має дохід.

Доводи апелянта про те, що позивач не довела, що потребує допомоги, оскільки має ряд захворювань спростовуються відповіддю Головного лікаря КНП «Міська поліклініка №6» Харківської міської ради № 1856 від 26.12.2018 року.

Апелянт не довела факту, що її матір отримує дохід, який є більшим за прожитковий мінімум для зазначеної категорії осіб, який визначається з врахуванням віку та працездатності такої особи.

Наявність коштів на депозитних рахунках у банку на час вирішення справи не доведений.

З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Судом встановлено, що позивач має ще одну доньку ОСОБА_7 , що відповідно до ст. 205 СК України правильно враховувано судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів. (а.с 104)

У зв`язку із чим, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м.Харкова від 15 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.Ю. Тичкова

О.В. Маміна