Справа № 182/6760/17
Провадження № 2/0182/15/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13.10.2020 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кобеляцької-Шаховал І.О.

секретар Іванова Т.С.

за участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

представника третьої особи Філяровської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання малолітніх дітей, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

Свої вимоги мотивує тим, що вони з позивачкою мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . На підставі виконавчого листа, з нього було стягнуто аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Він добросовісно виконував рішення суду, щомісячно сплачуючи аліменти на утримання дітей. У жовтні 2017 року він приїхав з-за кордону, де був на заробітках, та дізнався, що його колишня дружина покинула дітей на свою матір і веде аморальний спосіб життя. Під час зустрічей з відповідачкою їй було запропоновано скласти у нотаріуса офіційну заяву про позбавлення її батьківських прав, на що вона погодилась та 01 листопада 2017 року вчинила дані дії у нотаріуса. У зв`язку з тим, що на теперішній час він повністю піклується про дітей, забезпечує їх всім необхідним та продовжує сплачувати аліменти, він звернувся до Нікопольського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області з вимогою про припинення стягнення з нього аліментів на утримання дітей. Однак, йому було відмовлено та роз`яснено, що ОСОБА_3 необхідно особисто з`явитися до відділу ДВС та написати заяву про припинення аліментів. 01 листопада 2017 року відповідачкою було складено таку заяву про припинення стягнення аліментів на її користь на утримання дітей. На даний час діти разом з ним мешкають в належній йому квартирі. Тому, вважає, що проживання дітей разом з ним і в подальшому відповідатиме інтересам його дітей та просить суд визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з ним - ОСОБА_1

02 липня 2018 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_3 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилається на те, що вони з ОСОБА_1 мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з чоловіком у неї не склалось, відповідач кошти на утримання дітей надавати відмовлявся, тому вона була змушена звернутися до суду та в примусовому порядку стягнути з нього аліменти на свою користь на утримання дітей. З лютого 2017 року по жовтень 2017 року ОСОБА_1 перебував на заробітках у Російській Федерації. Після повернення з заробітків на Україну він запропонував їй зареєструвати шлюб, на що отримав від неї відмову, оскільки пов`язувати своє життя з ним вона не бажала. При цьому, звертає увагу суду на те, що за час перебування ОСОБА_1 на заробітках, аліменти ним на утримання дітей не сплачувались та сума заборгованості склала приблизно 17 000 грн. 00 коп. ОСОБА_1 неодноразово погрожував їй фізичною розправою, а вже через деякий час запропонував їй сплатити всю суму заборгованості по аліментам в обмін на нотаріально завірену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав та повернення виконавчого документу без виконання. Тому 01 листопада 2017 року у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Максименко О.В. в присутності ОСОБА_1 нею було складено таку заяву, в якій зазначено, що вона як мати не піклується про дітей, не забезпечує їх необхідними речами для життя та дає згоду на позбавлення себе батьківських прав на дітей. Однак, 28 лютого 2018 року нею вже у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Ковтюх А.В. була складена інша заява про скасування заяви про позбавлення її батьківських прав, оскільки на час складання заяви про позбавлення її батьківських прав було порушено процедуру, бо дане питання повинно вирішуватися в судовому порядку. Крім цього, вищевказана заява була складена проти її волі та під тиском відповідача. На даний час місце проживання дітей не визначено, відповідач дітей силоміць утримує, перешкоджає у спілкуванні їй з дітьми. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини, просить суд визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з нею - ОСОБА_3

17 липня 2018 року на адресу Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від ОСОБА_1 надійшов відзив на зустрічну позовну заяву, в якій він просить суд в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі. В обґрунтування своїх вимог посилається на ст.161 СК України, якою передбачено, що, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Зазначає, що відповідачка участі у вихованні дітей як не приймала, так і не приймає, не спілкується з ними в повному обсязі, необхідному для їхнього нормального самоусвідомлення, та не приймає участі у їх утриманні, вихованні, навчанні, не виявляє інтересу до їхнього внутрішнього світу, не піклується про їхній фізичний і духовний розвиток. При цьому, веде асоціальний спосіб життя, а тому позбавлена можливості в повній мірі забезпечити всім необхідним їх дітей. Натомість, він разом зі своїми батьками створив для дітей належні умови для проживання, піклується про них та має можливість для забезпечення якісним вихованням та утриманням, оскільки він отримує стабільну заробітну плату у розмірі, необхідному для забезпечення дітей. Тому, на підставі викладеного, на задоволенні своїх позовних вимог наполягав та просив суд їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги за своєю позовною заявою підтримали, проти задоволення зустрічного позову категорично заперечували.

Представник позивача ОСОБА_2 додатково суду пояснила, що її довіритель за домовленістю з дружиною працював за кордоном в Російській Федерації протягом 6 місяців, щоб заробити гроші для сім`ї. Під час перебування на заробітках ОСОБА_1 регулярно висилав грошові кошти дружині ОСОБА_3 , бо, не дивлячись на відсутність офіційного шлюбу, її довіритель вважав відповідачку своєю дружиною. Тим більше, що в них народилось в цивільному шлюбі двоє дітей. Після закінчення сезону на Півночі Росії, її довіритель повернувся із заробітків та дізнався, що його цивільна дружина проживає з іншим чоловіком в м.Дніпрі. Їхня спільна дитина ОСОБА_7 проживав з матір`ю відповідачки в Нікополі, а донька переїхала разом з відповідачкою в м.Дніпро. Після повернення з ОСОБА_8 позивач сина у тещі одразу ж забрав. На даний час ситуація між сторонами по справі змінилась, вони знайшли спільну мову, діти проживають з її довірителем у його власній квартирі, яку він купив для дітей і себе після повернення із заробітків, і відповідачка в будь-який час має можливість відвідати спільних з ОСОБА_1 дітей. ОСОБА_1 в повній мірі справляється зі своїми батьківськими обов`язками, діти відвідують дитячий садок. Під час спілкування дітей з психологом, було зроблено висновок, що діти надають перевагу батькові. Її довіритель змінив місце роботи та отримує заробітну плату в розмірі близько 25 000 грн. 00 коп. Після того, як її довіритель забрав дітей до свого місця проживання, вихователі дитячого садка порекомендували йому спір щодо місця проживання дітей вирішити з матір`ю мирним шляхом, оскільки вони не мають права не віддавати дітей матері. Однак, мирно вирішити питання не виявилось можливим. Тому просять суд позовні вимоги її довірителя задовольнити в посному обсязі, а в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_3 - відмовити.

В судовому засіданні ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала, свої вимоги за зустрічним позовом підтримала в повному обсязі та додатково суду пояснила, що з ОСОБА_1 проживала разом приблизно 6 років. За час спільного життя у них народилось двоє дітей, при цьому, коли вона була вагітна вдруге, відповідач завдав їй тілесних ушкоджень. Будь-якої допомоги від чоловіка вона не отримувала та намагалась все робити сама. Весь час працювала та забезпечувала сім`ю. Після народження дітей чоловік виявляв ревнощі щодо дітей, участі у виховані дітей не приймав, дитячий садок регулярно не відвідував. Коли народилась їхня донька, чоловік від дитини фактично відмовився, не виявив бажання зареєструвати дитину, вказавши себе батьком, тому реєстрацію народження доньки було здійснено на підставі її заяви. Однак, через деякий час, відповідач запропонував зареєструвати доньку ОСОБА_9 на свої ім`я з тїєї причини, щоб своїй колишній дружині в подальшому зменшити розмір аліментів на утримання іншої дитини. Через тиждень після народження доньки вона влаштувалась на роботу та працювала по 2 години. Коли доньці виповнився 1 рік та 2 місяці, чоловік поїхав на заробітки та повернувся через 8 місяців. На час перебування відповідача на заробітках вона з іншим чоловіком фактично мешкала в м.Дніпрі, залишивши дітей із своєю матір`ю. Після того, як ОСОБА_1 повернувся з-за кордону, запропонував їй одружитися, однак, вона йому відмовила. Після чого відповідач проти її волі забрав в неї доньку. Вона намагалась відстояти свої інтереси і звернулась до міліції за захистом свого права на дитину, однак, їй було відмовлено в допомозі. Відповідач неодноразово пропонував їй створити сім`ю та проживати разом. З 01 листопада 2017 року вона бачила дітей епізодично, телефонувала відповідачу з цього приводу, однак, всі звернення та дзвінки ним були проігноровані. Її мати під тиском ОСОБА_1 зареєструвала його в належній їй квартирі, де він проживав з дітьми певний час. Зараз ОСОБА_1 проживає з дітьми в своїй квартирі, яку він купив. ОСОБА_1 було запропоновано їй відмовитися від дітей, написавши офіційну згоду, що вона й зробила, бо їй були необхідні гроші, в обмін на які він вимагав відмовитись від дітей, але через деякий час цю заяву вона скасувала. До листопада 2018 року в неї не було можливості відвідувати та бачитися з дітьми. Однак, після того, як Службою у справах дітей було ухвалено висновок про надання дозволу на побачення з дітьми у суботу та неділю, тобто по 2 години кожного дня, вона мала можливість бачити дітей. 22 травня 2018 року вона разом зі своєю матір`ю вирішили відвідати дітей. Прийшовши в квартиру, де діти мешкають разом з відповідачем, вона виявила на полиці два пістолети. Що то за зброя, їй не відомо, оскільки вона в цьому не розуміється. Вона намагалась дану зброю сфотографувати, однак, відповідач вирвав у неї телефон, розбив його та завдав їй тілесних ушкоджень. На той момент доньку вона в ОСОБА_1 забрати не мала можливості, оскільки відповідач своєї згоди на це не давав. А сина вона забрала. Разом з сином ОСОБА_10 вона поїхала до м.Дніпро, де влаштувала його до дитячого садочка, а 08 серпня 2018 року вона забрала і доньку ОСОБА_9 . 01 жовтня 2018 року вона відводила дітей до дитячого садочка і з невідомого їй автомобіля вискочив її колишній чоловік ОСОБА_1 та насильно забрав дітей. Вже в листопаді 2018 року вона з ОСОБА_1 все ж таки домовилась про зустріч. Однак, коли колишній чоловік прийшов на зустріч разом з дітьми, діти стали тікати і на контакт з нею не пішли, бо, на її думку, були дуже налякані. На даний час вона з дітьми бачиться кожного тижня і має можливість спілкуватись з ними та проводити вільний час. Однак, враховуючи вищевикладене, вона просить суд відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову, а свої вимоги за зустрічним позовом задовольнити в повному обсязі.

Представники ОСОБА_3 підтримали думку своєї довірительки і також просили задовольнити вимоги відповідачки за первісним позовом та позивачки за зустрічним.

Представник ОСОБА_4 додатково суду пояснив, що його довірителька як мати виконує свої батьківські обов`язки і той факт, що в м.Дніпро вона винаймає житло, не є підставою для задоволення позову ОСОБА_1 , який має в м.Нікополь власне житло. Його довірителька, на відміну від ОСОБА_1 , не стала викрадати своїх дітей і травмувати їх, а поклалась на розсуд суду. Заборгованість по аліментам у його довірительки, дійсно, значна, але вона виникла через те, що ОСОБА_1 підступно звернувся до суду і ОСОБА_3 не мала можливості через відсутність постійної та високооплачуваної роботи вчасно сплачувати аліменти. Але своїх дітей вона любить і робить для них все можливе. Зараз ОСОБА_1 надає можливість його довірительці вільно спілкуватись із дітьми кожного тижня. Але, на їх думу, діти повинні проживати з мамою.

Представник третьої особи ОСОБА_11 в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування Нікопольської міської ради і додатково суду пояснила, що на сьогоднішній день батько дітей ОСОБА_1 надає можливість матері безперешкодно бачитись з дітьми кожної суботи та неділі. В матеріалах справи містяться висновки психологів, які спілкувались з дітьми, але вважає, що їх не можна приймати до уваги, оскільки в них описаний лише стан дітей з-за ситуації, яка склалась між їх батьками. Згідно акту, який також міститься в матеріалах справи, зйомна квартира в м.Дніпро, яку винаймає мати дітей ОСОБА_3 разом із своїм співмешканцем, відповідає всім санітарним нормам. Заява ОСОБА_3 , написана нею в нотаріуса, стосовно відмови від дітей свідчить про аморальність як матерні, так і батька. Така заява взагалі не могла бути написана не при яких обставинах. У позивача за первісним позовом ОСОБА_1 житло власне. ЯЗараз він проживає в квартирі з жінкою, яка має дитину від іншого шлюбу. Відносини як між дітьми, так і між співмешканкою ОСОБА_1 та його дітьми нормальні. ОСОБА_12 піклується про всіх дітей. Лев в період хвороби, навіть, називав її мамою. Раніше батько дітей перешкоджав матері спілкуватись з дітьми, зараз після їх втручання ситуація виправилась. Вона неодноразово спілкувалась з дітьми. Вони люблять і батька, і матір однаково. Батька вони не бояться. Коли приїжджає на вихідні мама, вона стає для дітей святом, а батько постійно піклується про дітей, забезпечує їх всім необхідним. Хоча і мама намагається піклуватись про дітей. Наприклад, сину вона купила в школу рюкзак і шкільне приладдя. В її присутності ОСОБА_1 на дітей ніколи не тиснув. Діти доглянуті, нагодовані, напоєні. Вони дуже люблять обох батьків і все, що відбувається - провина обох батьків, які вирішують власні амбіції за рахунок своїх сина та доньки. Вважає, що діти повинні мати постійне місце проживання, а не переїздити з місця на місце. Те, що мати не стала забирати дітей в батька після того, як він їх забрав з м.Дніпро, їй плюс, оскільки вона не стала поглиблювати психоемоційний стан дітей. Хоча, коли ОСОБА_1 привіз дітей з м.Дніпро, ОСОБА_13 була хвора, в неї спостерігалась висока температура і ОСОБА_14 довелось піти з нею на лікарняний.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Згідно зі ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до § 23 рішення ЄСПЛ від 06 вересня 2007 року, заява № 3572/03 у справі «Цихановський проти України» національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також, чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч. 3 ст. 13 ЦПК України).

Під час розгляду даної справи, судом було забезпечено сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості (стаття 129 Конституції України).

Судом встановлено, що сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.11-12). Шлюбні відносини між сторонами припиненні в 2016 році, що сторонами не спростовувалось в судовому засіданні. Як вбачається з матеріалів справи, а саме - довідки № 5614 від 14 листопада 2017 року - діти проживають разом з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.13). Даний факт проживання дітей сторін по справі разом з батьком підтверджується також актом № 378 від 14 листопада 2017 року, складеним ТОВ КК «ДомКом Нікополь» (а.с.14). В матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 , яка посвідчена приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Максименко О.В. та зареєстрована 01 листопада 2017 року за № 854, згідно якої відповідачка за первісним позовом надала згоду на позбавлення себе батьківських прав на дітей (а.с.15). Пізніше (28 лютого 2018 року) вищевказана згода, на підставі заяви ОСОБА_3 , у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Ковтюк А.В. була скасована (а.с.44).

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.

Згідно ч.4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Частиною п`ятою статті 157 СК України визначені права того із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України за певних умов.

Так, відповідно до статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з абзацом другим принципу 7 Декларації прав дитини найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить перш за все на батьках.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

На виконання вищевказаних вимог статей, 28 листопада 2018 року Рішенням виконавчого комітету Нікопольського міської ради було складено висновок № 989 про визначення місця проживання малолітніх дітей, згідно якого, у відповідності до вимог чинного законодавства, орган опіки та піклування Нікопольської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 (а.с.134-138).

Однак, суд не може прийняти даний висновок до уваги, оскільки, згідно чинного законодавства, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітніх дітей беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В судовому засіданні були допитані свідки, які надали суперечливі показання стосовно ситуації, яка склалась між сторонами, однак, переконали суд в необхідності задоволення позову ОСОБА_1 та відмові в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 .

Так, допитаний в якості свідка батько відповідачки по справі ОСОБА_15 суду пояснив, що до свого зятя відносився нормально, намагався йому та доньці допомагати. Від своєї дружини згодом дізнався, що ОСОБА_1 ображав його доньку, піднімав на неї руку. На даний час вони з ОСОБА_1 практично не бачаться. З якої причини подружжя припинило спільне проживання, йому не відомо. Він намагається і зараз всіляко допомагати онукам. Їхня сім`я має родичів в Німеччині, які час від часу передають для дітей різні речі, одяг та взуття. Фактично його все влаштовує, оскільки діти доглянуті, ситі та одягнені. Він разом із своєю дружиною дозволив колишньому зятеві деякий час мешкати в їхній квартирі, яку вони придбали для доньки ОСОБА_3 , бо колишній зять мав намір разом з дітьми виїхати до Росії, оскільки не мав тут власного житла, і щоб цього не сталось вони дозволили йому разом з дітьми пожити в своїй квартирі. Зараз колишній зять проживає у власній квартирі, яку купив для себе та дітей. На даний час він з онуками бачиться рідше, бо ОСОБА_1 без свого дозволу брати дітей не дозволяє і побачення з онуками дозволяє лише в своїй присутності. Але, на його думку, ОСОБА_1 з батьківськими обов`язками справляється добре.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_3 . Її донька з ОСОБА_1 проживали, приблизно, 5 років. З початку все було добре, однак, після народження ОСОБА_17 , зять почав ображати доньку, принижувати її, влаштовував сварки та істерики в присутності дітей. Вона сама була свідком скандалу, коли ОСОБА_1 поводив себе нестримано, агресивно та дуже кричав на ОСОБА_17 . На її думку, ОСОБА_1 намагається помститися колишній дружині і діти - це його помста. З - за ОСОБА_1 їх донька стала інвалідом, бо перенесла насилля. Коли донька покинула ОСОБА_1 , стала зовсім іншою людиною, заспокоїлась, влаштовувалась на роботу та намагається побудувати кар`єру. Доповнила, що жалкує про те, що разом з ОСОБА_18 не пішла до нотаріуса, коли та писала заяву про відмову від дітей, оскільки наслідки могли бути зовсім іншими.

Свідок ОСОБА_1 , який є батьком ОСОБА_1 , суду пояснив, що онуки стали проживати з сином, коли той повернувся із заробітків. Його син намагався погасити всі борги дружини, які та наробила в його відсутність. ОСОБА_19 всі зароблені кошти витрачав на сім`ю. За час спільного проживання його син з дружиною мали намір придбати нову квартиру, а тому з цієї причини ОСОБА_1 поїхав на заробітки. Сімейні відносини в подружжя були нормальні, однак, через деякий час ОСОБА_18 стала захоплюватися ігровими автоматами та всі кошти витрачала на своє задоволення. А тому, з цього приводу, у них і виникли конфлікті ситуації. Крім цього, ОСОБА_19 дізнався, що ОСОБА_18 має заборгованість перед банком в розмірі 95 000 грн. 00 коп., який погашати не бажала. Вважає ОСОБА_19 найкращим сином і батьком, оскільки він дуже любить дітей, піклується про них, забезпечує їх всім необхідним. Коли син на роботі, то він забирає дітей до себе, оскільки також їх дуже сильно любить та намагається їм дати все найкраще. На момент, коли ОСОБА_19 перебував на заробітках, а ОСОБА_18 влаштовувалась на роботу у відділення «ВАДАФОНУ», вони з дружиною теж приходили відвідати онуків. Однак, діти знаходились з невідомими їм людьми, які їх до квартири не впускали. Батьки ОСОБА_3 до онуків теж ставляться добре, однак, більшу любов проявляють до ОСОБА_17 . І з їхнього боку раніше чулись висловлення щодо того, аби ОСОБА_7 жив разом з ними, а онуку ОСОБА_9 забрали собі вони. Після повернення сина з заробітків у них у всіх була спільна розмова, яка полягала в тому, що мати ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , нецензурно висловлювалась на адресу власної доньки та сказала ОСОБА_19 , щоб їх сина, а свого колишнього зятя, в своїй квартирі, щоб цю квартиру не забрали в рахунок наявних боргів ОСОБА_18 , яка поїхала в Дніпро. З тих пір, як діти стали проживати з їхнім сином, вони цікаво та весело проводять час, батько разом з ними відвідує різні дитячі розважальні центри та заклади.

Свідок ОСОБА_20 суду пояснила, що ОСОБА_1 знає з самого дитинства, а ОСОБА_3 знає з 2000 року. Коли ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали проживати разом, вона до них приходила в гості. В їхньому сімейному житті вона бачила лише позитивні відносини. Однак, коли у них народився син ОСОБА_7 , вона в гості припинила ходити, а з ними зустрічалась лише в місті. При цьому, доповнює, що неодноразово була свідком, коли ОСОБА_18 дуже сильно та агресивно кричала на дітей, на відміну від ОСОБА_19 , який вів себе спокійно, без агресії та крику. При їхній зустрічі ОСОБА_18 розповідала, що її чоловік поїхав на заробітки, а вона сама влаштувалась працювати у «Вадафон». Однак, вона особисто декілька разів бачила ОСОБА_18 , коли та виходила з ігрових автоматів, при цьому, впевнена, що то була саме ОСОБА_18 . Вважає, що ОСОБА_1 є чуйною та порядною людиною, однак, про ОСОБА_18 такого сказати не може.

Свідок ОСОБА_21 суду пояснила, що є матір`ю ОСОБА_1 . ОСОБА_18 знає давно, оскільки вона з її донькою разом навчались. На той час її син ОСОБА_19 був одружений, однак, після сварки з колишньою дружиною він повернувся жити до них. ОСОБА_18 приходила до них в гості до їх доньки ОСОБА_22 , які були подругами. З часу свого знайомства та до народження дітей син з ОСОБА_18 жили разом без реєстрації шлюбу. Коли народився син ОСОБА_7 , батьком дитини був записаний ОСОБА_19 , а коли народилась ОСОБА_23 , батька дитини було зазначено зі слів матері, бо ОСОБА_18 виявила бажання бути матір`ю - одиначкою і від держави отримувати соціальну допомогу. Коли ОСОБА_19 про це дізнався, одразу поїхав до органу РАГС для реєстрації народження дитини на своє ім`я. Син їздив на заробітки, щоб забезпечити свою сім`ю та купити квартиру. Коли він повернувся з заробітків з Росії, забрав дітей до себе, бо вони були недоглянуті, голодні. В неї склалось таке враження, що ОСОБА_18 належним чином не вчинялись дії щодо догляду за дітьми. За час спільного проживання ОСОБА_19 з ОСОБА_18 вони відкрили своє власне підприємство по виготовленню меблів. Однак, коли почали на рахунок фірми надходити кошти, ОСОБА_18 стала витрачати їх на власне задоволення, в тому числі, програвала на ігрових автоматах. На прохання припинити програвати гроші ОСОБА_24 запевняла, що більше такого не повториться. Однак, знову робила борги. Тому їх син і поїхав на заробітки, щоб розрахуватися, насамперед, з її боргами. Борги за ОСОБА_18 допомагали сплачувати й її батьки, бо знали про її залежність. Вважає, що її син добре справляється з батьківськими обов`язками, діти в нього ходять охайно одягнені, люблять батька, син теж їх любить та про них піклується. Навіть, коли син на роботі, діти його чекають з нетерпінням. Вона є матір`ю п`ятьох дітей. ОСОБА_19 завжди піклувався та доглядав за своїми братами та сестрами. За час їх спільного проживання, вона ніколи не чула, щоб її син вчиняв насильницькі дії проти своєї дружини, хоча їхню родину відвідувала часто.

Свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що він ОСОБА_1 знає, приблизно, років з 4, оскільки разом працював з ним в ТОВ «Сентравіс Продакшен Юкрейн», а перейшов в ТОВ «Оскар». Вважає його порядною людиною, ОСОБА_19 завжди піклувався про сім`ю та дітей, яких дуже сильно любить. А ОСОБА_18 до дітей відносилась байдуже. Він, навіть, був свідком, коли ОСОБА_18 , намагаючись заспокоїти дитину, на неї кричала. Коли ОСОБА_19 перебував на заробітках, ОСОБА_18 звернулась до нього з проханням, щоб він взяв на себе боргові зобов`язання та віддав їй взяті в кредит гроші для розкрутки її бізнесу, запевняючи, що кредит буде погашати сама. Він їй повірив і оформив кредит, а через деякий час йому почали телефонувати працівники банку і вимагати в добровільному порядку погасити борг. Після того, як ОСОБА_1 повернувся з-за кордону, він звернувся до нього з проханням погасити ОСОБА_18 борг. Боргові зобов`язання за доньку сплачував й батько ОСОБА_18 , вони разом ходили до відділення банку для погашення боргу. Деякий час назад ОСОБА_1 запропонував йому поїхати з ним разом в м.Дніпро, щоб обговорити ситуацію з кредитом з ОСОБА_18 . ОСОБА_18 запевнила, що поверне йому борг з грошей, які отримує від аліментів. Він до ОСОБА_18 він ніколи не залицявся, а взяв кредит лише через те, що її чоловік ОСОБА_19 мав бездоганну репутацію, а тому був впевнений, що проблем в нього ніяких не буде. Кредит ним було взято на суму 5 000 грн. 00 коп., а повернуто - на загальну суму, приблизно, 10 000 грн. 00 коп.

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 сумлінно займається вихованням дітей, піклується про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, створює усі належні умови для гармонійного розвитку сина та доньки. Позивач має постійний високий заробіток, за місцем роботи та за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку ніде не перебуває. Його стан здоров`я не перешкоджає виховувати дітей. Житлово-побутові умови за місцем проживання відповідають необхідним санітарно - гігієнічним нормам, де для розвитку та виховання дітей відповідного віку створені необхідні умови. Житло перебуває у власності ОСОБА_1 .

Судом під час розгляду справи не було також встановлено й виключних обставин, у розумінні положень ст.161 СК України, які б свідчили про неможливість визначення місця проживання малолітніх дітей разом з батьком.

Відповідно до частин 1, 2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

В даному випадку, при вирішенні цього конкретного спору про місце проживання дітей, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів дітей, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо однаково відповідального ставлення обох батьків до виконання своїх обов`язків, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання.

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність всіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі, за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст.33 Конституції України.

За Цивільним кодексом України (ст.29), місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч.1 ст.160 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом.

Згідно п.6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітні дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині законом та іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватись фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом в умовах свободи і гідності.

Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст.157 СК України).

З огляду на встановлені обставини, та приймаючи до уваги те, що в квартирі позивача, яка належить йому на праві приватної власності, створені всі належні умови для проживання та виховання дітей, що відповідає їх інтересам; враховуючи тривалість проживання малолітніх ОСОБА_17 та ОСОБА_26 разом з батьком за його місцем реєстрації; характеристики сторін по справі; висновки психологів тощо, суд вважає доцільним визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей, то суд приходить до висновку, що підстави для задоволення даних вимог відсутні, оскільки судом вже даний спір в цій частині вирішено.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 81, 82, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, ст.ст.141, 157, 160, 161 Сімейного кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Служба у справах дітей Нікопольської міської ради, про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком дітей - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду до або через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення

Суддя: І. О. Кобеляцька-Шаховал