ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2020 року

м.Суми

Справа №577/1082/19

Номер провадження 22-ц/816/753/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Хвостика С. Г. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Орлова І. В.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року, в складі судді Семенюк І.М., постановленої у м. Конотоп, повний текст якої складений 06 лютого 2020 року, -

в с т а н о в и в:

У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції від 06 лютого 2020 року, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржену ухвалу суду.

При цьому, заявник вказав на ту обставину, що суд першої інстанції безпідставно вважав, що він діяв в інтересах боржника ОСОБА_2 , оскільки фактично із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню він звернувся в інтересах онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а сама ОСОБА_2 з такою заявою не зверталась та не доручала йому звертатись до суду з вказаним питанням від його імені. Крім того, ОСОБА_1 вказав на помилковість висновку суду про відкриття онуком рахунку 26 березня 2019 року, так як рахунок було відкрито 26 лютого 2019 року, що підтверджується довідкою банку, з якої вбачається, що кошти у розмірі 2000 грн надійшли на рахунок онука саме 26 лютого 2019 року, що свідчить про те, що стягувач ОСОБА_4 подав заяву про видачу судового наказу після відкриття банківського рахунку онуком і переказу коштів його матір`ю ОСОБА_2 . До того ж, заявник апеляційної скарги вважає, що заява ОСОБА_4 про видачу судового наказу не відповідає вимогам процесуального закону, що є підставою для відмови у видачі судового наказу.

Стягувач ОСОБА_4 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи заявлене питання, суд першої інстанції виходив з того, що при видачі судового наказу суд дотримався вимог закону, тому не вбачав підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 12 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 розірвано, а місце проживання неповнолітнього сина сторін ОСОБА_3 визначено з батьком ОСОБА_4 (а.с. 3 - 4).

Судовим наказом Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 07 березня 2019 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи стягнення з 05 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Допущено негайне виконання судового наказу в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 192 грн 10 коп. судового збору (а.с. 9).

Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 01 квітня 2019 року, яку залишено без змін постановою Сумського апеляційного суду від 12 червня 2019 року, заяву ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_1 , про скасування судового наказу від 07 березня 2019 року повернуто без розгляду (а.с. 30, 60 - 61).

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 18 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду.

У ч. 1 ст. 18 ЦПК України йдеться про те, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, передумовою для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є одна з таких обставин: помилковість видачі виконавчого листа; боржником чи іншою особою було добровільно виконано рішення суду, внаслідок чого обов`язок припинився; обов`язок боржника припинився з інших причин (передання відступного, зарахування, прощення боргу, поєднання боржника і кредитора в одній особі, інші підстави припинення зобов`язання, передбачені главою 50 Цивільного кодексу України).

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Виконавчий документ - це письмовий документ встановленої форми і змісту, який видається судом для примусового виконання прийнятих ним у справах рішень, ухвал, постанов як підстава для їх виконання.

Органи виконавчої служби під час виконання рішень вчиняють дії згідно із змістом резолютивної частини рішення, яке зазначається у виконавчому листі, результатом цього має бути досягнення правового ефекту - фактичне виконання зазначеного у виконавчому листі рішення.

Таким чином, із встановлених у справі обставин вбачається, що за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 судом першої інстанції 07 березня 2019 року був виданий судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність підстав для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, оскільки ОСОБА_1 в заяві про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не довів тих обставин, що судовий наказ, як він вважає, було видано помилково або існують інші причини припинення зобов`язань боржником ОСОБА_2 . В той же час, на думку колегії суддів, заява ОСОБА_4 про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України щодо її форми та змісту, тому у суду не було підстав для відмови у видачі судового наказу.

Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , що стосуються безпідставності видачі судового наказу не заслуговують на увагу колегії суддів.

Також доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що фактично із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню він звернувся в інтересах онука ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а боржник ОСОБА_2 з такою заявою не зверталась та не доручала йому звертатись до суду з вказаним питанням від її імені чи від імені онука, не можуть бути підставою для задоволення заявлених вимог, виходячи з наступного.

Як передбачено ч. 1 ст. 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

У матеріалах справи міститься довіреність від 11 жовтня 2018 року, згідно з якою ОСОБА_2 , яка має статус боржника у даній справі, уповноважила Прокопенка М.П . представляти її інтереси у судах будь - яких інстанцій, у тому числі подавати від її імені заяви, скарги клопотання, позовні заяви, апеляційні та касаційні скарги.

Вказана довіреність посвідчена приватним нотаріусом Конотопського міського нотаріального округу Вороною Г.І. і дійсна до 11 жовтня 2023 року (а.с. 15). Матеріали справи не містять даних про те, що вказана довіреність була скасована або відкликана.

Ураховуючи викладене, колегія суддів не може не погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 у даній справі діє в інтересах ОСОБА_2 . При цьому, необхідно врахувати і ту обставину, що нормами ч. 1 ст. 432 ЦПК України передбачене виключне коло осіб, які можуть звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, а саме: заявниками у даних правовідносинах можуть бути лише стягувач або боржник. Разом з тим, нормами процесуального закону не передбачено право інших осіб, у тому числі і діда, звертатися із заявою про визнання виконавчого документа про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відкриваючи провадження у даній справі ухвалою від 17 березня 2020 року, колегія суддів виходила з аналогічних підстав та вважала, що заявник ОСОБА_1 має право оскаржувати ухвалу місцевого суду від 06 лютого 2020 року як представник боржника ОСОБА_2 на підставі довіреності від 11 жовтня 2018 року.

Твердження ОСОБА_1 про те, що він у спірних правовідносинах захищає інтереси неповнолітнього онука ОСОБА_3 і керується нормами ст.ст. 258, 179 СК України та ст. 32 ЦК України колегія суддів відхиляє, беручи до уваги те, що в даній справі стосовно визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню не йдеться про порушення прав та інтересів неповнолітнього онука, а вирішується питання про наявність матеріального обов`язку боржника після ухвалення судового наказу. До того ж, колегія суддів вважає, що заявник не позбавлений можливості за наявності для цього підстав захищати права онука щодо його утримання батьками до досягнення дитиною повноліття у спосіб, визначений законом.

Інші доводи апеляційної скарги, у тому числі і щодо того, що онук відкрив банківський рахунок 26 лютого 2019 року, на який від ОСОБА_2 цього ж дня добровільно були перераховані грошові кошти, тобто ще до подачі стягувачем заяви про видачу судового наказу для стягнення аліментів не є достатньою підставою для задоволення вимог про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та не спростовують висновків місцевого суду і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для скасування оскарженої ухвали суду.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що постановлена судом ухвала відповідає вимогам процесуального права, тому її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу, відповідно, - залишити без задоволення.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 06 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 31 березня 2020 року.

Головуючий: С.Г. Хвостик (суддя-доповідач)

Судді: О.І. Собина

І.В. Орлов