СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/5866/20

пр. № 2/759/3633/20

03 грудня 2020 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ул`яновської О.В.,

секретаря судового засідання Гродського П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовними вимогами Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її приватний для використання стану,

ВСТАНОВИВ:

у квітні 2020 р. позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просить суд визнати недійсним договір дарування від 17.07.2018 №607 ; визнати протиправними та скасувати рішення ПН КМНО Марчук К.В. про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2018 №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00 за відповідачем, зобов`язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007) привівши її у придатний для використання стан та стягнути пропорційно з відповідачів судовий збір.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що за результатами здійснення самоврядного контролю за використанням і охороною земель, що перебувають у власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно встановлено, що приватним нотаріусом Марчук К.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2018 № 42099593, яким за ОСОБА_1 на підставі договору дарування від 17.07.2018 №607 зареєстровано приватну власність на об`єкт нерухомого майна на АДРЕСА_1 , а саме: будівля хостелу на земельній ділянці орієнтовною площею 0,7704 га (обліковий код 75:710:0007), однак Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності м. Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 , ні іншим особам у власність чи користування не приймала, а тому є підстави вважати, що ОСОБА_1 здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна, крім цього ДЗР ВО КМР (КМДА) проведено обстеження спірної земельної ділянки, за результатами якої складено акт від 19.12.2019 № 19-0830-08, де вказано, що земельна ділянка використовується без документів, що посвідчують право користування (власності) на неї на частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га розташована будівля (хостел) на підставі чого Київська міська рада не погоджується з діями ОСОБА_1 та приватного нотаріуса Марчук К.І., вважає їх такими, що прийняті у спосіб, що суперечить законодавству України.

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2020 відкрито загальне позовне провадження, та призначено підготовче провадження (а.с. 48).

Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 06.04.2020 задоволено клопотання представника позивача про витребування ПН КМНО Марчук К.В копію реєстраційної справи, яка включає документи на підставі яких прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності від 17.07.2018 №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 00 за ОСОБА_1 , а також документи, сформовані за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав у процесі проведення реєстраційних дій (а.с. 51).

09.10.2020 від відповідача надійшов відзив по справі у якому він не погоджується із позовними вимогами, оскільки представником позивача не надано доказів, яку конкретну земельну ділянку займає будівля, але заявлено вимогу про звільнення земельної ділянки площею 0,7704 га, також позивач звернувся до неналежного відповідача, оскільки у прохальній частині заявлеан вимога про зобов`язання вчинити дії до ОСОБА_1 , а позовна заявлеан напрвлена ОСОБА_1 , крмі цього порушено правила предметої підсудності та відсутніст порушеного права, оскілкьи позиваечм не надано доказів, що між позивачем та відповідачем існує спір про право або на майнові права, також заява підписана неналежною особою (а.с. 75-79).

Представник позивача у судове засідання не з`явилася, про слуханя справи повідомлена належним чином, 03.12.2020 подала заяву в якій просила слухати справу її відсутності (а.с. 103).

Відповідач у судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, 03.12.2020 через електронний суд подав заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на самоізоляції (а.с. 102).

Третя особа у судове засідання не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. .

Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Суд, всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна адміністративна будівля в Виробничому кооперативі «Надія-ЗЛ» (літ.», №183-193), загальною площею 1002 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 на праві приватної власності з 17.07.2018 на підставі договору дарування серія та номер 607, виданий 17.07.2018 ПН КМНО Марчук К.В., про що внесено запис: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 42099593 від 17.07.2018 ПН КМНО Марчук К.В. (а.с. 21).

Згідно акту обстеженої земельної ділянки №19-0830-08 від 09.12.2019 за адресою: АДРЕСА_1 , код ділянки 75:710:0007 встановлено, що згідно даних міського земельного кадастру земельна ділянка (код ділянки: 75:710:0007) площею 0,7704 га обліковується за товариством «Надія-3» на вул. Робітничій (вул. Службова) у Святошинському районі м. Києва та під час обстеження на частині земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га розташовано будівлю (хостел), 13.02.2019 ОСОБА_1 зареєстровано клопотання ОСОБА_1 №К-38063 до КМР про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,02 га однак вказана земельна ділянка використовується без документів, що посвідчують право користування (власності) на неї, зареєстрованих у відповідності до вимог ст.ст. 125, 126 ЗК України (а.с. 24-27).

Департамент земельних ресурсів звертався з запитом в:д 14.02.2020 № про надання інформації щодо реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що розташовані на Земельній ділянці до 2013 року, до комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації». У відповідь на вказаний запит комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро «технічної інвентаризації» повідомлено, що дані з реєстрових книг не систематизовані за прізвищем, ім`ям по батькові (назвою власника), ідентифікаційним кодом (ЄРПОУ) та (чи) адресою його реєстрації місце проживання (місцезнаходження) в м. Києві (а.с. 35).

Згідно до ст. 3 Земельного кодексу України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Пунктом 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин.

Пунктом 2 ст. 22 Закону Україну «Про столицю України - місто-герой Київ», у зв`язку зі здійсненням містом Києвом функцій столиці України Київська міська рада та Київська міська державна адміністрація, кожна в межах своєї компетенції, встановленої законами України, мають право встановлювати порядок утримання та експлуатації об`єктів, розташованих у місті, та прилеглої до них території, правила благоустрою, торговельного, побутового, транспортного, житлово-комунального та іншого соціально-культурного обслуговування, визначати особливості землекористування та використання інших природних ресурсів.

Відповідно до ст. 116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Розпорядження землями комунальної власності м. Києва, в тому числі надання земельних ділянок у власність чи у користування, у відповідності до ст. 9 ЗК України, Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» відноситься до виключних повноважень Київської міської ради як колегіального органу.

На підставі чого Київська міська рада, як єдиний розпорядник земель комунальної власності міста Києва, жодних рішень щодо передачі земельної ділянки під будівництво ні ОСОБА_1 не приймала на підставі чого відповідач самостійно здійснив самочинне будівництво об`єкту нерухомого майна на земельній ділянці на АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності територіальній громаді м. Києва та на підставі неналежних документів здійснив реєстрацію самочинно збудованого нерухомого майна.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (частина третя), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (частина п`ята).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно зі статтею 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

Враховуючи те, що дарувальник за договором дарування від 17.07.2018 № 607 незаконно набув право власності на нерухоме майно, розташоване за адресою АДРЕСА_1 , внаслідок чого він не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на його відчуження ОСОБА_1 .

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об`єкти та суб`єктів цих прав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону загальними засадами державної реєстрації прав є, серед іншого, гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяжень.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону державним реєстратором є нотаріус, громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав, державний, приватний виконавець - у разі накладення/зняття таким виконавцем арешту на нерухоме майно під час примусового виконання рішень відповідно до закону.

Повноваження державного реєстратора встановлені ч. 2 ст. 10 Закону, до яких, зокрема, належать прийняття рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та про відмову в державній реєстрації.

Статтею 46-1 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості єдиних та державних реєстрів шляхом безпосереднього доступу до них.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій обов`язково використовує відомості Єдиного державного демографічного реєстру, а також Державного реєстру актів цивільного стану громадян, Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, інших єдиних та державних реєстрів, що функціонують у системі Міністерства юстиції України.

Нотаріус під час вчинення нотаріальних дій з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва обов`язково використовує також відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Державного земельного кадастру.

Інформація з єдиних та державних реєстрів, отримана нотаріусом під час вчинення нотаріальних дій, залишається у відповідній справі державної нотаріальної контори чи приватного нотаріуса. Користування єдиними та державними реєстрами здійснюється безпосередньо нотаріусом, який вчиняє відповідну нотаріальну дію.

Враховуючи зазначене, приватним нотаріусом в порушення статей 46 та 46- 1 Закону України «Про нотаріат» не здійснено перевірку інформації щодо права власності на майно в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно або проігноровано відсутність такої інформації, а також не здійснено перевірку в Державному земельному кадастрі щодо спірної земельної ділянки.

Згідно ч. 4 ст. 18 Закону державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону, записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Частина 1 ст. 36 Закону передбачає, якщо під час проведення державної реєстрації прав у державного реєстратора виникає сумнів щодо справжності поданих документів, такий державний реєстратор зобов`язаний повідомити про це правоохоронні органи.

Враховуючи вищевикладене, рішення приватного нотаріуса Марчук К.В про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 4209959 від 17.07.2018 є незаконним та таким, що порушує норми законодавства з питан вчинення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень підлягає скасуванню.

Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 123 ЗК України) або з інших передбачених законом підстав.

Статтею 20 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що регулювання земельних відносин у містобудуванні здійснюється відповідно до земельного законодавства.

Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених ст.ст. 26-32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Пунктом 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі - Пленум) визначено, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Статтею 123 ЗК України врегульовано порядок надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування та вказано, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування на підставі рішення зазначених органів.

З метою врегулювання процедури реалізації прав на землю фізичними та юридичними особами із земель комунальної власності територіальної громади міста Києва рішенням Київської міської ради від 20.04.2017 № 241/2463 затверджено Порядок набуття прав на землю із земель комунальної власності у місті Києві. Порядком визначено особливості землекористування у місті Києві як столиці України у відповідності до Конституції України, Земельного кодексу України, законів України «Про Державний земельний кадастр», «Про оренду землі», «Про землеустрій» «Про місцеве самоврядування в Україні», «Про столицю України - місто-герой Київ» та інших нормативно-правових актів, що регулюють земельні правовідносини.

Відповідно до ч. 2 ст. 123 ЗК України особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки.

Частиною 1 та 4 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Пунктом 5 Пленуму встановлено, що відповідно до вимог ст. 376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

Земельна ділянка на АДРЕСА_1 належить до комунальної власності міста, виключно Київська міська рада має право розпоряджатися нею, що встановлено відповідними доказами по справі, а отже, в діях ОСОБА_1 наявні ознаки самовільного зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 .

Статтею 152 ЗК України, передбачено, що одним із способів захисту порушеного права відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.

Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків (ч. 2 ст. 152 ЗК України).

Таким чином, особа, що використовувала земельну ділянку з порушенням прав іншої (власника земельної ділянки), повинна привести земельну ділянку у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд за власний кошт.

Пунктом 3.1. постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 17.05.2011 № 6 «Про деякі питання практики розгляду справ у спорах, що виникають із земельних відносин» відповідно до вимог чинного законодавства обов`язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Відповідно до ст. 212 ЗК України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.

З урахуванням доказів, оцінку яким суд дав вище, суд вважає, що самовільно зайнята ділянка з самочинним будівництвом на ній, в незаконний спосіб перебуває у користуванні ОСОБА_1 на підставі чого територіальна громада м. Києва, в особі КМР, має право вимагати від ОСОБА_1 повернення самовільно зайнятої земельну ділянку, привівши її у придатний для використання стан від особи, яка незаконно нею заволоділа.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на відповідача.

Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідачів підлягає до стягнення судовий збір на користь позивача у розмірі 6306 грн 00 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Закону Україну «Про столицю України - місто-герой Київ», Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»; Закону України «Про основи містобудування», ст.ст. 3, 9, 116, 212, 122, 123, 152 ЗК України, ст.ст. 203, 215, 2016, 328, 376, ст.ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 280-283, 353 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

позовні вимоги Київської міської ради до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни, ОСОБА_1 про визнання протиправними та скасування рішення про державну реєстрацію права приватної власності, визнання недійсним та скасування договору дарування, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та приведення її приватний для використання стану задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 17.07.2018 №607.

Визнати протиправними та скасувати рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни про держану реєстрацію прав та їх обтяжень від 17.07.2018 №42099593 на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 00 за відповідачем.

Зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку орієнтовною площею 0,7704 га на АДРЕСА_1 (код ділянки 75:710:0007) привівши її у придатний для використання стан.

Стягнути з приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марчук Катерини Володимирівни на користь Київської міської ради () судовий збір по справі у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Київської міської ради () судовий збір по справі у розмірі 3153 (три тисячі сто п`ятдесят три) грн 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Святошинський районний суд м. Києва до апеляційного суду у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: О.В. Ул`яновська

Повний текст судового рішення складено 09.12.2020.