Справа № 450/4470/19 Провадження № 2/450/835/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" травня 2020 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Кукси Д.А.

при секретарі Оленич О.І.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Загинай О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом представника позивача адвоката Стефківського Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 до АТ «Укрзалізниця» про (предмет спору): стягнути з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 300 000 гривень та витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): 29 травня 2017 року о 18 год. 35 хв. на 19 км Перегону «Сихів-Давидів» у с. Давидів Пустомитівського району Львівської області на регульованому (без шлагбаума) залізничному переїзді одноколійної залізниці відбулося зіткнення пасажирського дизельного поїзда №6066 сполученням Львів-Ходорів, який рухався у напрямку м. Ходорова та яким керував машиніст ОСОБА_3 та велосипеда під керуванням неповнолітнього ОСОБА_4 . Внаслідок пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події. Вважає, що внаслідок втрати свого єдиного сина, їй було заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінує у 300 000 грн. просила позовні вимоги задоволити, стягнути з відповідача моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задоволити в повному обсязі.

Позиція відповідача: представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, виходячи з наступного. 29.05.2017 року о 18 год. 35 хв. на залізничному переїзді Перегону « Сихів -Давидів» велосипедист ОСОБА_4 2003 року народження під`їжджаючи до переїзду з лівої сторони по ходу поїзда, не зважаючина на звукову та світлову сигналізацію, не впевнившись у відсутності поїзда, в`їхав в бік першого вагона дизель-поїзда №6066 сполученням Львів-Ходорів, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці аварії. Даний переїзд відповідає вимогам Інструкції з влаштування та експлуатації залізничних переїздів № ЦП -0174 зі всіма змінами та доповненнями. Згідно матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000970 від 29.05.2017, винесено Постанову про закриття кримінального провадження, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Дана постанова позивачем не оскаржувалась. Відповідно до вищевказаних матеріалів чітко встановлено, що неповнолітнім громадянином ОСОБА_4 2003 р.н., було порушено п. 20.2 ПДР України. Крім того зазначають, що для відшкодування моральної шкоди, необхідна наявність протиправної поведінки щодо членів сім`ї фізичної особи, яка зазнала душевних страждань, і вона є обов`язковим елементом завданої моральної шкоди. Просили у позові відмовити в повному обсязі.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

03.01.2020 року ухвала про відкриття провадження; 11.02.2020 року відзив на позовну заяву; 20.02.2020 року ухвала про закінчення підготовчого провадження та призначення справи до розгляду; 25.03.2020 року клопотання про відкладення розгляду справи; 02.04.2020 року клопотання про проведення судового засідання у режимі відеоконференції.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

29 травня 2017 року о 18 год. 35 хв. на 19 км Перегону «Сихів-Давидів» у с. Давидів Пустомитівського району Львівської області на регульованому (без шлагбаума) залізничному переїзді одноколійної залізниці відбулося зіткнення пасажирського дизельного поїзда №6066 сполученням Львів-Ходорів, який рухався у напрямку м. Ходорова та яким керував машиніст ОСОБА_3 та велосипеда під керуванням неповнолітнього ОСОБА_4 . Внаслідок пригоди велосипедист ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання матеріальної та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завданій фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини другої статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

При цьому згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до абз. 2 п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до Постанови від 29.12.2017 року кримінальне провадження №000970 від 29.05.2017 року закрито, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України. Слідчим встановлено, що в діях машиніста ОСОБА_3 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, а причиною ДТП стало порушення правил проїзду через залізничний переїзд велосипедиста ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог частини 2 та 5 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як зазначається в Ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.05.2016 року по справі №607/18544/14-ц шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду завдано смертю фізичної особи.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Отже, обов`язок доведення вини, власника або володільця джерела підвищеної небезпеки покладено саме на власника або володільця джерела підвищеної небезпеки.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2018 року № 61-44173св18 (справа №336/3665/16-ц).

11.07.2019 року позивач через представника звернувся до відповідача з претензією про відшкодування моральної шкоди, пов`язаної із смертю потерпілої особи, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки в розмірі 300 000 грн.

На зазначену претензію була надана відповідь №1170-1818 від 16.08.2019 року якою відповідач не визнає претензію в повному обсязі та вважають претензійні вимоги незаконними та необґрунтованими через відсутність в діях відповідача та його працівник будь-яких ознак протиправності.

Відповідно до правової позиції висловленої у постанові Верховного Суду від 03.04.2019 року №61-10154св18 (справа №355/812/17) вбачається, що власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної сили або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

У вказаному кримінальному провадженні №0000970 слідчим не встановлено обставин непереборної сили або умислу потерпілого.

Тобто, судом встановлено, що настання смерті ОСОБА_4 відбулось внаслідок необережності самого потерпілого, а не у зв`язку із бажанням вчинення самогубства.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен бути максимально адекватним завданій шкоді та приймає до уваги, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачці завдано моральну шкоду внаслідок смерті її неповнолітнього сина, який загинув в юному віці, що буде спричиняти позивачці протягом усього життя душевні страждання, зазначені обставини істотно змінюють життя позивачки, відновити життя яке існувало до загибелі сина неможливо. Таким чином, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, а саме: суд вважає доцільним стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 300 000,00 грн.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року справа № 72/1010/16-ц, провадження № 61-3416 св 18 склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

На підтвердження надання правової допомоги позивачем було надано договір про правничу допомогу, який укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Адвокатського об`єднання «Гранд Груп Партнерс» від 14.05.2019 року, додаток №2 до Договору про надання професійної правничої (правової) допомоги №0066-ц та детальний розрахунок робіт виконаних для надання правничої допомоги. Також відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України адвокатом було заявлено клопотання під час судових дебатів про долучення доказів про оплату послуг за правову допомогу на протязі п`яти днів після ухвалення рішення, а тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про відшкодування витрат на правову допомогу слід задоволити.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 23, 1167,1168, 1187 ЦК України, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 - 265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

позовні вимоги представника позивача адвоката Стефківського Володимира Івановича, який діє в інтересах ОСОБА_2 - задоволити повністю.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 300 000 (триста тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в користь держави судовий збір у розмірі 4 500 (чотири тисячі п`ятсот) гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається до Львівського апеляційного суду через Пустомитівський районний суд Львівської області.

Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки апеляційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Позивач : ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач : АТ «Українська залізниця», вул. Тверська, 5 м. Київ, 03680.

Повний текст рішення складено 02.06.2020 року.

СуддяД. А. Кукса