Справа №442/5724/20
Провадження №2/442/1384/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі:

головуючого судді - Хомика А.П.

з участю секретаря судового засідання Півали І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-

встановив :

09.09.2020 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову, вказує на те, що відповідачі - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 разом зі своїм неповнолітнім сином ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстровані в будинку, що належить позивачеві. Відповідачі протягом тривалого терміну не проживають в ньому, не оплачують комунальні послуги, не доглядають за будинком. Зніматись з реєстраційного обліку даного житлового будинку відповідачі не бажають. Позивач сплачує додаткові кошти за житлово-комунальні послуги по житловому будинку з урахуванням реєстрації відповідачів, а також відсутня можливість оформити субсидії.

13.10.2020 відповідачами було подано відзив на позовну заяву, в якому вказують на те, що тимчасово не проживали в будинку з вересня 2019 року, оскільки позивач поміняв замки у будинку, а тому не було доступу до житла, у зв`язку з чим звертались до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житлом, але відмовилась від позову, оскільки позивач пообіцяв впустити їх у будинок та не чинити перешкод. Також він відмовився від позову про визнання їх втративши ми право користування цим житлом. Це свідчить про те, що вони не проживали в будинку по поважній причині.

Під час спільного подружнього життя позивач та відповідач зробили капітальний ремонт та придбали майно, яке залишилось в будинку разом з особистими речами. У відповідачів іншого житла немає. Другий співвласник будинку ОСОБА_6 не заперечує щодо реєстрації та проживання відповідачів у будинку.

Відповідачі вважають, викладене в Актах КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 31.01.2020 не відповідає дійсності та фактичним обставинам, оскільки особа, яка складала Акти не була в будинку. Просять у позові відмовити.

19.11.2020 ОСОБА_6 подав заяву, в якій просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 подала заяву, в якій проси ть слухати справу без її участі. Позовні вимоги заперечує.

Вимогами ч. 1 ст. 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 2 зазначеної статті закріплено обов`язок суду та учасників судового процесу керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. Отже, завданнями судочинства мають керуватися не лише суд, а й сторони.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що слід відмовити у позові.

Встановлено, що позивачу ОСОБА_1 належить на праві спільної часткової власності житловий будинок АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.02.2006 року, посвідчений нотаріусом Першої Дрогобицької державної нотаріальної контори Балог Р.В., реєстраційний номер 1-461.

Згідно Ухвали Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 03.03.2020, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, залишено без розгляду.

Згідно Акту №12 КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 31.01.2020 року, комісія встановила, а сусіди підтвердили, що відповідачі ОСОБА_8 та її син ОСОБА_9 не проживають за місцем реєстрації з 2005 року.

Згідно Акту №13 КП «Управитель «ЖЕО» Дрогобицької міської ради від 31.01.2020 року, комісія встановила, а сусіди підтвердили, що відповідачі ОСОБА_10 та ОСОБА_3 не проживають за місцем реєстрації з червня 2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

За змістом ч. 4 ст. 156 ЦК України, до членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї ( в тому числі колишній член сім`ї) власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника 9 подружжя. Їз діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку 9 квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Якщо особи, зазначені в частині другій статті 64, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї 9 ч.3 ст.64 ЖК УРСР).

Припинення сімейних відносин з власником помешкання не припиняє житлового сервітуту, однак за відсутності згоди про безоплатне користування помешканням колишній член сім`ї повинен вносити плату за користування помешканням, що відповідає частині четвертій ст.156 та ст. 162 ЖК УРСР.

Беручи до уваги наведене те, що відповідачі не проживали в будинку по поважній причині, в ньому знаходиться їх особисте майно, іншого житла не мають, суд дійшов висновку про те, що не має підстав визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 76-83, 141, 223, 247, 259, 263, 264, 265, ЦПК України, суд,

ухвалив :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 , з участю третьої особи Органу опіки та піклування Дрогобицької міської ради про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 04.12.2020.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 ,РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 1: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач 3: ОСОБА_4 , адреса: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Дрогобицької міської ради, адреса: пл.Ринок,1, м.Дрогобич Львівської області.

Суддя А.П. Хомик