Номер провадження: 22-ц/813/56/20
Номер справи місцевого суду: 523/8402/14-ц
Головуючий у першій інстанції Шепітко І.Г.
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Колеснікова Г.Я., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Сороколет Ю.С.,

переглянувши справу №523/8402/14-ц за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2018 року у складі судді Шепітка І.Г., -

в с т а н о в и в :

Позивач АТ «УкрСиббанк», звернувшись 29 травня 2014 року (зареєстровано в суді 10 червня 2014 року) до суду з вищеназваним позовом, вказав, що між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, за яким надано в кредит 26000,00 доларів США під 14,5% річних на строк до 11 червня 2018 року з поверненням кредиту шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США. Виконання зобов`язань за кредитним договором забезпечено Договором поруки №210652 від 11 червня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 , Іпотечним договором від 11 червня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , за яким передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . Посилаючись на невиконання зобов`язань за кредитним договором, позивач АТ «УкрСиббанк» просив:

стягнути солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 за кредитним договором заборгованість станом на 26 травня 2014 року в загальній сумі 22549,71 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 264173,08 грн.;

звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості станом на 26 травня 2014 року в загальній сумі 22549,71 доларів США, що по курсу НБУ еквівалентно 264173,08 грн. у межах процедури виконавчого провадження;

стягнути судові витрати (т.1 а.с.1-5).

Ухвалою судді Суворовського районного суду м. Одеси від 25 червня 2014 року відкрито провадження у справі (т.1 а.с.70).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2014 року, ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 26 травня 2014 року в загальній сумі 246173,08 грн. та судові витрати в рівних частках в загальній сумі 2641,73 грн.; відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки (т.1 а.с.81-83).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 17 грудня 2014 року за апеляційною скаргою АТ «УкрСиббанк» рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2014 року залишено без змін (т.1 а.с.144-147).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2017 року за заявою представника в інтересах ОСОБА_2 заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 29 липня 2014 року скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку (т.3 а.с.40).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2018 року, повторно ухваленим в порядку заочного розгляду справи, позов задоволено частково; стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором станом на 26 травня 2014 року в загальній сумі 246173,08 грн. та судові витрати в рівних частках в загальній сумі 2641,73 грн.; відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки (т.3 а.с.70-73).

Висновок суду в частині стягнення заборгованості мотивовано невиконання кредитного договору, забезпеченого порукою, заборгованістю станом на 26 травня 2014 року в загальній сумі 264173,08 грн., солідарним обов`язком позичальника ОСОБА_1 і поручителя ОСОБА_2 перед боржником по погашенню заборгованості.

Висновок суду в частині відмови у зверненні стягнення на предмет іпотеки мотивовано забезпеченням виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 іпотекою нерухомого майна, належного ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на праві спільної власності з 1998 року та придбаного не за рахунок кредитних коштів. Суд поширив дію мораторію на виниклі правовідносини, обґрунтувавши отриманням кредиту в іноземній валюті, реєстрації і проживання майнового поручителя у вказаній квартирі загальною площею 34,7 кв.м., відсутності доказів наявності іншого нерухомого майна у позичальника або майнового поручителя.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_2 на рішення суду.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 30 березня 2018 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «УкрСиббанк» на рішення суду.

Справу з апеляційного суду Одеської області передано до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31 січня 2019 року справу прийнято до провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 4 лютого 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення заборгованості та ухвалити нове рішення про відмову в позові про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки (т.3 а.с.79-86).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у припиненні поруки, не відкладенні розгляду справи за клопотанням, порушенні права на укладення мирової угоди. За змістом частини 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Як вбачається з пункту 3.1 Договору поруки цей Договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника ОСОБА_1 за Основним договором. Звертаючи увагу на аналогічні обставини Верховний Суд України у постанові від 7 жовтня 2015 року у справі №6-263цс15 сформував правову позицію, відносно якої умови договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в такому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Боржник/позичальник ОСОБА_1 не виконує умови кредитного договору, впродовж 4-х років жодного разу не погашав поточні зобов`язання за кредитним договором в повному обсязі, останній повний платіж був ним внесений 15 листопада 2012 року. Тобто, з моменту припинення виконання ОСОБА_1 зобов`язання АТ «УкрСиббанк» протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимогу до поручителя ОСОБА_5 , граничним терміном пред`явлення вимог до ОСОБА_5 було 15 травня 2013 року. Отже, на момент звернення АТ «УкрСиббанк» до суду строк для пред`явлення вимог до поручителя ОСОБА_5 закінчився. Враховуючи, що строк дії Договору поруки між сторонами в даній справі не встановлений, вступають в силу положення ЦК України та відповідно до частини 4 статті 559 ЦК України строк дії поруки в даному випадку припинився. Крім того, суд не задовольнив клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, в результаті прийняття судом рішення було порушено право ОСОБА_2 на врегулювання спірних відносин шляхом укладення мирової угоди в рамках судового розгляду. Апеляційна скарга доводів щодо рішення суду за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки не містить, що не узгоджується з прохальною частиною скарги.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову повністю (т.3 а.с.112-121).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у поширенні мораторію на стадію виконання судового рішення, а не на його ухвалення, у необхідності стягнення заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту. В чинному законодавстві України, в тому числі й в Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутня будь-яка імперативна норма, яка б вказувала на заборону виносити рішення суду чи на відмову у виборі звернення стягнення на предмет іпотеки. На стадії розгляду справи вказаний Закон не може бути застосований у зв`язку з наявністю чітко сформульованих диспозицій його статей, які суд першої інстанції невірно інтерпретує та застосовує в процесі вирішення справи, оскільки даний закон тимчасово застосовується на стадії примусового виконання рішення. Між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір по надання споживчого кредиту, отже виниклі правовідносини між сторонами є договірними. Погашення суми заборгованості по кредиту та процентам здійснювалось несвоєчасно та не в повному обсязі, що є наслідком порушення ОСОБА_1 взятих на себе договірних зобов`язань. Станом на 26 травня 2014 року кредитна заборгованість становила 22549,71 доларів США. У мотивувальній частині рішення наведені розрахунки заборгованості за кредитним договором із переведенням іноземної валюти в національну за курсом, встановленим НБУ на 26 травня 2014 року. Такий висновок є необґрунтованим, так як заборгованість за кредитним договором в іноземній валюті підлягає стягненню у валюті договору. Виходячи з того, що виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству, то одночасно зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за користування кредитом в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фіксованою санкцією, а є платою за користування грошима.

В апеляційних скаргах не зазначено нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці.

У відзиві на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. Строк виконання основного зобов`зання за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року визначено 11 червня 2018 року, з чого слідує, що договором поруки встановлено термін дії до 11 червня 2018 року. Отже ОСОБА_2 дійшла хибного висновку, що договором поруки не встановлено строку, після закінчення якого порука припиняється. Підписанням договору ОСОБА_2 підтвердила, що ознайомлена у письмовій формі з умовами надання кредиту. В даному випадку кінцевою датою погашення кредиту є 11 червня 2018 року, тому звернення до суду з позовом було без пропуску шестимісячного терміну. Крім того, має місце дострокове повернення кредиту, тому вимоги направлялися на загальних підставах, передбачених кредитним договором. Договір поруки укладено у письмовій формі, ОСОБА_2 ознайомлена з умовами надання кредиту, в тому числі вартістю кредиту, його особливостями, перевагами та недоліками, методикою, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов`язання під час погашення заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, інформацією про сукупну вартість кредиту з урахуванням реальної процентної ставки та значення абсолютного подорожання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг, а також іншої інформації, надання якої вимагає чинне законодавство України (т.3 а.с.151-154).

Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті вимог з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) укладено Договір про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, за яким банк надав, а позичальник зобов`язався повернути кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 26000,00 доларів США та сплатити проценти за його користування шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором. За умовами Договору позичальник у будь-якому випадку зобов`язаний повернути банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 11 червня 2018 року; позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів. У випадку не сплати позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений цим Договором день сплати ануїтетного платежу більше ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору, та/або у випадку порушення позичальником та/або заставодавцем та/або поручителем та/або гарантом умов укладеного з банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов`язань позичальника за цим Договором, банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку, встановленому розділом 12 цього Договору. У випадку невиконання чи неналежного виконання позичальником зобов`язань за цим Договором відшкодування заборгованості перед банком проводиться шляхом стягнення з поручителя чи шляхом звернення стягнення на заставлене майно, що є забезпеченням за даним Договором та/або активи (кошти і майно) позичальника на вибір банку (т.1 а.с.7-15).

Між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () та ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) укладено Договір поруки №210652 від 11 червня 2008 року, за умовами якого поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору; відповідальність поручителя і боржника є солідарною (т.1 а.с.16-17).

Між ОСОБА_3 , ОСОБА_1 (іпотекодавці) та акціонерним інноваційним банком «УкрСиббанк» (іпотекодержатель) укладено Іпотечний договір від 11 червня 2008 року, за умовами якого для забезпечення виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року передано в іпотеку нерухоме майно квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та є приватною власністю іпотекодавців на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно розпорядження від 27 січня 1998 року №106779. Предмет іпотеки складається з однієї кімнати та підсобних приміщень загальною площею 34,7 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м (т.1 а.с.18-21).

Згідно розрахунку за кредитним договором №0 від 11 червня 2008 року заборгованість станом на 26 травня 2014 року складала:

за кредитом 17389,49 доларів США (еквівалент 203720,36 грн.);

за процентами за користування кредитом 4347,27 доларів США (еквівалент 50928,89 грн.);

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за період з 26 травня 2013 року по 13 травня 2014 року 444,93 доларів США (еквівалент 5212,42 грн.);

пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за період з 26 травня 2013 року по 13 травня 2014 року 368,02 доларів США (еквівалент 4311,41 грн.;

всього заборгованість за кредитом та процентами в загальній сумі 21736,76 доларів США (еквівалент 254649,25 грн.), пені 812,95 доларів США (еквівалент 9523,83 грн.) (т.1 а.с.22-32).

20 березня 2014 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 отримано поштою Вимоги про погашення заборгованості станом на 4 березня 2014 року з попередженням, що у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» змушений вимагати виконання зобов`язань ОСОБА_1 за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року, а саме сплатити АТ «УкрСиббанк» заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, що разом становить 20949,47 доларів США, та підлягає уточненню на дату фактичного повернення коштів (т.1 а.с.41-42, 43-44, 45-46, 47-48, 49-50).

10 червня 2014 року зареєстровано надісланий поштою 29 травня 2014 року позов АТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України). Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу (ч.2 ст.509 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст.526 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1054 ЦК України).

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою (ч.1 ст.546 ЦК України). Виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.3 ст.549 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (ч.1 ст.553 ЦК України). У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст.554 ЦК України)

Відповідно до положень частини 4 статті 559 ЦК України в редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин, рівно як і на час звернення до суду з позовом, порука припинялася після закінчення строку, встановленого в договорі поруки; у разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

На підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 виникли кредитні зобов`язання, забезпечені:

порукою ОСОБА_2 за Договором поруки №210652 від 11 червня 2008 року, де поручитель ОСОБА_2 за умовами Договору відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки тощо;

іпотекою ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за Іпотечним договором від 11 червня 2008 року, де іпотекодавці ОСОБА_1 , ОСОБА_3 за умовами Договору відповідають перед кредитором переданим в іпотеку нерухомим майном.

Вимогу від 14 березня 2014 року про погашення простроченої станом на 4 березня 2014 року заборгованості за кредитом та процентами отримано боржником, поручителем, майновим поручителем 20 березня 2014 року.

Відповідно до положень пункту 12.1 Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року сторони погодили, що у випадку настання обставин, визначених у п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.5, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 цього Договору та направлення банком на адресу позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 календарний день з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку, при цьому у випадку неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни позичальником адреси, без попередження про це письмового повідомлення банку чи у разі неотримання позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) банку з інших підстав протягом 40 календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 календарний день з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від банку.

Прострочену заборгованість не погашено, позов до суду про стягнення кредитної заборгованості та про звернення стягнення на предмет іпотеки надіслано поштою 29 травня 2014 року, зареєстровано в сумі 10 червня 2014 року. АТ «УкрСиббанк» скористався передбаченим частиною 2 статті 1050 ЦК та умовами кредитного договору правом дострокового повернення кредиту за вимогою банку.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення заборгованості з позичальника та поручителя, суд першої інстанції виходив з кредитних зобов`язань, виниклих на підставі кредитного договору та забезпечувального договору поруки, врегульованих статтею 1054 ЦК України, порушення виконання зобов`язань та права банку на дострокове повернення кредиту, сплати процентів, належних йому до сплати за користування коштами, врегульованого частиною 2 статті 1050 ЦК України та умовами укладеного між сторонами кредитного договору, із заборгованості станом на 26 травня 2014 року, при цьому суд стягнув заборгованість не у валюті кредиту, а у національній валюті відповідно до еквіваленту по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги представника в інтересах ОСОБА_2 щодо припинення поруки і відмови в задоволенні вимог до поручителя з цих підстав не приймаються з огляду на наступне.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини 4 статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором або до виконання поручителем зобов`язань боржника за основним договором, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому у цьому випадку має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 24 вересня 2014 року у справі №6-106цс14, від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові в позові у разі звернення до суду. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений вказаним приписом, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

З огляду на преклюзивний характер строку поруки та зумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов`язання застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Отже, умови Договору поруки №210652 від 11 червня 2008 року про строк дії договору до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором не звільняв АТ «УкрСиббанк» від обов`язку виконати припис частини четвертої статті 559 ЦК України щодо подання позову до поручителя у межах шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Такий позов слід було пред`явити протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем) (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15).

Під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти реалізацію ними прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором.

У пункті 1.2.2 кредитного договору передбачено обов`язок позичальника повернути кредит у повному обсязі в терміни, не пізніше 11 червня 2018 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або до вказаного банком терміну (достроково) відповідно до умов Розділу 12 цього Договору на підставі будь-якого з п.п.2.3, 4.9, 5.3, 5.6, 5.8, 5.10, 8.4, 10.2, 10.14 Договору. Позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Отже, сторони кредитного договору встановили, зокрема, строк виконання позичальником окремих зобов`язань з внесення щомісячних платежів, що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то з урахуванням змісту частини четвертої статті 559 цього Кодексу зазначені вище правила мають застосовуватися і до поручителя (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Якщо банк пред`явить вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то згідно з частиною четвертою статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення коштів поза межами цього строку (висновок Верховного Суду України, викладений, зокрема, у постановах від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 29 березня 2017 року у справі № 6-3087цс16, від 14 червня 2017 року у справі № 644/6558/15-ц).

Проте, у даному випадку встановлено, що внаслідок неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, а саме недодержання ним графіку погашення як тіла кредиту, так і процентів за користування кредитними коштами, 14 березня 2014 року АТ «УкрСиббанк» направив позичальникові, поручителю, майновому поручителю вимогу, в якій повідомив про те, що строк повернення кредиту вважається таким, що настав, а кредитну заборгованість потрібно погасити протягом 31 календарного дня з дати одержання повідомлення (вимоги). Надіслані вимоги позичальник, поручитель, майновий поручитель отримали 20 березня 2014 року.

Згідно з частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» Глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Оскільки АТ «УкрСиббанк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України пред`явив 14 березня 2014 року позичальникові, поручителю, майновому поручителю вимогу, а останні таку отримали 20 березня 2014 року про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав у вимогах, що ця заборгованість має бути погашена протягом 31 календарного дня з дати одержання цього повідомлення (вимоги), а у разі не усунення порушень на 32 день з дня отримання вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги з 41 календарного дня з дати відправлення повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту АТ «УкрСиббанк» змушений буде вимагати виконання зобов`язань за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року по поверненню кредиту в повному обсязі, сплаті нарахованих процентів, то слід виходити з того, що АТ «УкрСиббанк» як кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно з цим договором мало виконуватися за графіком погашення кредиту, але не пізніше 11 червня 2018 року.

Тому звернення АТ «УкрСибббанк» до суду надісланням 29 травня 2014 року поштою позовної заяви, що зареєстрована в суді 10 червня 2014 року, є зверненням до поручителя протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України.

Доводи ОСОБА_2 щодо застосування правила звернення протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням є помилковими, так як у даному випадку має місце реалізація кредитором права вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів і, відповідно, зміни строку виконання основного зобов`язання, який настав на 32 календарний день з дати одержання 20 березня 2014 року повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту.

За умови пред`явлення банком до боржника та поручителя вимог про дострокове виконання зобов`язання повернути кредит змінюється в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, і порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання (висновок Верховного Суду України у постановах від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15, від 22 червня 2016 року у справі № 6-368цс16, від 24 вересня 2014 року у справі № 6-106цс14).

АТ «УкрСиббанк» відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов`язання та звернувся з позовними вимогами протягом шести місяців від зміненої дати виконання основного зобов`язання, що не звільняє поручителя ОСОБА_2 від відповідальності за невиконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором в повному обсязі.

Вищевикладене узгоджується з висновками, викладеними Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі №2-1169/11, постанові від 10 квітня 2019 року у справі №604/156/14-ц; постанові від 20 березня 2019 року у справі №1411/3467/12 тощо.

Відповідно до частини 2 статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини 3 статті 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Національним банком України видано акціонерному комерційному інноваційному банку «УкрСиббанк» (правонаступником якого є акціонерне товариство «УкрСиббанк») банківську ліцензію №75 та дозвіл №75-2 на право здійснювати банківські операції, визначені частиною 1 та пунктом 5-11 частини 2 статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність».

За умовами Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року кредит надано в іноземній валюті в сумі 26000,00 доларів США, вказана сума дорівнювала еквіваленту 126139,00 грн. за курсом Національного банку України на день укладення цього Договору. Позичальник зобов`язався повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 415,00 доларів США в день сплати ануїтетних платежів.

Отже, валютою кредиту є іноземна валюта долари США, виконання зобов`язання сторонами кредитного договору визначено в іноземній валюті доларах США, позовні вимоги пред`явлено про стягнення заборгованості у валюті кредиту, тому, з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню солідарно заборгованість станом на 26 травня 2014 року за кредитом та відсотками в загальній сумі 21736,76 доларів США, що по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року було рівно 254649,25 грн.

Щодо неустойки (пені), то така підлягає стягненню в національній валюті, що згідно розрахунку станом на 26 травня 2014 року складала в загальній сумі 9523,83 грн.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні застоводавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). У разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави (ч.1 ст.589 ЦК України). Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.590 ЦК України). Реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.1 ст.591 ЦК України). На підставі Договору про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року у ОСОБА_1 виникло забезпечене, зокрема, іпотекою нерухомого майна зобов`язання по поверненню кредиту, сплаті процентів за користування коштами тощо. В наслідок не виконання кредитного зобов`язання виникла заборгованість, що надало право кредитору АТ «УкрСиббанк» звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, якою забезпечено виконання кредитного зобов`язання.

За умовами Іпотечного договору, укладеного між ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та АКІБ «УкрСиббанк», посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 11 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі за №3171, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов`язання за цим договором або будь-якого зобов`язання, що забезпечено іпотекою за цим договором (п.4.1.1); звернення стягнення здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду (п.4.2.1); право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю (п.4.3); звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду та/або виконавчим написом нотаріуса здійснюється відповідно до чинного законодавства України (п.4.4).

Законодавством, що регулює іпотеку, є Закон України «Про іпотеку», яким, зокрема, врегульовано задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки. Так, уразі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст.33 Закону).

Стаття 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає повідомлення про порушення основного зобов`язання та/або іпотечного договору; за змістом даної норми матеріального права обов`язковість письмової вимоги про усунення порушення передбачена для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору; що ж до реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку, то не надіслання такої вимоги не є перешкодою для звернення до суду.

В даному випадку письмова вимога ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про усунення порушення (погашення заборгованості) АТ «УкрСиббанк» надіслана, ними як іпотекодавцями отримана, хоча реалізація права іпотекодержателя звернутися у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду не пов`язується з надсиланням/ненадсиланням попередньо письмової вимоги про усунення порушення.

Стаття 39 Закону України «Про іпотеку» визначає реалізацію предмета іпотеки за рішенням суду. Відповідно до даної норми матеріального права у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначаються, зокрема, загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації, за умови подання будь-якою із сторін клопотання про необхідність визначення такої ціни (крім реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) (ч.1); у разі визначення судом способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів ціна предмета іпотеки у рішенні суду не зазначається та визначається при його примусовому виконанні на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій (ч.2).

Таким чином, у сенсі діючого Закону України «Про іпотеку» визначення початкової ціни предмета іпотеки не вимагається у разі способу реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази мають бути належними, допустимим, достовірними та достатніми.

Позивач довів неналежне виконання зобов`язань за кредитним договором та, як наслідок, право на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке реалізував зверненням до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки з реалізацією предмета іпотеки за рішенням суду шляхом проведення прилюдних торгів для погашення заборгованості станом на 26 травня 2014 року за кредитом та процентами в загальній сумі 21736,76 доларів США та пені в загальній сумі 9523,83 гривен. Натомість ОСОБА_1 , ОСОБА_3 не надали доказів, які б вказували на належне виконання ними кредитних зобов`язань, не спростували заборгованість.

Кредитний договір та забезпечувальний договір іпотеки недійсними повністю чи в частині не визнано, ОСОБА_1 не надано суду квитанцій на повне погашення кредитних зобов`язань, не надано власне свого розрахунку, який би підлягав порівнянню з даними виписки по кредитному договору, довідкою про заборгованість тощо. За таких обставин, суд виходить з правильності розрахунку заборгованості.

Порушені права АТ «УкрСиббанк», за захистом яких він звернувся до суду, підлягають захисту в тому числі й зверненням стягнення на предметі іпотеки.

Доводи апеляційної скарги АТ «УкрСиббанк» щодо безпідставності застосування судом мораторію приймаються з огляду на наступне.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України №1304-УП «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м для квартири та 250 кв.м для житлового будинку.

У своїй постановах від 2 березня 2016 року в справі №6-1356цс15, від 10 квітня 2019 року у справі №726/1538/16-ц Верховний Суд зазначив, що мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання. Отже, мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, встановлений Законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави). Закон №1304-УП від 7 червня 2014 року є правовою підставою, що не дає можливості органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та проводять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Тобто, установлений Законом мораторій не передбачає втрату права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусове стягнення на майно (відчуження без згоди власника). Протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Оскільки Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, то він не може бути обґрунтуванням для відмови у позові.

Нарізі Велика Палата Верховного Суду висловилась щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченому статтями 36-38 Закону України «Про іпотеку», що фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, та зазначила, що в тому разі, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, таке звернення стягнення заборонено згідно з Законом про мораторій.

У даному випадку АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволення якого передбачає подальшу процедуру виконавчого провадження. Отже, наразі не йдеться про позасудовий порядок переходу права власності на предмет іпотеки до кредитора він же іпотекодержатель. Мають місце правовідносини, що виникли за наслідками звернення іпотекодержателя до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому такі права підлягають захисту, так як мораторій не є підставою для відмови у позові, так як від ухвалення рішення без його звернення до виконання шляхом проведення прилюдних торгів фактичного переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки без згоди власника майна не відбудеться.

Обґрунтування судом першої інстанції рішення в частині вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки дією Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є безпідставним, право АТ «УкрСиббанк» на звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду підлягає захисту.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 24 квітня 2019 року в справі №523/10225/15-ц змінила судову практику у питання строків позовної давності та зазначила, що строки позовної давності перериваються лише на ту частини вимоги, право на яку має позивач; тобто, суд розмежував вимогу про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки та вважав їх не взаємопов`язаними, суд зазначив, що подача позову про стягнення боргу не перериває строки позовної давності на подачу позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки (і навпаки).

В даній справі АТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості в порядку реалізації права дострокового виконання зобов`язань у 2014 році, тому дане має визначальне значення для строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Наразі АТ «УкрСиббанк» тоді ж у 2014 році звернувся до суду з вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто звернувся з дотриманням строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 вересня 2018 року у справі №921/107/15-г/16 відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 9 вересня 2014 року у справі №3-71гс14 та у постанові від 3 лютого 2016 року у справі №6-1080цс15, та дійшла висновку, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з прийняттям судового рішення; що ж стосується іпотеки, то вона має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання; тобто, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством.

Отже, при подачі позовної заяви про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки у рахунок погашення боргу за тим же самим кредитним договором подвійного стягнення одного і того ж самого боргу не відбувається.

В порядку статті 141 ЦПК України понесені та документально підтверджені витрати АТ «УкрСиббанк» на сплату судового збору за подання позовної заяви в суму 2641,73 грн. та за подання апеляційної скарги в сумі 3962,60 грн., а всього витрати на сплату судового збору в загальній сумі 6604,33 грн. підлягають покладенню на відповідачів в рівних частках по 2201,44 грн. з кожного (т.1 а.с.6, т.3 а.с.111).

Відповідно до положень частин 4,5 статті 268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Учасники справи в судове засідання 12 листопада 2020 року завчасно повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи; заяв про відкладення розгляду справи не подали; справа в п`яте призначена у судове засідання в Одеському апеляційному суді (6 червня 2019 року, 17 жовтня 2019 року, 23 січня 2020 року, 9 квітня 2020 року, 12 листопада 2020 року).

Справа в провадженні суду першої інстанції з червня 2014 року, у справі 29 липня 2014 року було ухвалено заочне рішення, яке ухвалою апеляційного суду від 17 грудня 2014 року залишено без змін. Через три роки, а саме 10 листопада 2017 року суд першої інстанції скасував заочне рішення за заявою представника в інтересах ОСОБА_2 , призначив справу до розгляду в загальному порядку і знову 16 лютого 2018 року ухвалив заочне рішення, яке оскаржено АТ «УкрСиббанк» та представником в інтересах ОСОБА_2 . Матеріали справи вказують на те, що відповідачі зловживають своїми процесуальними права, до суду на протязі шести років не з`являються, адресовану їм поштову кореспонденцію судів першої та апеляційної інстанції не отримують, не вказують місце свого фактичного проживання, не зазначають засобів зв`язку (один номер телефону на трьох відповідачів, який заблоковано), не зазначають адресу електронної пошти тощо. За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Одеській області кожен з відповідачів має зареєстроване місце проживання, однак жодного разу за зареєстрованим в установленому законом порядку місцем постійного проживання судову кореспонденцію не отримував. Достовірно знаючи про наявність справи в суді (оскільки за заявою ОСОБА_2 у 2017 році було скасовано вже після перегляду в апеляційній інстанції рішення суду першої інстанції) відповідачі жодним чином рухом справи, в тому числі й рухом поданої ОСОБА_2 апеляційної скарги, зверненням до суду не цікавились. Проте відповідачі мали вільний доступ до сайту апеляційного суду та сайту «Судова влада», де інформація щодо справи наявна завчасно та в повному обсязі, з огляду на що, суд виходить з того, що відповідачі знали про судові засідання, але умисно такі ігнорували.

Зловживання відповідачами процесуальними правами має наслідком не вирішення справи з 2014 року. Судом вжито всіх передбачених діючим процесуальним кодексом заходів для того, щоб учасники процесу реалізували належні їм права. Справа в провадженні суду апеляційної інстанції з березня 2018 року (була передана з апеляційного суду Одеської області до Одеського апеляційного суду у зв`язку з ліквідацією суду). Учасники справи мали достатньо процесуального часу для надання суду обґрунтування власних позицій. З огляду на викладену поведінку відповідачів як учасників справи, яка розглядається як зловживання процесуальними правами, необхідність дотримання судом розумності строків розгляду справи, знаходження справи в суді без вирішення на протязі шести років, що порушує права позивача, який не може отримати виконання кредитного зобов`язання, приймаючи також те, що оголошені в країні карантинні заходи не мають прогнозованості у своєму продовженні надалі, справа розглядається за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень частини 5 статті 268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Право на справедливий суд стосується як позивача так і відповідача, перешкоджання розгляду справи внаслідок зловживання правами однієї із сторін має бути оцінено судом задля захисту права іншої сторони отримати в суді рішення щодо права, за захистом якого сторона звернулась до суду.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16 лютого 2018 року скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) солідарно на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року та Договором поруки №210652 від 11 червня 2008 року заборгованість станом на 26 травня 2014 року за кредитом в сумі 17389,49 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 203720 гривен 36 копійок), за процентами в сумі 4347,27 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 50928 гривен 89 копійок); пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 5212 гривен 42 копійки, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 4311 гривен 41 копійка, а всього заборгованість в загальній сумі 21736,76 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 254649 гривен 25 копійок) та 9523 гривни 83 копійки.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути за укладеним між ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ), ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () Іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ситніковою Ю.Д. 11 червня 2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №3171, стягнення на предмет іпотеки квартиру загальною площею 34,7 кв.м житловою площею 17,6 кв.м, що знаходиться за адресом: АДРЕСА_2 ; та належить на праві власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 27 січня 1998 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради згідно розпорядження від 27 січня 1998 року №106779, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №16-4884, зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості 18 лютого 1998 року, шляхом проведення прилюдних торгів за початковою ціною предмета іпотеки, визначеною при примусовому виконанні рішення суду на рівні, не нижчому за звичайні ціни на такий вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, в рахунок погашення перед акціонерним товариством «УкрСиббанк» () за укладеним між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» () та ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) Договором про надання споживчого кредиту №0 від 11 червня 2008 року заборгованості станом на 26 травня 2014 року за кредитом в сумі 17389,49 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 203720 гривен 36 копійок), за процентами в сумі 4347,27 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 50928 гривен 89 копійок); пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом в сумі 5212 гривен 42 копійки, пеню за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам в сумі 4311 гривен 41 копійка, а всього заборгованість в загальній сумі 21736,76 доларів США (по курсу НБУ станом на 26 травня 2014 року еквівалентно 254649 гривен 25 копійок) та 9523 гривни 83 копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () втрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2201 гривна 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () втрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2201 гривна 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь акціонерного товариства «УкрСиббанк» () втрати по сплаті судового збору в загальній сумі 2201 гривна 44 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Г.Я.Колесніков

Є.С.Сєвєрова