У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2020 року Київський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Шаренко С.Л.,

за участю секретаря Мельник В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду міста Харкова заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сібільової Олени Вікторівни про забезпечення позову до подання позовної заяви,-

ВСТАНОВИВ:

22.12.2020 представник ОСОБА_1 адвокат Сібільова О.В. звернулась до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій посилається на те, що він та ОСОБА_2 є спадкоємцями після померлої матері ОСОБА_3 , вони зареєстровані та проживають у квартирі , що перейшла їм у спадок від матері та фактично прийняли спадщину, однак свідоцтво про право на спадщину не отримували. Однак 10.12.2020 в їх квартиру прийшов покупець, який повідомив про намір оглянути квартиру, у зв`язку з наміром її придбати. Однак ані ОСОБА_1 ані ОСОБА_2 квартиру на продаж не виставляли. 11.12.2020 ОСОБА_1 отримав інформаційну довідку-інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 236607558, з якої йому стало відомо, що 30.10.2020 Державним реєстратором Виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Микитенко Л.І. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за ТОВ «СЕГУРА-КАПІТАЛ».

Таким чином, між сторонами виник спір щодо квартири , і тому заявник у передбачені законом строки маж намір звернутись до суду з позовом, а тому необхідно забезпечити позов до його подання шляхом заборони відчуження спірної квартири.

Заяву про забезпечення позову подано з дотриманням порядку, встановленого п. 3 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно , наданою позивачем, на підставі іпотечного договору, серія та номер 1006, виданого 12.06.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чуприною Г.О. державним реєстратором виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 54904894 від 02.11.2020 про обтяження у вигляді заборони на нерухоме майно ОСОБА_3 . Обтяжувач Товариство з обмеженою відповідальністю «СЕГУРА-КАПІТАЛ».

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , яка є матір`ю ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Отже, позивачем доведено, що на теперішній час існує загроза відчуження спірної квартири, оскільки між сторонами існує спір зазначеної квартири.

Керуючись нормами процесуального законодавства та враховуючи роз`яснення Верховного Суду України які наведенні у Постанові Пленуму «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» за № 9 від 22 грудня 2006 року, суд при вирішенні питання про забезпечення позову здійснив оцінку обґрунтованості доводів позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Отже, суд вважає, що у разі не вжиття заходів забезпечення позову унеможливить здійснити виконання можливого рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 5-7 ст.153 ЦПК України, залежно від обставин справи, суд може забезпечити позов повністю або частково. Про забезпечення позову або відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу. В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову, підстави його обрання та вирішує питання про зустрічне забезпечення.

Проте, суд вважає, що заява про забезпечення позову підлягає частковому задоволенню, так як позивачем не доведено необхідність вжиття такого заходу забезпечення позову як арешт майна та заборони перешкоджати в доступі до квартири , реєструвати та вселяти сторонніх осіб.

Приймаючи до уваги, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву заяву представника ОСОБА_1 адвоката Сібільової Олени Вікторівни про забезпечення позову до подання позовної заяви задовольнити.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 .

Копію ухвали направити, для негайного виконання, заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову та відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Апеляційна скарга може бути подана до Харківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, протягом 15 днів з дня вручення їй копії ухвали суду.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Суддя: С.Л. Шаренко