П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2020 року місто Київ

справа № 361/5609/15-ц

провадження №22-ц/824/11630/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Мазурик О.Ф., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ТОВ «ФК «Інвест-Кредо»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2020 року, ухвалене у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за позовом Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», яке є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року позивач ПАТ «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі квартири у власність АТ «Дельта Банк».

Позов обґрунтовано тим, що 23 червня 2008 року між АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2619/0608/71-042, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти на споживчі цілі у розмірі 72900 доларів США з розрахунку 11,4 % річних за користування кредитом, зі строком їх повернення до 23 червня 2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором між АТ «Сбербанк» та ОСОБА_1 23 червня 2008 року був укладений договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку нерухоме майно: однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 кв.м, житловою площею 15,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2008 року.

Банк свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав.

25 травня 2012 року між АТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальним договором.

Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим станом на 15 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору № 2619/0608/71-042 у сумі 1662033 грн.97 коп., з яких: тіло кредиту - 1450191 грн.15 коп., відсотки - 172429 грн.43 коп., пеня - 37206 грн.56 коп., сума за ставкою 3% річних від простроченої суми по тілу та по відсоткам відповідно становить 153 грн.38 коп. та 2053 грн.44 коп.

Позивач просив в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк», та визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 кв.м, житловою площею 15,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу від 23 червня 2008 року.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2020 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості в сумі 1662033 грн.97 коп, з яких: тіло кредиту - 140191 грн.15 коп., відсотки -172429 грн.43 коп., пеня - 37206 грн.56 коп., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках кредиту, відповідно 153 грн.38 коп. та 2053 грн.44 коп., за договором № 2619/0608/71-042, звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно договору № 2619/0608/71-042-Z-1 від 23 червня 2008 року, який знаходиться на праві власності ОСОБА_1 , а саме: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 кв.м. та житловою площею 15,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений ПН КМНО Меліховою О.В. за № 1111 від 23 червня 2008 року ( витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 червня 2008 року).

Право власності на предмет іпотеки зареєстровано Комунальним підприємством «Броварське бюро технічної інвентаризації`від 10 грудня 2008 року в книзі № 24/10 за номером запису 11106, реєстраційний номер в реєстрі прав власності на нерухоме майно 2298871, про що виданий Витяг про державну реєстрацію прав № 21215771.

Визнано за Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 кв.м. та житловою площею 15,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений ПН КМНО Меліховою О.В. за № 1111 від 23 червня 2008 року ( витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23 червня 2008 року).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Буханько Л.В. подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовити. В апеляційній скарзі посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення не були з`ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам та матеріалам справи, крім того, в даному випадку судом першої інстанції були грубо порушені та неправильно застосовані норми матеріального і процесуального права.

Зокрема посилається на те, що судом були грубо порушені норми процесуального права, оскільки справу було розглянуто судом за відсутності відповідача та його представника у справі, не повідомлених належним чином про дату, час і місце засідання суду ( судову повістку відповідач отримала 19 червня 2020 року в день ухвалення рішення, представнику відповідача судова повістка взагалі не направлялась).

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не звернув уваги на відсутність в матеріалах справи будь-яких доказів набуття позивачем прав нового кредитора по відношенню до відповідача. Заявлене відповідачем клопотання щодо витребування у позивача доказів на підтвердження виникнення у нього права вимоги за кредитним та іпотечним договором, доказів проведення позивачем оплати за відступлене право вимоги за договором купівлі-продажу прав вимоги та доказів реальної (фактичної) передачі позивачу прав вимоги від ПАТ «Сведбанк» (актів приймання передачі прав вимоги, актів приймання-передачі кредитних файлів) судом було проігноровано та залишено без задоволення, при цьому без зазначення жодної підстави.

Суд першої інстанції не перевірив, чи виконав банк свої зобов`язання щодо видачі кредиту відповідачу, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні будь-які документи (докази) на підтвердження позивачем своїх зобов`язань в частині надання кредиту в розмірі та в строки, передбачені кредитним договором.

Також посилається на те, що позивачем не було надано виписки про рух коштів по особовому рахунку відповідача, не було надано розрахунок заборгованості за кредитним договором, що є надзвичайно важливим для з`ясування питання щодо термінів позовної давності, та застосування судом позовної давності з урахуванням поданої відповідачем 5 лютого 2016 року заяви щодо застосування позовної давності.

У суду першої інстанції були відсутні правові підстави для стягнення передбачених ст.625 ЦК України 3% річних на суму простроченої заборгованості по відсотках за користування кредитом, і взагалі для застосування в даному випадку ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки позивачем не доведено, що з боку відповідача мало місце прострочення грошового зобов`язання ( надана позивачем довідка про суму заборгованості не може бути підтвердженням цього).

Також посилається на те, що оскільки зобов`язання виражене в іноземній валюі, у позивача відсутні будь-які підстави для нарахування пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ.

Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що звернення позивача до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки відбулося до закінчення тридцяти денного календарного терміну, передбаченого п.11 Іпотечного договору ( лист-вимога позивача датована 27 липня 2015 року, а позовна заява датована 28 липня 2015 року) і є грубим порушенням позивачем в першу чергу законних прав відповідача та умов іпотечного договору.

Судом першої інстанції не було враховане те, що позивач, звертаючись до суду з вимогою про визнання за ним права власності на предмет іпотеки, не дотримався вимог ст.37 Закону України «Про іпотеку» , зокрема не зазначив вартість предмета іпотеки визначену на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Судом першої інстанції проігноровані норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та прийнято рішення про звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки, використовується відповідачем як місце постійного проживання, відповідач не має іншого житла, загальна площа предмета іпотеки не перевищує 140 кв.м. Крім того, відповідачу був наданий кредит саме в іноземній валюті.

Також посилається на те, що позовна заява та уточнення позовних вимог підписані неуповноваженими особами, оскільки довіреності підписані Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», а відповідно до Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» правом надавати такі повноваження наділено лише виконавчу дирекцію Фонду та можливості передоручення своїх повноважень уповноваженими особами Фонду іншим особам законом не передбачено.

Крім того, апелянт звертає увагу на те, що звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки не є судовим способом звернення стягнення.

Ухвалою Київського апеляційної суду м.Києва від 21 жовтня 2020 року, що зазначена до протоколу судового засідання, замінено позивача ПАТ «Дельта Банк» його правонаступником ТОВ «Фінансова компанія «Інвест-Кредо».

В судове засідання представник ТОВ «ФК «Інвест-Кредо» не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений шляхом направлення на електронну пошту ТОВ "ФК «Інвест-Кредо» повідомлення, причини своєї неявки суду не повідомив, у зв`язку з чим суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Буханько Л.В. апеляційну скаргу підтримала і просила її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 23 червня 2008 року між АТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 2619/0608/71-042, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти для споживчих потреб у розмірі 72900 оларів США з розрахунку 11,4% річних за користування кредитом, починаючи з дня надання кредиту 23 червня 2008 року і до 23 червня 2038 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним кредитним договором ОСОБА_1 ( іпотекодавець) за договором іпотеки № 2619/0608/71-042-2-1 від 23 червня 2008 року передала в іпотеку нерухоме майно: однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 4,4 кв.мм та житловою площею 15,4 кв.м., яка належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-проажу, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Меліховою О.В. за № 1111 від 23 червня 2008 року.

АТ «Сведбанк» свої зобов`язання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачу кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

Позичальник ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим останній банком було направлено лист-вимога від 27 липня 2015 року. Станом на 15 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість по кредитному договору № 2619/0608/71-042 у сумі 1662033 грн.97 коп., з яких: тіло кредиту - 140191 грн.15 коп., відсотки -172429 грн.43 коп., пеня - 37206 грн.56 коп., сума за ставкою 3% річних від простроченої заборгованості по тілу та по відсотках кредиту, відповідно 153 грн.38 коп. та 2053 грн.44 коп.

25 травня 2012 року між АТ «Свебанк» та ПАТ «Дельта Банк» був укладений договір купівлі-продажу прив вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АТ «Сведбанк», як кредитора ( стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка ОСОБА_1 умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв`язку з чим має заборгованість в загальній сумі 1662033 грн.97 коп., про що попереджувалася листом - вимогою від 27 липня 2015 року. Вимога банку позичальником не виконана, у зв`язку з чим банк має право вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на квартиру. Таке право банку передбачено як нормами Закону України «Про іпотеку», так і умовами іпотечного договору.

Проте з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

У частині першій ст.626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно із ч.1 ст.627 відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента, та визначення умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п.11 іпотечного договору, укладеного 23 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , іпотекожержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання іпотекодавцем Основного зобов`язання повністю або частково. Іпотекодержатель може звернути стягнення на предмет іпотеки: за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя, яким вважається застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, зокрема, шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст.37 Закону України "Про іпотеку» або шляхом продажу іпотеко держателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 Закону України «Про іпотеку ( п.п.12 договору).

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі вирішили питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотеко держателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

У статі 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Таким чином, у разі не спростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» вказано, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

У частині 1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з положеннями ч.3 зазначеної статті договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому ст.37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст.38 цього Закону.

При цьому згідно із ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки в рішенні суду зазначається, зокрема спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 331 та 376 цього Кодексу. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Аналіз положень статей 33,36,37,39 Закону України «Про іпотеку», 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових - на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотеко держателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотеко держателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно ( ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку»).

Правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц.

Отже, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за іпотекодержателем є позасудовим способом захисту прав кредитора, сторони у договорі іпотеки досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється на підставі застереження про задоволення вимог іпотеко держателя, що міститься в іпотечному договорі, у порядку встановленому Законом України «Про іпотеку», , ні договором, ні законом не передбачено можливість звернення до суду іпотеко держателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

РішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 19 червня 2020 року скасувати і ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест-Кредо», яка є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» ,до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 21 грудня 2020 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: О.Ф.Мазурик

Л.Д. Поливач