Провадження № 2/686/4704/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2020р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., за участю секретаря судового засідання Боднар А.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу №686/21890/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Вищої ради правосуддя

про стягнення майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 із позовом до Держави Україна в особі представника Вищої ради правосуддя в якому просить стягнути на його користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 20 023,90 грн. матеріальної шкоди. Позов мотивує тим, що зазнав моральну та матеріальну шкоду через незаконне рішення судді Хмельницького міськрайонного суду Салоїд Н.М. про закриття провадження у справі №686/11923/19 від 17.04.2020 року.

В судове засідання позивач не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, з підстав зазначених у ньому, просить задоволити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності, проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні в повному обсязі.

04.11.2020 року відповідачем надано відзив на позовну заяву, який долучено до матеріалів справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе слухати справу на підставі зібраних доказів по справі.

Вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до Держави Україна в особі представника Вищої ради правосуддя в якому просить стягнути на його користь 1 000 000 000 грн. моральної шкоди та 20 023,90 грн. матеріальної шкоди, заподіяної незаконними рішеннями, діями, чи бездіяльністю органу державної влади.

Позивач вважає, що підставою для задоволення позову є те, що ухвалу судді Хмельницького міськрайонного суду Салоїд Н.М., від 17.04.2020 року про закриття провадження у справі №686/11923/19 скасовано постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.08.2020 року. Позивач вказує, що суддя навмисно винесла незаконне рішення аби познущатись над ним. Як наслідок незаконне рішення було скасовано судом апеляційної інстанції.

Майнова шкода, на думку позивача, полягає у понесених витратах: на ксерокопіювання документів, проїзд до суду, підготовка до справи.

Так, дійсно, постановою Тернопільського апеляційного суду від 13.08.2020 року, ухвалу судді Хмельницького міськрайонного суду, Салоїд Н.М., від 17.04.2020 року, скасовано.

Суд прийшов до висновку, що Головне Управління Державної казначейської служби України у Хмельницькій області не перебуває в процесі припинення, у зв`язку із чим закриття провадження по справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було передчасним, таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону. Справу направлено для продовження розгляду в іншому складі суду.

Постанова, винесена Тернопільським апеляційним судом за результатами скарги позивача, не тягне за собою наслідків цивільно-правового характеру та не є доказом того, що дії чи бездіяльність органу державної влади порушили законні права та інтереси позивача.

Загальні підстави відшкодування моральної шкоди визначено ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (шкода, завдана каліцтвом, ушкодженням здоров`я, незаконним засудженням тощо).

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначенні статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із ст. 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, незалежно від вини цієї особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювані в шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Як вбачається зі змісту позову, як на підставу відшкодування шкоди позивач вказує на те, що ухвалу судді першої інстанції було скасовано апеляційним судом, а тому відсутні спеціальні підстави для застосування статті 1176 ЦК України.

За відсутності підстав для застосування ч. 1 ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Однак, для настання відповідальності з вказаних підстав, обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними, а постановою апеляційного суду лише встановлено, що закриття провадження по справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ГУ Державної казначейської служби України у Хмельницькій області про відшкодування матеріальної та моральної шкоди було передчасним, таким, що не ґрунтується на вимогах процесуального закону. Справу направлено для продовження розгляду в іншому складі суду для прийняття рішення згідно вимог ЦПК України.

ОСОБА_1 зазначив відповідачем Державу Україна в особі Вищої ради правосуддя, яка на його думку має відшкодувати йому моральну та матеріальну шкоду, завдану скасуванням ухвали суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст.ст. 124, 126, 129 Конституції України, правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Незалежність і недоторканність судді гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Суддю не може бути притягнуто до відповідальності за ухвалене ним судове рішення, за винятком вчинення злочину або дисциплінарного проступку.

З огляду на викладене, Вища рада правосуддя не вправі надавати правову оцінку судовим рішенням чи втручатися у здійснення судочинства, у тому числі сприяти у розгляду конкретних судових справ.

Що стосується визначення моральної шкоди, то воно міститься у статті 23 ЦК України та у постанові Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

Під «моральною шкодою» слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як передбачено абз.2 п.5 цієї постанови, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають наявність такої шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювана, вина останнього в її заподіянні. Суд повинен з`ясувати, чим підтверджується факт завдання потерпілому моральних чи фізичних страждань, за яких обставин та якими діями (бездіяльністю) вони завдані; ступінь вини заподіювана; яких моральних чи фізичних страждань зазнав потерпілий, в якій грошовій сумі чи матеріальні формі він оцінює пов`язані з цим витрати та з чого він при цьому виходить.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму ВСУ №6 від 27.03.1992 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», відповідно до ст. ст. 440, 450 ЦК України, шкода, заподіяна особі і майну громадянина підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Окрім цього, жодним рішенням суду незаконність дій судді Салоїд Н.М. при винесенні ухвали від 17.04.2020 року - не визнано.

Відповідно до висновку Верховного Суду у справі №910/9916/16, викладеним у постанові від 19.06.2018 року, необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього державного органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. При цьому, неправомірнясть рішення, дій або бездіяльності органу державної влади має підтверджуватись відповідним рішенням суду, яке буде мати преюдиційне значення для справи про відшкодування шкоди. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювана шкоди та причинний зв`язок між поведінкою та шкодою.

Суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами заподіяння йому моральної шкоди внаслідок порушення вимог процесуального закону, а посилання позивача як на обґрунтування завданої моральної шкоди через необхідність звернення його до суду, не можуть бути належною правовою підставою для її відшкодування відповідачем.

Таким чином, позивачем не наведено жодних доводів і не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували вину Вищої ради правосуддя, а також наявність причинного зв`язку між шкодою і діями чи бездіяльністю Ради.

Також суд не вбачає підстав і для відшкодування майнової шкоди.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 48 Постанови №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини 3 статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, про що зазначено в п.47 цієї постанови, стягуються не лише за участь в судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені.

Фактично позивачу по справі жодною особою правова допомога не надавалась і відповідно вона не може бути відшкодована.

Понесені витрати на папір, ксерокопіювання документів, проїзд до суду не відносяться за змістом та характером в розумінні ст. ст. 22, 1166 ЦК України до матеріальних збитків або матеріальної шкоди.

Таким чином, позивачем не надано жодного належного доказу того, що дії відповідача є неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є його вина, а відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин по справі, на підставі викладеного, суд вважає, що позовна заява є безпідставною, необгрунтованою, а викладені в ній обставини не знайшли свого підтвердження під час слухання справи.

Керуюючись ст.ст. 12, 13, 81, 141, 263 265 ЦПК України, ст. ст. 22, 23, 1166, 1167, 1173, 1174 ЦК України, постановою Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», постановою №10 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Держави Україна в особі представника Вищої ради правосуддя про стягнення майнової шкоди в сумі 20 023,90 грн. та моральної шкоди в сумі 1 000 000 000 грн. залишити без задоволення.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 17.12.2020 року.

Позивач: ОСОБА_1 . АДРЕСА_1 ., ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: Держава Україна в особі представника Вищої ради правосуддя, , 04050, м. Київ, вул. Студентська 12-А.

Суддя: