П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2020 року м. Київ

Справа № 22-8015 Головуючий у 1-й інстанції: Плахотнюк К. Г.

Унікальний № 752/4086/17 Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Пікуль А. А.

суддів Гаращенка Д. Р.

Невідомої Т. О.

за участю секретаря Пузикової В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, Васильківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровської області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

у с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., Васильківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровської області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в якому просила визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 7185 від 19 серпня 2016 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. щодо стягнення боргу з ОСОБА_1 (т. 1, а.с.2-5).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до ПАТ КБ «Приватбанк»: треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М., Васильківський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровській області про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, залишено без розгляду.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до прийняття незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу для продовження розгляду до районного суду (т. 2, а.с.5-7).

Відзивів на апеляційну скаргу у визначений судом строк не надходило.

В суд апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк», треті особи: Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та представник Васильківського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровської області не з`явились, про місце та час апеляційного розгляду повідомлені належним чином, про що свідчать завірені штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв`язку зворотні повідомлення про вручення судових повідомлень про розгляд справи, призначений на 09 червня 2020 року, Приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І. М. та Васильківському районному відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління у Дніпропетровської області - 19 травня 2020 року, уповноваженій особі ПАТ КБ «ПриватБанк» - 20 травня 2020 року.

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність указаних осіб, оскільки відповідно до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення представника ОСОБА_1 , адвоката Мосійчук О. В., яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд її задовольнити, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

За даними матеріалів справи представник позивачки належним чином повідомлений про судове засідання, призначене на 07 травня 2019 року, однак про причини неявки суд не повідомив, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався; судову повістку про виклик ОСОБА_1 у судове засідання, призначене на 10 жовтня 2019 року, повернуто до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення «за закінченням встановленого строку зберігання»; судова повістка, надіслана на адресу позивачки про виклик у судове засідання, призначене на 11 лютого 2020 року, повернута до суду з відміткою відділу зв`язку про причини повернення «відсутність адресата» (а.с.216, 237, 248).

Залишаючи позов ОСОБА_1 без розгляду районний суд виходив з того, що представник позивачки, будучи належним чином повідомленим, не з`явився у судове засідання, призначене на 07 травня 2019 року, позивачка належним чином повідомлялася судом про судові засідання, призначені на 10 жовтня 2019 року та 11 лютого 2020 року, однак у судові засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, з заявою про розгляд справи за її відсутності до суду не зверталася, а тому її повторна неявка у судове засідання, призначене на 11 лютому 2020 року, є підставою для залишення позову ОСОБА_1 без розгляду відповідно до правил п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 апеляційний суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

За правилом п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

У даному випадку матеріали справи свідчать, що направлене на адресу ОСОБА_1 судове повідомлення про розгляд справи, призначений на 10 жовтня 2019 року, повернулось до суду як не вручене з відміткою на конверті «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.237), а судове повідомлення про розгляд справи, призначений на 10 лютого 2020 року, повернулось до суду як не вручене з рукописною відміткою на конверті «адресат відсутній» (а.с.248).

Отже позивач не була належним чином повідомлена про дату, місце та час судового засідання у справі, призначеного на 10 жовтня 2019 року.

З огляду на таке, неявку ОСОБА_1 в судове засідання призначене на 10 лютого 2020 року, не можна вважати повторною, в розумінні п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки положення вказаної статті регламентує наявність обов`язкової умови, що позивач повинен бути належним чином повідомлений про дату судового засідання. Лише у разі дотримання даної умови, підлягає застосуванню положення ст. 257 ЦПК України щодо залишення позову без розгляду.

Відповідна позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 127/2871/16-ц, зокрема, суд вказав, що в матеріалах справи повинні бути відомості щодо належного повідомлення позивача про розгляд справи судом. Такі відомості, які містилися в матеріалах справи, як про повернення суду повістки про виклик позивача до суду з вказівкою причини повернення - за закінченням терміну зберігання, не свідчать про відмову позивача від одержання повістки чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду.

Тобто слід дійти висновку, що повернення судової повістки за вказаною причиною свідчить про необізнаність позивача щодо дати судового засідання, а відтак і вважатися належним чином повідомленим, позивач не може.

Також не може слугувати підставою для залишення позову без розгляду разове повідомлення представника ОСОБА_1 , адвоката Абітової Ф. М., (т. 1, а.с.218), оскільки суд залишає позовну заяву без розгляду лише з підстав повторної (другої підряд) неявки у судове засідання належним чином повідомленого позивача.

Районний суд на вказані обставини уваги не звернув у зв`язку із чим дійшов помилкового висновку щодо наявності передбачених процесуальним законом підстав для залишення позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду.

Відповідно до положень п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ураховуючи наведене, ухвала суду першої інстанції про залишення позову без розгляду підлягає скасуванню з направленням справи до районного суду для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 268, 374, 379, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 лютого 2020 року скасувати, справу направити до районного суду для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складений 10 червня 2020 року.

Головуючий А. А. Пікуль

Судді Д. Р. Гаращенко

Т. О. Невідома