справа № 2-2208/09
провадження №4-с/489/4/20
УХВАЛА

12 червня 2020 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

секретаря судового засідання Долгорученко Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олексійовича (далі приватний виконавець)

встановив:

В жовтні 2019 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Матвєєнка І.Ю. звернувся до Ленінського районного суду міста Миколаєва із скаргою в якій просив:

- зупинити реалізацію з електронних торгів у системі «Ситам» арештованого нерухомого майна боржника;

- визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 59410894 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням рішенням суду, а саме виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 22.12.2009 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 131336,75 грн. заборгованості за кредитним договором та 1067,00 грн. судових витрат;

- визнати протиправними дії приватного виконавця по реалізації з електронних торгів в системі «Сетам» арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки, наданого в забезпечення кредитного договору № 014/08-122/42287 від 19.05.2006, а саме житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 59410894 з виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 22.12.2009;

- зобов`язати приватного виконавця виконати приписи пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» із закриття виконавчого провадження в зв`язку із фактичним повним виконанням рішення.

Скарга мотивована тим, що 25.11.2009 Ленінським районним судом міста Миколаєва було ухвалено рішення по цивільній справі № 2-2208/2009, яким позов задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у солідарному порядку на користь ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/08-122/42287 від 19.05.2006 в розмірі 131336,75 грн. та судові витрати в розмірі 1067,00 грн., а кредитний договір розірвано.

22.12.2009 відповідно до вказаного рішення суд видав виконавчий лист.

Згідно ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.04.2013 заяву ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення суду задоволено частково та розстрочено виконання рішення суду на 60 місяців зі сплатою в рахунок погашення залишку боргу в розмірі 2206,75 грн. щомісячно.

Виконавче провадження відносно боржника ОСОБА_1 з виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого 22.12.2009, відкрито постановою приватного виконавця 25.06.2019.

13.08.2019 ОСОБА_1 стало відомо про існування виконавчого провадження та 14.08.2019 через свого представника він звернувся із заявою до приватного виконавця, в якій повідомив про розстрочення суми боргу на 60 місяців та долучив копії квитанцій про сплату боргу в розмірі 121508,75 грн. Крім того в рахунок погашення боргу ним було сплачено до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївські області 8024, 55 грн., а також з нього стягнуто 802,45 грн. виконавчого збору.

Тобто, борг на час відкриття виконавчого провадження ОСОБА_1 був погашений в розмірі 129533,30 грн. та залишок складав 2871,70 грн., про що було відомо стягувачу на час подачі заяви про відкриття провадження.

Крім того, приватним виконавцем було направлено на реалізацію з електронних торгів, які були призначені на 02.10.2019 у системі «Сетам» в мережі Інтернет належний боржнику ОСОБА_1 житловий будинок, розташований по АДРЕСА_1 .

З метою вчинення дій для зняття з реалізації належного йому майна, ОСОБА_1 , за власними підрахунками, сплатив на рахунок приватного виконавця в рахунок погашення боргу 10897,00 грн. та 1090,00 грн. суми основної винагороди приватного виконавця.

30.09.2019 боржник та його представник звернулися до приватного виконавця з заявою про закінчення виконавчого провадження № 59410894 в зв`язку з його фактичним виконанням, але їм було відмовлено з тих підстав, що стягувач не надав доказів погашення боргу. При цьому, ОСОБА_1 було здійснено переплату в розмірі 8025,30 грн. в рахунок погашення боргу та 802,83 грн. в рахунок оплати основної винагороди виконавця, які йому повернуті не були.

Також, приватний виконавець не мав права реалізовувати з електронних торгів житловий будинок, так як він є предметом договору іпотеки в забезпечення виконання договору кредиту, предметом якого є іноземна валюта (долари США).

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 01.10.2019 відмовлено в задоволенні клопотання боржника про зупинення реалізації арештованого нерухомого майна.

Ухвалою від 03.10.2019 скаргу прийнято до розгляду та зупинено провадження до відновлення втраченого судового провадження.

Ухвалою від 13.11.2019 поновлено провадження.

У судове засідання, призначене на 09.06.2020 09:00 годину, приватний виконавець та сторони виконавчого провадження не з`явилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомленні належним чином, що не перешкоджає розгляду скарги за їх відсутності.

Від приватного виконавця надійшли до суду матеріали виконавчого провадження та заперечення на скаргу, в яких зазначено, що він діяв згідно вимог законодавства та підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі наданих боржником квитанцій були відсутні так як вони містили невідповідності щодо номеру кредитного договору, номерів рахунків тощо. На підставі заяви стягувача, ним 15.11.2019 було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу.

Від представника ОСОБА_1 адвоката Матвєєнка І.Ю. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частин п`ятої, дев`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, дослідивши матеріали скарги та наявні в справі докази, дійшов наступного.

На виконанні приватного виконавця перебувало виконавче провадження № 59410894 від 25.06.2019 з виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 22.12.2009 про стягнення з ОСОБА_1 на користь МОД ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованості за кредитним договором 131336, 75 грн. та судових витрат, які складаються із 1037,98 грн. судового збору та 30,00 грн. інформаційно-технічних витрат.

14.08.2019 представник ОСОБА_1 адвокат Матвєєнко В.М. звернувся з заявою до приватного виконавця, в якій повідомив про розстрочення сплати боргу згідно на 60 місяців з сплатою в рахунок погашення залишку боргу в розмірі 2206,75 грн. щомісячно відповідно до ухвали Ленінського районного суду міста Миколаєва від 19.04.2013.

Протягом 2013-2018 років ОСОБА_1 здійснив сплату боргу (з врахуванням розстрочки платежів) в розмірі 121508,75 грн., що підтверджується копіями квитанцій, доданими до скарги боржником та приватному виконавцю.

Крім того, згідно відмітки на виконавчому листі, боржником на рахунок Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ в Миколаївській області в 2013 році було сплачено 8024,55 грн.

Також, 27.09.2019 ОСОБА_1 перерахував приватному виконавцю сплачено 10897,00 грн. в рахунок сплати залишку боргу за виконавчим листом № 2-2208/09 та 1090,00 грн. в рахунок сплати основної винагороди приватного виконавця.

Всього, як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 в рахунок погашення боргу сплатив 141520,35 грн., з яких 1090,00 грн. в рахунок винагороди виконавця. Тобто, переплата по рішенню суду складає 8025,62 грн. (140430,35 (без винагороди) - 132404,73 (борг з судовими витратами)).

30.09.2019 представник боржника - адвокат Матвєєнко В.М. звернувся з заявою до приватного виконавця про закінчення виконавчого провадження в зв`язку з його фактичним виконанням на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», яка приватним виконавцем задавлена не була.

15.11.2019 АТ «Райффайзен Банк Аваль» направило на адресу приватного виконавця заяву про завершення виконавчого провадження на підставі пункту 1 частини першої статі 37 Закону України «Про виконавче провадження» та повернення залишку коштів невикористаного авансового внеску.

15.11.2019 приватним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до частини першої статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», як зазначено у частини першій статті 5 Закону України «Про виконавче провадження».

За змістом частин першої, третьої, п`ятої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Як вбачається із досліджених матеріалів справи, виконавче провадження приватним виконавцем з виконання виконавчого листа № 2-2208 було відкрито 25.06.2019. З урахуванням раніше оплачених в рахунок присудженого боргу платежів та платежів внесених а рахунок приватному виконавцю переплата боржника по рішенню суду, за вирахуванням винагороди виконавця, склала 8025,62 грн.

Встановивши факт переплати, боржник звернувся до приватного виконавця із заявою про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» та зняття з реалізації житлового будинку належного боржнику та вчинення інших виконавчих дій.

Незважаючи на це приватний виконавець належним чином не розглянув заяву боржника та продовжував дії з реалізації арештованого нерухомого майна останнього з електронних торгів і лише після отримання заяви стягувача повернув виконавчий лист на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому, приватним виконавцем вчинено дії з реалізації з електронних торгів в системі «Сетам» арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки, наданого в забезпечення кредитного договору № 014/08-122/42287 від 19.05.2006, тоді як будинок АДРЕСА_1 використовувалося боржником та його родиною як єдине належне йому житло.

Приватним виконавцем не було враховано, що договір іпотеки від 19.05.2006 укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_1 , де предметом іпотеки є житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 , з метою забезпечення кредитного договору № 014/08-112/42287 від 19.05.2006 про надання ОСОБА_1 кредиту в розмірі 19249,00 доларів США.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду по справі №726/1538/16-ц від 10.04.2019.

Відповідно до частин першої, другої статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

За таких обставин, оцінивши в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги та наявність підстав для її задоволення, оскільки приватним виконавцем в порушення Закону України «Про виконавче провадження» не вжито заходів щодо закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а також в порушення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» здійснено дії з реалізації нерухомого майна боржника з електронних торгів, незважаючи на поширення на це майно мораторію, встановленого законом.

Викладені в запереченні доводи приватного виконавця про відсутність підстави для закінчення виконавчого провадження на підставі наданих боржником квитанцій через невідповідність номеру кредитного договору, номерів рахунків тощо, суд вважає безпідставними оскільки згідно наданих боржником квитанцій (починаючи з квитанції від 26.12. 2016 і по квитанцію від 21.02.2018) дійсно в номері рішення суду допущено помилку, а саме замість 2-2208/09, помилково вказано 2-208/09, однак інші данні, в т.ч. номер і дата кредитного договору і дата ухвалення рішення є ідентичними.

Керуючись статтями 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_1 на неправомірність дій та бездіяльності приватного виконавця задовольнити.

Визнання протиправною бездіяльності приватного виконавця щодо відмови у закінченні виконавчого провадження № 59410894 на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку із фактичним повним виконанням рішенням суду, а саме виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 22.12.2009.

Визнання протиправними дій приватного виконавця по реалізації з електронних торгів в системі «Сетам» арештованого нерухомого майна, предмета іпотеки, наданого в забезпечення кредитного договору № 014/08-122/42287 від 19.05.2006, а саме житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , у виконавчому провадженні № 59410894 з виконання виконавчого листа № 2-2208, виданого Ленінським районним судом міста Миколаєва 22.12.2009.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу Миколаївської області Куліченка Дмитра Олексійовича усунути допущені порушення відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

У разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до частин другої, третьої статті 354 ЦПК України учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до пункту 3 розділу ХІІ Прикінцевих положень ЦПК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема статтею 354 ЦПК України, щодо апеляційного оскарження, продовжуються на строк дії такого карантину.

Повний текст ухвали суду складено 12.06.2020.

Суддя І.В.Коваленко