Справа № 133/2172/20
Провадження № 22-ц/801/1911/2020
Головуючий у суді 1-ї інстанції Проць В. А.
Доповідач:Сопрун В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 рокуСправа № 133/2172/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого Сопруна В.В.,

суддів Матківської М.В., Стадника І.М.,

розглянувши у порядку письмового провадження справу №133/2172/20 за матеріалами позовної заяви Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року про повернення позовної заяви, яка постановлена суддею Проць В.А. в приміщенні Козятинського міськрайонного суду Вінницької області, повний текст складено 01 вересня 2020 року,

в с т а н о в и в:

В серпні 2020 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року позовну заяву повернуто позивачу.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, АТ КБ «Приватбанк» подало апеляційну скаргу. Зокрема, апелянт вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, оскільки справа є малозначною, а отже представляти інтереси АТ КБ «ПриватБанку» має право представник за довіреністю.

Враховуючи особливості розгляду в апеляційному порядку окремих категорій справ, справа розглядається в апеляційній інстанції без повідомлення її учасників, оскільки відповідно до ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали про повернення заяви, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у розмірі 21524,91 грн відповідно до укладеного між банком та відповідачем договору б/н від 07 листопада 2008 року.

Позовна заява від імені позивача АТ КБ «Приватбанк» підписана та подана Гребенюком О.С., як представником позивача за довіреністю.

Повертаючи позовну заяву Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», суд першої інстанції виходив із того, що заява підписана особою, яка не має права її підписувати, що є підставою для повернення заяви позивачеві.

Свій висновок суд першої інстанції мотивував тим, що позов від імені юридичної особи має бути підписаний та поданий до суду керівником юридичної особи, членом виконавчого органу або адвокатом, який діє від імені юридичної особи.

Колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції, виходячи з такого.

Право на звернення до суду реалізується особою у порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено право сторони, третьої особи, а також особі, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Юридична особа незалежно від порядку її створення бере участь у справі через свого керівника, члена виконавчого органу, іншу особу, уповноважену діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення, трудового договору (контракту) (самопредставництво юридичної особи), або через представника частина 3 статті 58 ЦПК України.

Представництво за своєю правовою природою - це організаційне правовідношення, змістом якого є повноваження однієї особи (представника) діяти від імені, в інтересах іншої особи, яке виникає з договору, закону, акта органу публічної влади. Як повноваження розуміють систему двох суб`єктивних прав представника, одне з яких є абсолютним, інше - відносним. Абсолютне право представника містить у собі можливість вчинення певних дій від імені та в інтересах особи, а відносне право полягає у тому, що представник вправі розраховувати на те, що всі юридичні наслідки, створені його діями, виникнуть лише для особи, яку він представляє, а не для самого представника.

За загальним правилом право на самопредставництво юридичної особи - це право одноосібного виконавчого органу (керівника) чи голови колегіального виконавчого органу діяти від імені такої особи, представляючи її інтереси в силу закону, статуту, положення без довіреності.

Представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Для засвідчення повноважень представника перед третіми особами в процесі здійснення представництва довірителем видається письмовий документ довіреність (стаття 244 ЦК України). Довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами частина 1 статті 246 ЦК України.

Специфіка представництва за довіреністю в цивільному судочинстві визначена відповідними нормами ЦПК.

Так, згідно з частиною другої статті 15 ЦПК України представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" частина 4 статті 62 ЦПК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено винятки із загального правила щодо представництва у суді виключно адвокатом.

Відповідно до частини другої зазначеної статті, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Статтею 62 ЦПК України визначено документи, що підтверджують повноваження представників. Зокрема, передбачено, що повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені, довіреністю фізичної або юридичної особи.

Довіреність від імені юридичної особи видається за підписом (електронним цифровим підписом) посадової особи, уповноваженої на це законом, установчими документами.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.

Отже, слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи щодо підписання та подання до суду позов від імені довірителя, якщо право цього представника випливає зі змісту виданої довіреності.

Встановлених обмежень щодо кола осіб, які мають право підписувати та подавати до суду позов від імені юридичної особи не містить і Конституція України на яку послався суд першої інстанції, аналізуючи норму статті 131-2, підпункт 11 пункт 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України, в обґрунтування висновку про те, що позовна заява від імені юридичної особи може бути подана лише керівником юридичної особи, членом виконавчого органу або адвокатом, який діє від імені юридичної особи.

Так, 02 червня 2016 року за № 1401-VIII Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України.

Згідно із Законом № 1401-VIII від 02 червня 2016 року Конституцію доповнено статтею 131-2, норма якої передбачає, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Частиною четвертою статті 131-2 Конституції України визначено, що законом можуть бути визначені винятки щодо представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена.

Підпунктом 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовані питання представництва, який передбачає, зокрема, що представництво відповідно до 131-2 Конституції України виключно адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 01 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 01 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 01 січня 2019 року (абзац перший 11 пункту).

Наведений підпункт розділу XV «Перехідні положення» Конституції України врегульовує питання запровадження представництва, що здійснюється адвокатами, та не охоплює відносини, пов`язані із застосуванням представництва в суді у трудових спорах, спорах щодо захисту соціальних прав, щодо виборів та референдумів, у малозначних спорах, а також стосовно представництва малолітніх чи неповнолітніх осіб та осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена. Про самопредставництво юридичної особи в Конституції України також не йдеться.

Оскільки «Перехідні положення» закону за обсягом і предметом регулювання не можуть бути більшими (ширшими) ніж сама норма закону, тому виникнення представництва на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства, регулюється лише відповідними положеннями процесуальних кодексів.

Положення наведених норм процесуального права дають підстави для висновку, що підписання позовної заяви представником позивача допускається чинним цивільним процесуальним законодавством, за умови долучення до матеріалів позовної заяви належних документів, що підтверджують право представника на вчинення такої процесуальної дії.

З огляду на ціну позову, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (малозначний спір) слід вважати підтвердженими повноваження представника юридичної особи Гребенюка О.С. щодо підписання та подання до суду позову від імені Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк».

За наведених обставин, висновок суду першої інстанції про підписання позовної заяви Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» особою, яка не має такого права, а відтак і про наявність підстав для повернення цієї заяви, не ґрунтується на вимогах цивільного процесуального законодавства, що призвело до постановлення помилкової ухвали.

Крім того, є безпідставним посилання суду першої інстанції на п.2 ч.1 ст.257 ЦПК України, оскільки ця норма передбачає залишення позову без розгляду, а не повернення позовної заяви.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.379 ЦПК України є підстави для скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Ухвалу Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 01 вересня 2020 року про повернення позовної заяви скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий Сопрун В.В.

Судді Матківська М.В.

Стадник І.М.