Єдиний унікальний номер справи 490/971/18 Головуючий в апеляційній інстанції - Лисенко П.П.
Провадження №22ц/812/514/20
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 червня 2020 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:

головуючого: Лисенка П.П.,

суддів: Самчишиної Н.В., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, яке ухвалене 11 грудня 2019 року о 16 годині 20 хвилин, в приміщенні Центрального районного суду м. Миколаєва під головуванням судді Гуденко О.А., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Садівниче Товариство "Активіст", про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нерухомим майном,

В С Т А Н О В И Л А:

08 лютого 2018 року ОСОБА_1 пред`явив до ОСОБА_2 , третя особа - Садівниче Товариство "Активіст" (далі СТ «Активіст») вищезазначений позов, який обґрунтовував наступним.

Вона та ОСОБА_3 є колишнім подружжям, а ОСОБА_1 , - син ОСОБА_3 від попереднього шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Вона, як дружина померлого та його син, в рівних частках успадкували належне тому за життя майно, а саме, садовий будинок АДРЕСА_1 ».

Спір про обсяг спадкового майна та частки кожного із спадкоємців в ньому, вирішувався у судовому порядку в попередній цивільній справі № 490/511/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 .

Рішенням Центрального районного суду від 07 червня 2016 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 серпня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково та визнано садовий будинок АДРЕСА_2 спільним майном колишнього подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті батька, право власності на 1/4 частину названого садового будинку АДРЕСА_1 з надвірними господарськими та побутовими будівлями.

Вказане вище рішення набрало чинності, а, відповідно, позивач отримав законне право на володіння, користування та розпорядження успадкованим майном.

Проте, здійснювати правомочності власника частки в майні він не має можливості, оскільки відповідач чинить йому перешкоди у вільному доступі до нього, не допускає його до будинку, відмовляється надавати ключі від воріт, які перегороджують вхід на земельну ділянку, та від вхідних дверей до будинку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив про задоволення його позову.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні 1/4 частиною садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_3 СТ Активіст по вул АДРЕСА_4 Шкапіна АДРЕСА_5 2.

Зобов`язано ОСОБА_2 надати доступ ОСОБА_1 до належних йому на праві власності 1/4 частини садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_3 Активіст по АДРЕСА_6 та надати комплект ключів від вказаного будинку.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1 409 гривень 60 копійок судового збору.

ОСОБА_2 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати та прийняти постанову, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Скаргу обґрунтовувала невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення ним норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи.

Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду 1 інстанції без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд 1 інстанції виходив з того, що позивач є співвласником садового будинку з відповідною часткою надвірних господарських та побутових будівель та споруд, розташованому на земельній ділянці АДРЕСА_3 Активіст по АДРЕСА_6 , відповідно, він має право на вільне володіння, користування та розпорядження ним. Відповідач такого його права не визнає та протиправно перешкоджає у вільному доступі до частки в будинку та земельній ділянці, у зв`язку з чим порушене право позивача на власність підлягає судовому захисту.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

Так, Конституцією України, ст. ст. 4, 49 ЦПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожній особі, як фізичній так і юридичній, а також державі гарантовано судовий захист їх інтересів.

Відповідно до статей 1, 3 ЦК України, 2, 4, 12-13, 367 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення, в порядку позовного, наказного та окремого провадження, цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, слід зауважити, що, виходячи із загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, в порядку цивільного судочинства регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у встановлених законом випадках, органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Відмова від такого права є недійсною.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав.

В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Зокрема, цивільні права та обов`язки виникають із договорів та інших правочинів, зміст яких, відповідно до статей 203-204, 215 ЦК України, не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; вони вчинені у формі, встановленій законом, особами, які мають необхідний обсяг цивільної дієздатності, за їх вільного волевиявлення і відповідно до їх внутрішньої волі і спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Судовий розгляд, яким цивільна справа вирішується по суті, закінчується ухваленням рішення суду.

Відповідно до статей 12, 78, 81, 263 ЦПК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» Про судове рішення у цивільній справі - рішення суду у цивільній справі, як найважливіший акт правосуддя, покликаний забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини і наповнити реальністю принцип верховенства права, повинен ухвалюватися за неухильного додержання вимог чинного процесуального законодавства про його законність і обґрунтованість.

Рішення визнається законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального законодавства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 77 - 78, ч.ч. 3-4 ст. 82, 89 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Згідно із статтею 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

При цьому, суд не обмежений доводами апеляційної скарги і може вийти за їх межі.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України).

Частиною 1 ст. 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи, з 26 лютого 1988 року ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_3 в зареєстрованому шлюбі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Позивач є сином ОСОБА_3 та за судовим рішенням прийняв після його смерті спадщину.

Саме це вбачається з рішення Центрального районного суду від 07 червня 2016 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 14 липня 2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 серпня 2017 року, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задоволено частково (а.с.5-12).

Визнано садовий будинок АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/4 частину садового будинку АДРЕСА_2 , в порядку спадкування за законом після смерті його батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У задоволенні позовних вимог про визнання спільним сумісним майном та визнання права власності на частину земельної ділянки АДРЕСА_7 НОМЕР_1 АДРЕСА_6 - відмовлено.

Згідно Акту голови та членів правління СТ "Активіст" від 05 листопада 2017 року, комісія правління садового товариства у присутності ОСОБА_1 не змогли потрапити на садову ділянку для вручення ОСОБА_2 (відмовила у доступі) рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності на садовий будинок АДРЕСА_7 НОМЕР_2 (а.с.13).

Відповідно до відповіді голови правління СТ "Активіст" від 31 липня 2019 року, юридичною адресою СТ " ІНФОРМАЦІЯ_2 " є АДРЕСА_8 на АДРЕСА_1 "

АДРЕСА_9 не є юридичною адресою, це внутрішня назва вулиці.

Таким чином, адресою вказаного будинку є АДРЕСА_8 .

Відповідачем, яка проживає у зазначеному садовому будинку, чиняться перешкоди у вільному доступі до належної позивачу частки. Зокрема, вона не надала позивачеві ключі від вхідних дверей та воріт, тобто фактично позбавила того можливості користуватися вказаним майном.

Протилежного відповідач належними та допустимими доказами не довела.

За такого, рішення суду 1 інстанції є обґрунтованим та законним.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, то апеляційна скарга в силу ст.375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 11 грудня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий: П.П. Лисенко

Судді: Н.В.Самчишина

Т.В. Серебрякова

__________________________________________________

Повний текст постанови складено 02 червня 2020 року.