Справа №442/7031/19
Провадження №2/442/167/2020
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2020 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Медведика Л.О.,

за участю секретаря Паньків Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідачів ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

третьої особи ОСОБА_5 ,

представника третьої особи Зінченко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , за участю третіх осіб ОСОБА_5 та Дрогобицької райдержадміністрації в особі служби у справах дітей про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезгаданим позовом, в підтвердження якого посилається на те, що згідно свідоцтва про право на спадщину він є власником житлового будинку, які знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

3 09 лютого 2017 року він зареєстрований та постійно проживає у вищезазначеному будинку. Крім нього, у даному будинку зареєстрована та постійно проживає його дружина ОСОБА_5 . А також зареєстрована його племінниця ОСОБА_3 та її малолітні діти, відповідачі по справі. Останні постійно проживають в м.Дрогобич Львівської області разом зі своїм чоловіком ОСОБА_8 в будинку матері відповідачки. У зв`язку з реєстрацією відповідачів в його будинку, в нього виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: позбавлення права на оформлення державної субсидії на житло у зв`язку із врахуванням доходу за особу (відповідача), яка не проживає в моєму будинку і не бере участь у сплаті комунальних послуг, а також утрюднюють йому здійснення інших, передбачених законодавством України майнових прав.

Тому, за фактичних обставин він змушений звертатись до суду про визнання їх такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням його будинку.

Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.

Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Судом встановлено, що позивачу, згідно свідоцтва про право на спадщину серії та номер 1891 від 26.12.2012 року Першою Дрогобицькою нотаріальною контрою Львівської області, належить житловий будинок АДРЕСА_2 .

3 09 лютого 2017 року позивач зареєстрований та постійно проживає у вищезазначеному будинку по АДРЕСА_2 , що підтверджується паспортом громадянина України серія НОМЕР_1 , який виданий Дрогобицьким РВ УМВС України у Львівській області 09.07.1998 р. та будинковою книгою для прописки громадян.

Крім позивача, в даному будинку зареєстрована та постійно проживає дружина позивача - ОСОБА_5 , що підтверджується її паспортом громадянки України серія НОМЕР_2 , який виданий Трускавецьким MB УМВС України у Львівській області 17.12.1997 р. та будинковою книгою для прописки громадян.

Крім позивача та його дружини, в будинку також зареєстровані племінниця позивача ОСОБА_3 та її малолітні діти ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які з 2014 року фактично не проживають у будинку та не сплачують жодних комунальних платежів, що підтверджується актом №1964 від 20.09.2019 р. комісії Підбузької селищної ради Дрогобицького району Львівської області.

В судовому засіданні позивач пояснив суду, що після смерті його мами племінниця виїхала з будинку, бо казала, що діда терпіти не буде. І з осені 2011 року її ноги в домі не було. Просив задоволити позов.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримав думку свого довірителя. Додав, що згідно ст.405 ЦК України відповідачка вважається такою, що не проживає в будинку. ЇЇ заяви про винаймання житло у Дрогобичі є голослівними. Відповідачка уникає навести дату останнього перебування в будинку, бо не зможе це нічим довести. Те саме стосується інформації про те, де працює її чоловік, коли і за яким графіком. ЇЇ поведінка свідчить про втрату інтересу до будинку. Економія коштів на добирання до роботи не є поважною причиною, щоб покинути житло. Насправді відповідачка проживає в будинку своєї матері, де має частку у праві власності.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечила щодо задоволення позову. Вказала, що прописана в будинку з дитинства, і все що в ньому є куплено за її гроші. А позивач доглядав за дідом тільки пів року.

Представник відповідачки ОСОБА_4 підтримала думку своєї довірительки, додала, що разом із відповідачкою в будинку також прописані її діти, причому за згодою позивача. ОСОБА_3 мала намір там проживати, оскільки вкладала кошти у хатню обстановку. Покинула довірителька житло з тої причини, що чоловік знайшов роботу у м. Дрогобичі, а діти відвідують гуртки у місті. Приїжджають щотижня в село. Не виїжджали з будинку ніколи. Відповідачка не вказує де саме проживає, оскільки н6е укладала відповідного договору з орендодавцем, а той цього не хоче, щоб не платити податків.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_9 пояснила суду, що останній раз бачила відповідачку в кінці 2012 року, коли та була на похороні в дідуся. Не бачила і її дітей ні на канікулах, ні у вихідні дні.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_10 пояснила суду, що не бачила відповідачку вже 6-7 років. На вихідні її теж не бачила. А позивач цього літа робив у домі ремонт сам.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_11 пояснив суду, що відповідачка є його донькою і переїхала до ОСОБА_12 , щоб чоловікові легше було. А позивач має в селі ще й новий 2-поверховий будинок, де живуть його син з невісткою.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_13 пояснила суду, що відповідачка на вихідні приїжджає в село до батьків і на спірне житло. Вся обстановка в будинку куплена за її кошти. Сама свідок вчора була в тому будинку, але дитячих речей жодних там не бачила.

Допитана як свідок в судовому засіданні ОСОБА_14 пояснила суду, що є сестрою відповідачки. Остання приїжджає в село. А вся побутова техніка в домі куплена за її кошти. Вже 7-8 років сама не була в тій хаті.

Допитаний як свідок в судовому засіданні ОСОБА_15 пояснив суду, що одружився з відповідачкою в 2009 році. Вона давала кошти на утримання та ремонт будинку. Всього вклала вона туди 96 тисяч гривень, бо баба мала намір залишити цей будинок їй. Але не встигла зробити заповіт. Позивач туди заселився, але ключів вони з дружиною не мають. До 2015 року працював у Львові, але з сім`єю туди не переїжджав. Останній раз там ночував не більше 3-ох років тому.

Третя особа ОСОБА_5 підтримала позов.

Представник третьої особи Зінченко О.М. заперечила проти задоволення позову задля захисту інтересів малолітніх дітей.

Заслухавши думку сторін та їх представників, допитавши свідків, суд при вирішенні позову зважає на таке.

Ні відповідачка, ні свідки, в тому числі з її сторони, не надали суду жодних доказів про факт її проживання в будинку чи хоча б намір там проживати. Покази свідка ОСОБА_13 носять взаємовиключний характер за своїм змістом, тому суд не може приймати їх до уваги.

Натомість як показами позивача та його представника, так і свідками з обох сторін підтверджено факт непроживання відповідачки у будинку, власником якого є позивач згідно витягу з Державного реєстру. Підставність позовних вимог стверджується також і актом обстеження від 20.09.2019 року.

При цьому, зазначені у відзиві та додаткових поясненнях обставини вкладення відповідачкою коштів в ремонт та хатню обстановку не впливають предмет доказування у даній справі, оскільки були проведені значно раніше (на момент її проживання в будинку і з розрахунку там залишитись) та відповідно можуть бути лише предметом іншого судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст.405 ч. 2 ЦК України член сім`ї власника втрачає право користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, оскільки відповідачі відсутні більш тривалий строк без поважних причин, то їх слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 102, 113, 43, 81, 264, 265 ЦПК України , суд, -

ухвалив:

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3 та її малолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , такими, що втратили право користування будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 768,40 грн. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст.273 ЦПК України.

Суддя Медведик Л.О.