ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/111/19 Номер провадження 22-ц/814/2195/20Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.,

суддів: Бутенко С.Б., Гальонкіна С.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданням в м.Полтаві в порядку позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 січня 2019 року постановлену під головуванням судді Кузіної Ж.В. ( дані про складення повного тексту ухвали відсутні)

за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року Головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л.В. звернувся до суду з вищевказаним поданням.

В обгрунтування подання вказував, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження ВП № 49948020 з виконання виконавчого листа №2а-47394/09/1670 від 04.04.2011 року Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції боргу у розмірі 5 040 000 грн.

Також взказував, що постановою державного виконавця від 26.01.2016 року відкрито виконавче провадження та копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження. Рішення суду боржником не виконано, будь-яких дій спрямований на виконання рішення суду не здійснено. Про судове рішення та відкриття виконавчого провадження боржнику відомо, оскільки дане рішення оскаржувалось ним в апеляційній та касаційній інстанції та 09.08.2016 року за місцем проживання боржника, в його присутності, державним виконавцем складено акт про відсутність належного йому майна.

Враховуючи викладене, просив задовольнити подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язання покладене на нього рішенням Полтавського окружного адміністративного суду.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 09 січня 2019 року подання Головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області Пецяк Л.В. про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспорту до виконання зобов`язань, покладених на нього за рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2010 року по справі №2а-47394/09/1670 про стягнення з ОСОБА_1 фінансових санкцій у розмірі 5 040 000 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою її в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права просив скасувати ухвалу місцевого суду, а в задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Полтавській області Пецяк Л.В. відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що з 09.08.2016 року та по теперішній час жодного документу від відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області по виконавчому провадженню № 49948020 відкритого 26.01.2016 року, в тому числі вимоги з`явитися на виклик держвиконавця від 30.11.2018 року та 10.12.2018 року не отримував.

Зазначає, що станом на 26.08.2020 року в Єдиному реєстрі боржників відсутня інформація щодо фізичної особи ОСОБА_1 .

Крім того вказує, що у спірній ухвалі стягувачем у виконавчому провадженні № 49948020 відкритого 26.01.2016 року є Кременчуцька об`єднана державна податкова інспекція, яка згідно відомостей з Єдиного реєстру юридичних осіб припинена, а рішень про зміну сторони у виконавчому провадженні не приймалось.

28.09.2020 року до апеляційного суду надійшов відзив від правонаступника стягувача Головного управління ДПІ у Полтавській області, в якому вони просять замінити стягувача Кременчуцьку ОДПІ у Плтавській області на Головне управління ДПС у Полтавській області, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Сторони будучи належним чином повідомлені про час і місце розгляду скарги в судове засідання не з`явились.

Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, апеляційний суд вважає за можливе проводити розгляд справи без участі учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-47394/09/1670 від 04.04.2011 року Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції боргу у розмірі 5 040 000.00 грн.

Також встановлено, що постановою державного виконавця від 26.01.2016 року відкрито виконавче провадження № 49948020 та копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.

09 серпня 2016 року державним виконавцем складено акт за участю боржника ОСОБА_1 щодо відсутності майна боржника за адресою АДРЕСА_1 .

Згідно перевірки державного виконавця встановлено, що іншого майна, яке б належало боржнику на праві власності не виявлено, а саме: згідно листа за №685/08-11 від 19.02.2016 року за ОСОБА_1 в Управлінні Держпраці у Полтавській області майно не зареєстровано, згідно листа №09/01/4004 від 22.02.2016 року Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку відомості про ОСОБА_1 серед власників, які володіють значними пакетами акцій емітентів відсутні. Відомості щодо реєстрації за боржником транспортних засобів відсутні, будь-яких доходів боржник не отримує.

30 листопада 2018 року за вих. №11530 та 10 грудня 2018 року за вих. № 10192 ОСОБА_1 направлено вимоги державного виконавця з`явитися до відділу примусового виконання рішень, проте боржник не з`явився, про причину неявки не повідомив.

Задовольняючи подання Головного державноговиконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, місцевий суд виходив з того, що судове рішення Полтавського окружного адміністративного суду з 2011 року не виконано, боржником не вчиняються будь-які дії щодо виконання рішення суду.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

У відповідності до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 2 Протоколу N4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997р. №475/97 визначено, що на здійснення права кожного залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються статтею 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України".

Так, відповідно до п.5 ч.1 ст.6 цього Закону, право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадку, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частиною другою ст.6 цього Закону передбачено, що Тимчасове обмеження права громадянина України на виїзд з України у випадках, передбачених частинами першою та шостою цієї статті, запроваджується в порядку, передбаченому законодавством. У разі запровадження такого обмеження орган, що його запровадив, в одноденний строк повідомляє про це громадянина України, стосовно якого запроваджено обмеження, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони державного кордону.

Відповідно до п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, може звертатися до суду, який видав виконавчий документ, за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості.

За змістом ст.441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження.

У проведеному 01.02.2013 року Верховним Судом України аналізі судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вказано, що з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п.5 ч.1 ст.6 Закону № 3857-XII та у п.18 ч.3 ст.11 Закону №606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

У зв`язку з цим з метою всебічного і повного з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин, суду належить з`ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов`язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов`язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об`єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження тощо. Однак, воно може мати й принципово інше походження, суб`єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов`язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Таким чином, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Із справи вбачається, що на виконанні у відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Полтавській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2а-47394/09/1670 від 04.04.2011 року Полтавського окружного адміністративного суду про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кременчуцької об`єднаної державної податкової інспекції боргу у розмірі 5 040 000.00 грн.

Про наявність судового рішення та відкриття виконавчого провадження боржнику було відомо, оскільки він зазначене рішення оскаржував у вищих інстанціях, а також держаним виконавцем 09.08.2016 року здійснювався виїзд за місцем проживання ОСОБА_1 де в його присутності було складено акт про відсутність належного йому майна за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить підпис в зазначеному акті ( а.с.89).

Наведені вище обставини колегія суддів розцінює як свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості, оскільки боржник є працездатною особою, відомостей про незадовільний стан здоров`я чи наявність інших непереборних обставин, що перешкоджали б ОСОБА_1 виконувати обов`язок по сплаті боргу, матеріали справи не містять.

Враховуючи, що судове рішення боржником у виконавчому провадженні, тривалий час не виконується, беручи до уваги значний розмір боргу, при цьому положеннями ст. 441 ЦПК України чітко врегульовано порядок вирішення питання щодо тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень, суд першої інстанції вірно задовольнив подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пецяк Л.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 .

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність його ухиленння від виконання судового рішення на увагу не заслуговують, оскільки як вбачається із матеріалів справи про існування судового рішення про стягнення з нього боргу ОСОБА_1 був обізнаний, проте ніяких дій по виконанню рішення протягом тривалого періоду не вживав.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують та не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

За таких обставин, апеляційни суд приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст.368, 375, 382,383,384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 09 січня 2019 року, - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: С.Б. Бутенко

С.А. Гальонкін