Справа № 2-461/09
У Х В А Л А

30 листопада 2020 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої судді ЛУЦІВ-ШУМСЬКОЇ Н.Л.

секретар СТЕПАНЮК Н.В.

учасники справа

представники сторін ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові заяву ОСОБА_3 про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа у справі №2-461/09 до виконання та заяву ОСОБА_4 про визнання виконавчого листа по справі №2-461/09 таким, що не підлягає виконанню,-

в с т а н о в и в :

У червні 2008 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом, про стягнення з відповідача 385000 грн. основного боргу, 12742 грн. інфляційних втрат, 3% річних у сумі 34488 грн., 148648 грн. збитків і 200000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385000 грн. основного боргу, 12742 грн. інфляційних втрат, 34488 грн., відсотків річних, 148 648 грн. збитків, 5000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 81 грн. судових витрат. Вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2010 року це рішення скасовано в частині: колегія суддів вирішила відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_4 інфляційних витрат, відсотків річних, матеріальних збитків та грошової компенсації на відшкодування моральної шкоди відмовити. В решті, тобто у стягненні з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385000 грн. основного боргу, рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року залишено без змін.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2010 року оскаржив відповідач ОСОБА_4 в касаційному порядку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2011 року рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2010 року в частині позовних вимог щодо стягнення 3% річних скасовано та передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 10.01.2012 року Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 3% річних залишено без змін.

27.01.2011 року Шевченківський районний суд м. Льва видав виконавчий лист у справі №2-461-2009, який ОСОБА_3 отримав на руки 04.02.2011р.

29.03. 2018 року ОСОБА_3 звернувся в суд з заявою про видачу дубліката виконавчого листа у справі №2-461/09, оскільки такий було втрачено.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2018 року видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-461/2009 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385 000 грн. боргу, 3 488 грн. відсотків річних та 81 грн. судових витрат, а всього 419 569 грн.

Постановою Львівського апеляційного суду від 29.12.2018 року ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2018 року скасована. ОСОБА_3 відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у справі №2-461/09.

Постановою Верховного Суду від 03.06.2020 року ухвалу Львівського апеляційного суду від 29.12.2018 року залишено без змін.

19.02.2019 року ОСОБА_3 звернувся в суд із заявою про поновлення строку на пред`явлення виконавчого листа у справі №2-461/09 до виконання, що є предметом розгляду в даному провадженні. Заяву мотивує тим, що про закриття виконавчого провадження з виконання виконавчого листа у даній справі він довідався лише 28.03.2018р. До цього часу не знав та не міг знати про існування такої постанови, оскільки копії постанови державного виконавця про закриття виконавчого провадження від 17.12.2014р. та самого виконавчого листа він не отримував. Зазначає, що пропустив строк для пред`явлення виконавчого листа до виконання з поважної причини.

Крім того, ОСОБА_4 101.03.2019 року звернувся із заявою про визнання дубліката виконавчого листа по справі №2-461/09 таким, що не підлягає виконанню, оскільки ухвала Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2018 року, на підставі якої він виданий, скасована.

Ухвалою суду від 20.03.2019р. провадження з розгляду цих заяв було зупинено та поновлено ухвалою від 07.10.2020р.

В судовому засіданні ОСОБА_3 , будучи допитаним в якості свідка, вказав, що після пред`явлення виконавчого листа до виконання в 2011р. він усно звертався до державних виконавців Шевченківського, а згодом і Личаківського ВДВС щодо виконання судового рішення. В кінці 2011р. йому на виконання судового рішення кілька місяців поступали кошти близько 1000грн. на місяць. Всього отримав 3000грн. потім кошти перестали поступати. На його звернення державні виконавці повідомили про відсутність у боржника майна на яке можна звернути стягнення. Надалі не звертався у виконавчу службу за браком часу, оскільки крім основної роботи лікаря, ввечері таксував, заробляючи кошти щоб повернути борги, що виникли внаслідок невиконання ОСОБА_4 свого грошового зобов`язання перед ним.

Ні копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачеві, ні самого виконавчого листа, який би мав бути йому повернутий згідно цієї постанови рекомендованим листом, він не отримував. Про постанову державного виконавця дізнався від свого представника, з яким уклав угоду в березні 2018р.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 заяву підтримав, просив цю заяву задовольнити. Додатково пояснив, що протягом десяти років ОСОБА_4 ухиляється від виконання рішення суду №2-461/09, чим порушує право власності ОСОБА_3 , оскільки судове рішення про стягнення коштів є майновим правом особи. Зазначив, що ОСОБА_3 неодноразово усно звертався до державних виконавців, розраховуючи на належне вчинення ними дій по виконанню судового рішення. Проти задоволення заяви ОСОБА_4 не заперечив.

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 з мотивів, наведених у письмових запереченнях, зазначивши про відсутність поважних причин для поновлення ОСОБА_3 пропущеного строку на пред`явлення виконавчого листа у справі №2-461/09 до виконання. Натомість просив задовольнити заяву ОСОБА_4 про визнання дубліката виконавчого листа по справі №2-461/09 таким, що не підлягає виконанню.

Суд, заслухавши думку сторін, вивчивши матеріали заяви та доданих до неї документів, оглянувши та перевіривши матеріали цивільної справи №2-461/09, дійшов таких висновків.

Встановлено, що 27.01.2011 року Шевченківський районний суд м. Льва видав виконавчий лист у справі №2-461-2009 на виконання рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 19 березня 2009 року, відповідно до якого ОСОБА_4 зобов`язаний сплатити ОСОБА_3 борг у сумі 385 000,00грн., 3488грн. відсотків річних та 81 грн. судових витрат.

15.03.2011 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС м. Львова винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №25064968. 30.06.2011 року постановою державного виконавця ВП №25064968 закінчено. Матеріали виконавчого провадження №25064968 передано в Личаківський ВДВС м. Львова. 05.11.2011р.

Надалі Відділом примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у Львівській області було відкрито виконавче провадження. В подальшому виконавче провадження скеровувалося за місцем праці боржника,

Судом встановлено, що виконавче провадження №25064968 перебувало на виконанні Шевченківського ВДВС м. Львова, Личаківського ВДВС м. Львова, відділі примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

23.06.2014р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області виніс постанову про прийняття виконавчого документу до виконання.

17.12.2014р. державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області прийняв постанову про повернення виконавчого документу стягувачу.

У цій постанову вказано прізвище боржника ОСОБА_7 , хоча боржником по виконавчому документу є ОСОБА_4 .

Як зазначає позивач ОСОБА_3 з часу звернення виконавчого листа до виконання він отримав лише кілька платежів на загальну суму близько 3000грн. Надалі рішення суду не виконувалося. Він неодноразово усно звертався до різних державних виконавців на виконанні яких перебувало виконавче провадження з питань виконання рішення суду на що отримував відповідь про відсутність майна боржника та продовження виконання в разі відшукання майна та коштів боржника.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999р., що діяв станом на 17.12.2014р., копії постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

ОСОБА_3 в судовому засіданні ствердив, що ні постанови державного виконавця від 17.04.2014р. про повернення виконавчого документа стягувачу, ні виконавчого листа він не отримував. Жодна рекомендована кореспонденція від органів державної виконавчої служби йому не надходила.

Лише 28.03.2918р. листом начальника відділу примусового виконання рішень Управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Львівській області Онишкевича Р.І. стягувача ОСОБА_3 повідомлено про винесення державним виконавчем відділу 17.12.2014р. постанови про повернення виконавчого документа стягувачу та про знищення матеріалів виконавчого провадження.

Доводи ОСОБА_3 про те, що до цього часу йому не було відомо про винесення вказаної постанови та про повернення виконавчого листа без виконання жодними доказами не спростовано.

Довідавшись про вказану обставину, ОСОБА_3 одразу того ж дня 28.03.2018р. звернувся в суд із заявою про видачу дубліката виконавчого листа. Дії ОСОБА_8 підтверджують те, що до цього часу йому не було відомо про повернення виконавчого листа.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2018 року заяву ОСОБА_3 задоволено. Однак, постановою Львівського апеляційного суду від 29.12.2018 року ця ухвала скасована. ОСОБА_3 відмовлено у видачі дубліката виконавчого листа у справі №2-461/09 у зв`язку з пропуском строку на пред`явлення виконавчого листа до виконання.

Згідно п. 5 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р., виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років.

Відповідно до ч.1 си.433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Згідно зі статтею 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України. Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 13.12.2012 № 18-рп/20121).

Строк для пред`явлення виконавчого листа по справі №2-461/09 до виконання закінчився 17.12.2018р.

За таких підстав, оскільки боржник на сьогоднішній день не погасив заборгованість, ні добровільно, ні в примусовому порядку рішення суду з 2011 року не виконав, а пропущений строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не дає можливості ОСОБА_3 повторно звернутися до органів Державної виконавчої служби для примусового виконання рішення суду по вказаній справі, суд вважає що строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання пропущено стягувачем ОСОБА_3 з поважних причин і цкй строк підлягає поновленню.

При вирішенні цієї заяви, суд застосовує практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях висловив, зокрема, такі висновки щодо права власності.

У справі «Полтораченко проти України» зауважено, що кошти, присуджені особі за рішенням національного суду, становлять її майно, а неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення становить втручання в право на мирне володіння майном (рішення у справі «Войтенко проти України»).

Невиконання рішення національного суду ЄСПЛ розцінює як втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, як визначено в першому реченні п.1 ст.1 Першого протоколу: Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Крім того, в розумінні Конвенції «майном» може бути як «існуюче майно», так і активи, включаючи вимоги, стосовно яких особа може стверджувати, що вона має принаймні «легітимні сподівання» на реалізацію майнового права. «Легітимні сподівання» за своїм характером повинні бути більш конкретними, ніж просто надія й повинні грунтуватися на законодавчому положенні або юридичному акті, такому як судовий вердикт (рішення у справі «Копеський проти Словаччини»).

До «легітимних сподівань» Суд, зокрема, відносить існування заборгованості, підтверджене обов`язковими й такими, що підлягають виконанню, судовими рішеннями, оскільки це надає особі право розраховувати, що заборгованість буде їй сплачено. Отже, така заборгованість становитиме її майно в розумінні ст.1 Першого протоколу.

При вирішенні даної заяви суд керується принципом юридичної визначеності, який дає можливість учасникам суспільних відносин завбачати наслідки своїх дій і бути впевненими у своїх легітимних очікуваннях (legitimate expectations), зокрема у тому, що набуте ними на підставі судового рішення право буде реалізоване.

Юридичною визначеністю обумовлюється втілення принципу правомірних (легітимних) очікувань, тобто досягнення бажаного результату шляхом вчинення правомірних дій з огляду на заздалегідь передбачені ймовірні наслідки, впевненість у тому, що органи публічної влади повинні додержуватися не лише приписів актів права, а й своїх обіцянок та пробуджених очікувань (спеціальне Дослідження Венеційської Комісії „Мірило правовладдя, CDL-AD(2016)007, пункт ІІ.В.5.61).

Суд вважає, що у даній справі ОСОБА_3 , маючи рішення суду на захист його права власності та звернувшись до органів державної виконавчої служби правомірно (легітимно) очікував від них здійснення всього комплексу дій в межах наданих їм повноважень на виконання виконавчого листа, виданого за цим рішенням, та належного інформування його про це як стягувача.

Покликання представника боржника на те, що стягувач втратив інтерес до виконання рішення суду про стягнення в його користь 419 569 грн. боргу, а тому пропустив строк звернення виконавчого листа до виконання без поважних причин суд відхиляє.

У зв`язку із скасуванням ухвали Шевченківського районного суду м.Львова від 07.05.2018 року про видачу дубліката виконавчого листа по справі № 2-461/2009, дублікат виконавчого листа по справі №2-461/09 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385 000 грн. боргу, 3 488 грн. відсотків річних та 81 грн. судових витрат, а всього 419 569 грн., виданий Шевченківський районним судом м.Львова 17.05.2018р., слід визнати таким, що не підлягає виконанню

Керуючись ст.ст.431,432,433,260 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_3 задовольнити.

Поновити ОСОБА_3 строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання у справі №2-461/09 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385 000 грн. боргу, 3 488 грн. відсотків річних та 81 грн. судових витрат, а всього 419 569 грн.

Заяву ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати дублікат виконавчого листа по справі №2-461/09 про стягнення з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 385 000 грн. боргу, 3 488 грн. відсотків річних та 81 грн. судових витрат, а всього 419 569 грн., виданий Шевченківський районним судом м.Львова 17.05.2018р., таким, що не підлягає виконанню.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 11.12.2012р.

Суддя: Н. Л. Луців-Шумська