Провадження № 6/643/421/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2020 року Московський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого - судді Довготько Т.М.,

за участю секретаря судового засідання - Сліденко В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Дениса Лобода про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа, -

ВСТАНОВИВ:

Державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Денис Лобода звернувся до суду з вищевказаним поданням та просить тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до виконання зобов`язань, покладених на нього виконавчим листом №643/4966/20 від 05.08.2020року виданого Московським районним судом м.Харкова.

Подання мотивує тим, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) знаходиться виконавче провадження № 62932411 з виконання постанови №643/4966/20 від 05.08.2020 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь держави штрафу за вчинення адміністративного правопорушення в сумі 10200 грн. 22.09.2020року державним виконавцем винесені постанови про відкриття виконавчого провадження. Боржником рішення в добровільний строк не виконано. 29.09.2020 року державним виконавцем накладено арешт коштів боржника. Відповідно бази даних ДП НАІС за боржником не зареєстровані автотранспорті засоби. Згідно повідомлення Пенсійного фонду України про осіб боржників, які отримують пенсії встановлено, що за результатами обробки запиту стосовно боржника не знайдено. Відповідно до повідомлення Пенсійного фонду України про осіб- боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, встановлено, що за результатами обробки запиту інформацію стосовно боржника-не знайдено. Згідно відповіді ДПСУ на запит державного виконавця боржник не має відкритих рахунків у банках та інших фінансових установах, також відсутня інформація про джерела отримання доходів боржників фізичних осіб. Виходами державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 , перевірити майновий стан боржника не виявилось можливим у зв`язку з відсутністю мешканців квартири. Враховуючи викладене, рішення до теперішнього часу не виконано, а боржник ухиляється від виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів.

Суд, дослідивши матеріали подання, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що постановою Московського районного суду м.Харкова від 01.06.2020 року ОСОБА_1 визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та стягнуто штраф в розмірі 10200 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік. Також стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 420,40 грн.

На виконання вищезазначеної постанови суду, постановою Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 2.09.2020року, відкрито виконавче провадження №62932411 про стягнення штрафу з боржника ОСОБА_1 , в розмірі 10200 грн.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21січня 1994року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв`язання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст.6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов`язань, але лише до моменту виконання зобов`язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п.18 ч.3 ст.11Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов`язання за рішенням.

Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року, "Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України", ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст.6 Закону N3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону N 606-XIV, позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст.10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Як на підставу вимог подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України, державний виконавець посилався на те, що боржник ухиляється від виконання зобов`язання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна та доходів. Державний виконавець вважає, що наявні підстави для застосування заходів примусового виконання рішення у вигляді тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст.441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосовано судом як захід забезпечення виконання судового рішення. Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею. Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення. Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Згідно ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку , запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналізуючи наведені норми законодавства, колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, та має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

Разом з тим, наявні в матеріалах справи документи, не вказують на ухилення ОСОБА_1 від виконання покладених на нього обов`язків судовим рішенням.

Надані державним виконавцем матеріали подання містять фактичні дані щодо перебігу вчинених ним дій, спрямованих на примусове виконання виконавчого документу.

В матеріалах подання відсутні докази отримання боржником кореспонденції, а також докази на підтвердження вчинення ним саме умисних дій, спрямованих на приховання грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, інших цінностей, а також про ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього державним виконавцем у зв`язку з примусовим виконання рішення суду.

Матеріали справи також не містять будь-яких даних про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до державного виконавця.

Будь-яких доказів того, що на час звернення до суду з даним поданням боржнику було відомо про наявність відкритого виконавчого провадження відносно нього,- суду надано не було.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу боржника ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 76, 77, 81, 441 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах у м.Харків Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) Дениса Лобода про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя: Т.М.Довготько