Постанова

Іменем України

16 червня 2020 року

м. Київ

справа № 350/511/17

провадження № 61-15194св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.

Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

третя особа - Сваричівська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 20 листопада 2017 року у складі судді Пулика М. В. та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2018 року у складі колегії суддів:

Томин О. О., Мелінишин Г. П., Пнівчук О. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Сваричівська сільська рада Рожнятівського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод

у користуванні земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що її мати ОСОБА_4 проживала за адресою: АДРЕСА_1 , матері належав житловий будинок та господарські споруди за вказаною адресою, також вона користувалась земельною ділянкою 0,7 га - для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,14 га - для ведення особистого сільського господарства, про що свідчать витяги з погосподарських книг.

Зазначала, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті матері ОСОБА_4 , вона отримала у власність спадкове майно: житловий будинок та господарські споруди, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .

Також посилається на рішення Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 17 грудня 1993 року, яким її бабі ОСОБА_5 було передано у приватну власність вказані земельні ділянки розміром - 25 га, якими користувалася і її мати.

Зазначала, що згідно з рішенням Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 15 січня 2016 року

№ 43-3/2016 року їй надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,07 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а рішенням

від 07 квітня 2016 року № 58-4/2016 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,14 га - для ведення особистого селянського господарства.

Для виготовлення проекту землеустрою та технічної документації вона звернулася у проектну організацію. Однак, коли вона разом із спеціалістами вийшли на земельну ділянку для проведення обмірів, відповідачі їм чинили перешкоди. У зв`язку з такими противоправними діями відповідачів, працівники проектного бюро були змушені припинити проводити обміри, щоб зберегти обладнання від ймовірних пошкоджень з боку відповідачів.

Вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди

у користуванні земельними ділянками та здійсненні їх приватизації.

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити їй перешкод у користуванні земельними ділянками, що знаходяться по АДРЕСА_1 та у виготовленні проектною організацією обмірів вказаних земельних ділянок для виготовлення технічної документації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рожнятівського районного суду від 20 листопада 2017 року

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_2 не була присутня на спірній земельній ділянці в день, коли мали проводитися обміри, а позивачем також не надано належних доказів чинення перешкод у проведенні таких обмірів з боку ОСОБА_3 , тому позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані та не підлягають задоволенню.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня

2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду від 20 листопада 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції на підставі належних доказів, поданих сторонами, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог

ОСОБА_1 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року до Верховного Суду,

ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій належним чином не встановили фактичні обставини справи та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог.

Вважає, що оскільки спірними земельними ділянками користувалися ще її мати та баба, тому і вона має право користуватись вказаними земельними ділянками, а відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди

у користуванні цими земельними ділянками та у здійсненні їх приватизації.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Верховного Суду від 06 квітня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У квітні 2020 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У травні 2018 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просять касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

За змістом статті 15 ЦК України право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета

і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Для визначення предмета позову як способу захисту права чи інтересу важливим є перелік способів захисту цивільного права та інтересу, наведений у статті 16 Цивільного кодексу України, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб тощо. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Звертаючись до суду з цим позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 чинять їй перешкоди у користуванні земельними ділянками та здійсненні їх приватизації.

Відповідно до статті 60 ЦПК України 2004 року (у редакції на час звернення до суду з позовом) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 після смерті матері ОСОБА_4 , успадкувала домоволодіння, що знаходиться по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Відповідно до витягів із рішень Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 15 січня

2016 року № 43-3/2016 та від 07 квітня 2016 року № 58-4/2016 ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку площею 0,07 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,14 га - для ведення особистого селянського господарства (а.с. 7, 8).

Статтею 41 Конституції України гарантовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Підстави набуття права на землю шляхом передачі ділянок у власність встановлюються нормами ЗК України.

Згідно із частиною першою статті 3 ЗК України земельні відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно зі статтею 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до статті 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

Згідно зі статтею 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Види межових знаків

і порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері земельних відносин.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є користувачами суміжних земельних ділянок.

Відповідно до акту від 12 квітня 2017 року, складеного комісією в складі сільського голови та секретаря Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області, землевпорядника,

в присутності представника Рожнятівського районного відділу поліції Івано-Франківської області, начальника відділу містобудування, архітектури Рожнятівської РДА, землекористувачів, за участю представників проектної ліцензованої фірми, між земельними ділянками ОСОБА_3 та ділянкою, на яку претендують ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по

АДРЕСА_1 було встановлено межі дерев`яними кілками. ОСОБА_2 погодилась із наявною межею, ОСОБА_1 відмовилась брати участь у відновленні меж, поводилася агресивно (а.с. 31).

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 не була присутня на спірній земельній ділянці, тому не чинила жодних перешкод у проведенні обмірів земельної ділянки.

Відповідно до довідок Сваричівської сільської ради Рожнятівського району Івано-Франківської області від 22 січня 2018 року № 146, на день смерті ОСОБА_4 (матері позивача) згідно з даними погосподарської книги за 2011-2015 роки АДРЕСА_2 числилося 0,07 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а на день смерті ОСОБА_6 (матері відповідача ОСОБА_2 ) згідно з даними погосподарської книги за 2016 рік АДРЕСА_3 числилося 0,08 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

За ОСОБА_3 числиться земельна ділянка для обслуговування будинку та господарських споруд площею 0,15 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,58 га. ОСОБА_3 виготовила технічну документацію на вказану земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Ураховуючи зазначене, правильним є висновок судів попередніх інстанцій про те, що позивачем не доведено належними доказами факту порушення її права як землекористувача діями відповідачів, а саме, чинення перешкод

у проведенні представником землевпорядної організації обмірів земельної ділянки, якою користується ОСОБА_1 , для виготовлення технічної документації.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а направлені виключно на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскільки доводи касаційної скарги висновку судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень не впливають, тому колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області

від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. А. Воробйова

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк