Справа № 453/1522/18 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/811/824/20 Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2020 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Жукровської Х.І.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2020 року,-

ВСТАНОВИВ:

у грудні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування вартості інвестицій та стягнення штрафної неустойки за інвестиційним договором.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 09.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено інвестиційний договір № 46, за умовами якого ОСОБА_3 зобов`язався здійснити інвестування у діяльність ОСОБА_1 з виконання робіт щодо надання послуг навчання англійською мовою в організації «Bomei Global Education», головний офіс якої знаходиться за адресою: Китайська Народна Республіка, провінція Гуандон, м. Шеньчьжень, р-н Бао ан, Шаджін, буд. Шінге Менш, оф. № 707, а ОСОБА_1 зобов`язався використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності, визначеної договором. На виконання умов договору інвестування оформив візу до Китайської Народної Республіки вартістю 650 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 11 грудня 2018 року становить 18 050.50 грн. Однак 16.03.2018 року ОСОБА_1 порушив умови укладеного між ними договлору та покинув освітній центр, у зв`язку з чим відповідно до умов договору повинен сплатити штрафну неустойку у розмірі 100 000 грн. З наведених підстав просить стягнути з ОСОБА_1 на його користь 118 050.50 грн., що складається зі 100000.00 грн. штрафної неустойки та 18 050.50 грн. відшкодування інвестицій за інвестиційним договором.

Заочним рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2019 року позов ОСОБА_3 задоволено

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 22 липня 2019 року заочне рішення Сколівського районного суду Львівської області від 19 квітня 2019 року скасовано.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2020 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 118 050.50 грн. на відшкодування вартості інвестицій та штрафної неустойки за інвестиційним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 1180 грн. 51 коп. судових витрат.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі покликається на те, що рішення суду є незаконним та необгрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт стверджує, що порушення умов інвестиційного договору № 46 від 09 березня 2018 року зумовлено невиконанням умов договору саме позивачем, оскільки громадяни України, які прибувають у КНР з метою працевлаштування повинні в обов`язковому порядку оформити робочу візу типу «Z», однак позивачем оформлено для ОСОБА_1 туристичну візу типу «L». Тому всупереч умовам договору ОСОБА_1 пропрацював тільки місяць, оскільки необхідно було отримати іншу візу для продовження перебування у КНР. Вважає, що позивач, знаючи, що працевлаштування в КНР можливе тільки при наявності робочої візи, усвідомлював те, що ОСОБА_1 не зможе працювати протягом одного року, як це зазначено в договорі. Вважає, що відсутні будь-які докази, які б стверджували про правовий зв`язок позивача з організацією «Bomei Global Education», що давало б йому підстави для звернення до суду у зв`язку з невиконанням відповідачем трудових обов`язків. Звертає увагу суду на те, що відкриваючи провадження, а в подальшому розглядаючи справу по суті, суд не перевірив позовну заяву та додані до неї документи на відповідність вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК, чим порушив норми процесуального права. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 порушив умови Інвестиційного договору, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , а відтак повинен нести передбачену цим договором відповідальність за невиконання умов договору.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов укладеного між сторонами у справі 09.03.2018 року інвестиційного договору № 46, позивач, як інвестор, на добровільних засадах, здійснив інвестування у діяльність відповідача, як реципієнта, який зобов`язувався використовувати вкладені інвестиції лише для здійснення діяльності реципієнта, визначених цим договором та виконувати пов`язані з цим обов`язки на передбачених ним умовах. Об`єктом інвестування є діяльність відповідача з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою в освітній організації «Bomei Global Education» з місцезнаходженням головного офісу у Китайській Народній Республіці, провінція Гуандон, м. Шеньчьжень, р-н Бао`ан, Шаджін, буд. Шінге Меншн, офіс № 707. Інвестиція здійснювалась шляхом понесення позивачем витрат на підготовку та організацію діяльності відповідача й могла надаватися у формі грошових коштів, майна (речей), майнових прав в обсязі, визначеному позивачем, та необхідному для задоволення мети здійснення інвестиції.

При цьому, перелік можливих здійснених інвестицій встановлювався сторонами у Протоколі здійснення інвестицій № 1 від 09.03.2018 року, котрий є невід`ємним додатком до вищевказаного інвестиційного договору. Зокрема, пунктом 1 Протоколу передбачено покриття витрат відповідача на транспорт, куди входили квиток на потяг та/або авіаквиток з Києва до Китаю, супутні транспортні витрати та за умови успішного завершення контракту, зворотній авіаквиток з Китаю до Таїланду або Малайзії ; на оформлення усіх необхідних віз на період дії контракту; на поліс страхування здоров`я від нещасних випадків; на орендну плату за проживання в умебльованій квартирі у Китаї протягом усього період дії контракту, за виключенням оплати комунальних послуг; на проходження підготовчих курсів TEFL, організованих британською освітньою радою, із подальшим отриманням відповідачем сертифікату міжнародного зразка, який надає йому право викладати англійську мову як іноземну.

Встановлено, що до обов`язків відповідача, визначеним інвестиційним договором, належали, з-поміж іншого, після прибуття на місце призначення вчасно та належним чином підписати із організацією «Bomei Global Education» контракт (угоду), ідентичну за змістом трудовому договору, що вже був укладений 09.03.2018 року; дотримання та непорушення умов цього контракту (угоди); вчасний початок виконання своїх обов`язків; здійснення навчання англійською мовою належним чином (п. п. 4.2.4 - 4.2.7 Договору).

У матеріалах справи наявна належно засвідчена копія договору про працевлаштування, укладеного 09.03.2018 року між відповідачем та освітньою організацією «Bomei Global Education, предметом котрого було здійснення відповідачем у зазначеній організації діяльності, для чого власне, й було здійснено позивачем інвестування згідно вимог інвестиційного договору № 46 від 09.03.2018 року. Аналогічний за змістом трудовий договір мав бути укладений між відповідачем та освітньою організацією «Bomei Global Education» у подальшому після прибуття на місце призначення.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач, на виконання умов укладеного інвестиційного договору, 16.03.2018 року прибув до місця призначення та приступив до здійснення обумовленої у цьому договорі, а також у договорі про працевлаштування від 09.03.2018 року, діяльності.

Квитанцією № 743806 підтверджується, що ОСОБА_1 оформив туристичну візу, а візовий збір за останнього у сумі 650 доларів США 16.03.2018 року оплатив позивач. Зазначена обставина відповідачем не заперечувалася.

Звернення до суду з позовом позивач обґрунтовував тим, що з 18.07.2018 року всупереч умовам інвестиційного договору відповідач перестав здійснювати діяльність в освітній організації « Bomei Global Education », вивіз з житла свої речі, що свідчить про невиконання відповідачем умов Інвестиційного договору, що є підставою для передбаченої договором відповідальності, а саме, стягнення штрафної неустойки у розмірі 100000.00 грн., а також понесених позивачем витрат на оформлення відповідачем туристичної візи.

Заперечуючи щодо позову, відповідач посилався на те, що позивач не виконав умов договору, а саме, не оформив йому робочу візу, що перешкоджало йому здійснювати діяльність в освітній організації «Bomei Global Education». Аналогічними є і доводи апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає такі доводи апелянта необгрунтованими та безпідставними з огляду на умови Інвестиційного договору №46 та п.1.2 Протоколу здійснення інвестицій №1 від 09.03.2018 року, який передбачає обов`язок Інвестора, яким є ОСОБА_7 , покриття витрат на оформлення усіх необхідних віз на період дії контракту. Тобто, згідно з Протоколом…., який є невід`ємною частиною Інвестиційного договору, обов`язком ОСОБА_3 було покриття витрат на оформлення робочої візи на період дії контракту, а не її оформлення.

Разом з тим матеріали справи не містять належних та допустимих доказів відмови ОСОБА_3 в покритті витрат на оформлення робочої візи для ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що припинивши без будь-якого узгодження та попередження здійснювати з 16.07.2018 року обумовлену контрактом з освітньою організацією «Bomei Global Education» діяльність з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою, відповідач порушив зобов`язання за умовами Інвестиційного договору, а відтак повинен нести передбачену ним відповідальність, яка за умовами договору передбачає сплату позивачеві штрафної неустойки у розмірі 100 000 грн. протягом п`яти банківських днів з моменту направлення вимоги, яка, як вбачається з матеріалів справи, 17.12.2018 року була направлена відповідачу.

З огляду на вищенаведене, вірними є висновки суду першої інстанції про те, що з огляду на те, що відповідач не виконав взятих на себе за інвестиційним договором зобов`язань, права ОСОБА_3 , як інвестора, та сторони у зобов`язанні, підлягають захисту.

Доводи апелянта про те, що він припинив діяльність з виконання робіт та надання послуг щодо навчання англійською мовою у зв`язку з відсутністю робочої візи, яку, як вважає апелянт, мав оформити ОСОБА_3 , колегія суддів вважає безпідставними та такими, що спростовуються умовами Інвестиційного договору та Протоколом здійснення інвестицій №1 від 09.03.2018 року, якими передбачено, що ОСОБА_3 лише покриває витрати на оформлення усіх необхідних віз на період дії контракту. Тобто, обов`язком ОСОБА_1 було оформлення робочої візи з покриттям витрат на її оформлення за рахунок коштів ОСОБА_8 .

Вірними та обґрунтованими є висновки суду першої інстанції про необхідність відшкодування позивачеві вартості інвестицій у виді оплати візового збору за відповідача, незалежно від того, була ця віза туристичною чи робочою, та стягнення з відповідача на корить позивача, у межах пред`явлених вимог, 650 доларів США (що станом на дату скерування позивачем претензії відповідачеві було еквівалентно 18050.50 грн.) в якості відшкодування інвестицій за інвестиційним договором № 46 від 09.03.2018 року.

Що стосується стягнення передбаченої пунктом 5.3 Інвестиційного договору штрафної неустойки у розмірі 100000.00 грн., колегія суддів, з врахуванням положень ч.3 ст. 551 ЦК України, вважає, що розмір передбаченої договором неустойки може бути зменшений.

Частина 3 ст. 551 ЦК України передбачає, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи розмір неустойки, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , колегія суддів враховує те, що позивачем понесені витрати на оформлення ОСОБА_1 туристичної візи у розмірі 650.00 дол. США та на оплату вартості авіаквитка, що становить 370.97 дол. США, про стягнення якої позивач до ОСОБА_1 не звертався, що, на думку суду, і є збитками, яких зазнав позивач.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів, враховуючи те, що розмір передбаченої Інвестиційним договором штрафної неустойки у розмірі 100000.00 грн. значно перевищує розмір завданих позивачу збитків, те, що за умовами Інвестиційного договору №46 ОСОБА_3 надає інвестицію на безоплатній основі, вважає можливим застосування до спірних правовідносин положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення розміру штрафної неустойки до 30000.00 грн.

А відтак, колегія судів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_9 підлягають до часткового задоволення, і з ОСОБА_1 слід стягнути на користь ОСОБА_3 48050.50 грн., з яких, 18050.50 грн. на відшкодування вартості інвестицій, 30000.00 грн. штрафної неустойки.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин,що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 04 лютого 2020 року - змінити, виклавши перший та другий абзац його резолютивної частини в наступній редакції:

позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування інвестицій та стягнення штрафної неустойки за інвестиційним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 18050.50 грн. на відшкодування вартості інвестицій та 30000.00 грн. штрафної неустойки, а всього 48050.50 грн.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 08.10.2020 року.

Головуючий: Шеремета Н. О.

Судді: Крайник Н. П.

Цяцяк Р. П.