головуючий у суді І інстанції Підпалий В.В.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2020 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Писаної Т.О.,

Суддів Приходька К.П., Журби С.О.

за участі секретаря судового засідання Костецької М.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" та ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 (надалі по тексту - позивач) звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" (надалі по тексту - відповідач), в якому просила розірвати договір № SAMDN3298 (вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року та договір № SAMDN664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року, які укладені між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк"; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №SAMDN664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 32 000 доларів США та за Договором №SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 70 000 доларів США; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь проценти за користування банківським вкладом за договором № SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 9613 доларів США 15 центів та за договором №SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 21028,77 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 04 вересня 2017 року включно; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь 3% річних у розмірі 6857,75 доларів США з 10 червня 2015 року по 04 вересня 2017 року.

У обгрунтування позовних вимог зазначала, що 24 березня 2011 року між сторонами укладено у Кримському відділенні ПАТ "КБ «ПриватБанк" два депозитні договори (Вклад "Депозит VIP"), зі строком на 12 місяців до 24 березня 2012 року включно, з нарахуванням 8,5% процентів річних, на суму вкладу відповідно 32 тисячі та 70 тисяч доларів США, відкрито два депозитні рахунки.

03 червня 2015 року позивач звернулася до відповідача із заявою про розірвання договорів та повернення коштів, котру відповідач отримав 05 червня 2015 року. Проте, на даний час кошти не повернуті. У зв`язку з цим, позивач просила розірвати договори та стягнути кошти.

06 квітня 2018 року представник позивача Нежигай І.О. подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно яких просив розірвати договір №SAMDN3298 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року, які укладені між нею та ПАТ КБ "ПриватБанк"; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №SAMDN664 (Вклад "Депозит VIP") від 24березня 2011 року у розмірі 32 239, 34 доларів США та за Договором № SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 70 74524, 99 доларів США; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь проценти за користування банківським вкладом за договором №SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP") від 24березня 2011 року у розмірі 11148,27доларів США та за договором № № SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 24386, 85 доларів США, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року включно; стягнути з ПАТ КБ "ПриватБанк" на її користь 3% річних у розмірі 8635, 07 доларів США (а.с.89-94).

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 рокупозов задоволено частково.

Розірвано Договори №SAMDN664 від 24 березня 2011 року та №SAMDN98 від 24березня 2011 року, укладені між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 .

Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором № SAMDN664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 32 000 доларів США та за Договором № SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 70 000, 00 доларів США.

Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 проценти за користування банківським вкладом за договором № SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP") від 24березня 2011 року у розмірі 906,78 доларів США та за договором № SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року у розмірі 1983,22 доларів США, які нараховані за період з 10 червня 2015 року по 05 квітня 2018 року включно.

Стягнуто з АТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 8000 грн.

Не погоджуючись із указаним рішенням позивач ОСОБА_1 звернулась із апеляційною скаргою, у якій просила рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року змінити в частині стягнення з відповідача на її користь процентів за депозитними договорами, а саме збільшити суму стягнення процентів за договором № SAMDN3664 з 906,78 доларів до розміру 4075,72 доларів та за іншим договором SAMDN3298з 1983,22 доларів до розміру 8915,62 доларів; скасувати рішення в частині відмови у стягненні нарахованих позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України 3% та прийняти в цій частині нове рішення про задоволення позову у розмірі 8635,07 доларів за період з 10 червня 2015 року по 05 квітня 2018 року; рішення в частині стягнення на її користь з відповідача суми депозитного вкладу залишити без змін.

У обгрунтування апеляційної скарги зазначено, що в оскаржуваному рішенні не вказані підстави для відмови у задоволенні вимог позову про стягнення нарахованих позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України 3%. Позивач вважає, що його право на стягнення відповідних сум передбачене законом, до позову наданий обґрунтований розрахунок таких сум, тому висновок суду про відмову у задоволенні указаних вимог є помилковим.

Також позивач указує, що судом першої інстанції не правильно встановлено час розірвання договорів, у зв`язку з чим судом неправильно нараховані відсотки, що підлягають поверненню за договором вкладу.

Відповідач також не погоджується із оскаржуваним рішенням та у апеляційній скарзі просить його в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог.

У обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов неправильних висновків щодо доведення позивачем укладення між сторонами договорів банківського вкладу з дотриманням письмової форми, оскільки надані лише копії депозитних договорів та копії квитанції у підтвердження суми вкладів, а не оригінали.

Також відповідач не погоджується із висновком суду щодо наявності підстав для розірвання депозитних договорів у судовому порядку, оскільки ці договори в силу їх умов є розірваними на вимогу вкладника у 2015 році.

Крім того, відповідач зазначає, що судом першої інстанції помилково було покладено на відповідача відшкодування судових витрат у повному обсязі, а не пропорційно до розміру задоволених вимог.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача позивачем зазначено, що оригінали депозитних договорів разом з оригіналами квитанцій про внесення грошових коштів на депозит були оглянуті суддею у судовому засіданні за участі відповідача. Засвідчені копії указаних доказів наявні у матеріалах справи.

Погоджується із доводами апеляційної скарги, які є аналогічними з доводами її апеляційної скарги в частині помилкового розірвання судом депозитних договорів, які вже є розірваними. Також звертає увагу апеляційного суду, що представником відповідача не оскаржено та не спростовано розмір стягнення відсотків за депозитами.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат - Нежигай І.О. підтримали свою апеляційну скаргу та заперечували проти доводів апеляційної скарги відповідача в частині недоведеності укладення в письмовій формі депозитних договорів.

Представник відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" - Бригинець А.А. підтримав апеляційну скаргу банку та заперечив проти задоволення апеляційної скарги позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 1 статті 367 ЦК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково доданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно із частиною 1 статті 376 ЦК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із наявності підстав для розірвання депозитних договорів, стягнення депозитних вкладів та відсотків за депозитними вкладами лише у розмірі 1% процентної ставки для вкладах "на вимогу" у гривні, доларах США та євро.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 526 ЦК України, зобов`язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оскільки сторони уклали договір, вони набули взаємних прав та обов`язків.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України підписанням договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про банки і банківську діяльність", вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч.1ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Частиною 2 ст.1060 ЦК України встановлено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

Судом встановлено, що 24 березня 2011 року між сторонами укладено у Кримському відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" депозитний договір №SAMDN3298 (Вклад "Депозит VIP"), зі строком на 12 місяців до 24 березня 2012 року включно, з нарахуванням 8,5% процентів річних на cуму вкладу 32 тисячі доларів США. На підставі договору банк відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_1 . Номер ощадної книжки НОМЕР_2 (а.с.20)

Того ж дня, 24березня 2011 року між сторонами також було укладено у Кримському відділенні ПАТ КБ "ПриватБанк" депозитний договір №SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP"), зі строком на 12 місяців до 24 березня 2012 року включно, з нарахуванням 8,5% процентів річних на суму вкладу 70 тисяч доларів США. На підставі договору банк відкрив депозитний рахунок № НОМЕР_3 . Номер ощадної книжки НОМЕР_4 (а.с.17).

У виконання вказаного договору позивачем внесено на рахунок банку відповідно 32 та 70 тисяч доларів США, що підтверджено платіжними дорученнями (а.с. 19,22).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги відповідача щодо недоведення позивачем укладення депозитних договорів та внесення депозиту за цими договорами, колегія апеляційного суду вважає такі доводи безпідставними, оскільки як в суді першої інстанції, так і у суді апеляційної інстанції представником позивача були надані для огляду оригінали договорів та квитанції. Дійсність указаних правочинів відповідачем не спростована.

Позивачем хоч у заяві про збільшення позовних вимог (а.с. 89-94) було заявлено про стягнення з відповідача суми депозитного вкладу у розмірі 32239,34 доларів США та 74524,99 доларів США за двома депозитними договорами, однак у апеляційній скарзі позивач просить залишити без змін оскаржуване рішення в частині стягнення депозитних вкладів у розмірі 32 тисячі доларів США та 70 тисяч доларів США.

Ураховуючи наведене висновок суду першої інстанції щодо стягнення суми депозитних вкладів у розмірі 32 тисячі доларів США та 70 тисяч доларів США є правильним та підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині немає.

Перевіряючи доводи обох апеляційних скарг щодо відсутності підстав для розірвання у судовому порядку депозитних договорів колегія з такими доводами погоджується із урахуванням наступного.

Відповідно до укладених депозитних договорів, які укладені в один день та мають ідентичні умови, сторони погодили, що позивач (Клієнт) передає, а відповідач (Банк) приймає грошові кошти на строк вкладу, який визначений у параметрах вкладу згідно із таблицею 1, а саме 12 місяців з 24 березня 2011 року по 24 березня 2012 року.

Відповідно до ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом (ч. 1,2).

Умовами п. 16 депозитних договорів передбачено право дострокового розірвання договорів відповідно до чинного законодавства із попередженням про це іншої сторони за два банківські дні до дати розірвання договорів.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено судом першої інстанції, що позивачем03 червня 2015 року було направлено заяву про розірвання договорів, яка отримана банком 05 червня 2015 року.

Умовами договору передбачено право розірвання договору в односторонньому порядку, при цьому обидві сторони визнають, що договір було розірвано за ініціативою позивача, як клієнта, через два дні після отримання заяви про розірвання договорів та з урахуванням вихідних (не банківських) днів, а саме 10 червня 2015 року.

Судом першої інстанції правильно встановлені відповідні обставини, однак помилково вимоги позову були задоволені відповідно до змісту резолютивної частини.

З урахуванням наведених обставин, колегія апеляційного суду погоджується із доводами апеляційних скарг про відсутність підстав для розірвання депозитних договорів у судовому порядку, тому оскаржуване рішення у цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині розміру відсотків, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, колегія апеляційного суду виходить із наступного.

Як убачається із вимог позову, позивачем заявлені до стягнення як договірні відсотки за використання депозитних коштів відповідачем, так і відсотки, нарахування яких передбачене ч. 2 ст. 625 ЦК України як відповідальність за порушення грошового зобов`язання.

Відповідно до п. 2 однакового для обох депозитних договорів нарахування відсотків по вкладу починається від дня, наступного за днем надходження грошових коштів до банку, та здійснюється за кожний календарний день з урахуванням фактичної кількості днів у році за відсотковою ставкою, що визначена у таблиці 1, а саме 8,5% річних.

Згідно з п.7 депозитних договорів у разі, якщо в строк не пізніше одного дня до закінчення строку вкладу клієнт не заявив банку про повернення вкладу, цей договір продовжує свою дію ще на один строк, зазначений у таблиці 1. Договір продовжується неодноразово без заявки клієнта. При цьому відрахування нового строку вкладу починається з наступного дня, який слідує за датою закінчення попереднього строку вкладу. При продовжені дії договору розрахунок відсотків на кожний новий строк вкладу здійснюється за процентною ставкою, яка діє в банку для продовжуваних депозитних вкладів відповідного найменування і строку на день закінчення попереднього строку вкладу без укладення додаткової угоди до цього договору.

Положеннями п. 16 депозитних договорів також передбачено, що у разі розірвання договору за ініціативою банку клієнту повертається сума вкладу та виплачуються відсотки, нараховані у розмірі, передбаченому в таблиці 1 чинним договором, за фактичний строк використання вкладу. При розірванні договору за ініціативою клієнта до закінчення строку, зазначеного у таблиці 1 чинного договору, у клієнта виникає зобов`язання з повернення банку суми нарахованих відсотків, включаючи суму фактично виплачених відсотків. У цьому випадку банк здійснює нарахування відсотків на суму вкладу за ставкою вкладу "на вимогу" за фактичний строк використання вкладом та виплачує клієнту суму вкладу і суму відсотків за ставкою "на вимогу". Суму переплачених клієнту відсотків клієнт доручає банку утримати із суми вкладу. Сума нарахованих відсотків за повну кількість вкладу, що минули з часу укладення договору, зазначених у таблиці 1, сплачуються у повному об`ємі.

Оскільки за ініціативою позивача, як клієнта, було розірвано договір 10 червня 2015 року, тому відповідно до умов договору повних строкових договорів вкладу із повним строком вкладу відбулось у кількості чотирьох, а саме з 24 березня 2011 року по 24 березня 2012 року; з 25 березня 2012 року по 25 березня 2013 року; з 26 березня 2013 року по 26 березня 2014 року; з 27 березня 2014 року по 27 березня 2015 року. Строковий договір, який був пролонгований на новий строк з 28 березня 2015 року по 28 березня 2016 року, був достроково розірваний, а відтак відсотки, нарахування яких передбачено цим договором підлягають перерахуванню за період з 28 березня 2015 року по 10 червня 2015 року відповідно до п. 16 депозитних договорів на суму вкладу за ставкою вкладу "на вимогу". Також, за цією ставкою підлягає нарахуванню розмір відсотків за фактичний строк використання вкладу, який з урахуванням заявленого у позові строку складає по 05 квітня 2018 року включно.

У позові позивачем зазначено, що відсотки на банківські вклади перестали нараховуватись банком починаючи з 01 березня 2014 року. Відповідні обставини банком не спростовано та докази нарахування і сплати відсотків за ставкою 8,5% у період з 01 березня 2014 року до матеріалів справи у суді першої інстанції, так само і у суді апеляційної інстанції, не надано.

Доказів зміни відсоткової ставки, яка діяла в банку для продовжуваних депозитних вкладів відповідного найменування і строку (вклад "Депозит VIP") та доказів повідомлення вкладника про будь-які зміни до депозитного договору відповідачем не надано.

Тому відсоткова ставка у розмірі 8,5% підлягає нарахуванню та стягненню за період з 01 березня 2014 року по 27 березня 2015 року, який діяв повний строк:

(32000+ 70000 (загальна сума вкладу за двома договорами)) Х 8,5(%)/365 Х 392 (дні) = 9311,34 доларів США - підлягає сплаті за ставкою 8,5%.

Оскільки наступний пролонгований період з 28 березня 2015 року по 28 березня 2016 року був достроково розірваний 10 червня 2015 року, тому за указаний неповний строк вкладу та за подальший після розірвання договору фактичний строк використання вкладу відповідно до умов п. 16 депозитних договорів підлягає нарахуванню розмір відсотків за ставкою "на вимогу", який з урахуванням заявленого у позові періоду, а саме з 28 березня 2015 року по 03 травня 2017 року складає 1% річних на підставі наказу №07 від 05 січня 2004 року (а.с.73) та за період з 04 травня 2017 року по 05 квітня 2018 року включно у розмірі 0,01% річних.

(32000 + 70000)Х 1(%)/365 Х 768 (днів) =2146,19 доларів США підлягає сплаті за ставкою 1% .

(32000 + 70000)Х 0,01(%)/365 Х 337 (днів) =9,41 доларів США підлягає сплаті за ставкою 0,01%.

Загальна сума відсотків договірного характеру, яка була заявлена позивачем та яка підлягає стягненню з відповідача за період з 01 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року складає 11466,94 доларів США (9311,34+2146,19+9,41).

Судом першої інстанції помилково за увесь період було нараховано відсотки договірного характеру лише у розмірі 1%.

Відмовляючи у задоволенні вимог позову щодо стягнення нарахованих позивачем відсотків відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України суд першої інстанції виходив із того, що договори банківського вкладу не містять визначеного розміру процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення терміну його дії.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, оскільки розмір відсотків як відповідальність за порушення грошового зобов`язання не встановлено умовами договору, застосовується розмір 3% річних від суми грошового зобов`язання, що передбачений законом.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК Українизобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом положень статей 631 ЦК Українистроком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

З урахуванням вимог наведених норм закону та умов договору строк повернення депозиту за обома договорами настав 10 червня 2015 року.

Починаючи з 10 червня 2015 року по 05 квітня 2018 року (з урахуванням однакового терміну прострочення для обох договорів, визначеного позивачем станом на час подання заяви про збільшення розміру позовних вимог) відповідачем не було виконано грошове зобов`язання щодо повернення депозитних коштів у сумі: 32 тисячі доларів США та 70 тисяч доларів США, всього на загальну суму 102 тисячі доларів США. Термін прострочення склав 1030 днів, що відповідачем не заперечено та не спростовано.

Таким чином, сума трьох відсотків річних за період 1030 днів починаючи з 11 червня 2015 року по 05 квітня 2018 року на загальну суму боргу 102 тисячі доларів США складає 8635,07 доларів США. Розрахунок нарахованої позивачем суми здійснено за формулою С х 3 х Д / 365 / 100, де С - сума заборгованості а Д - кількість днів прострочення.

Судом розрахунок перевірено та встановлено, що він є правильним.

При визначені розміру відповідної суми колегією апеляційного суду також враховано викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц висновок щодо виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті. Відповідно до цієї постанови як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046, частини першої статті 1049 ЦК Україниналежним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. При обчисленні 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена в договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України.

Таким чином цей висновок стосується можливості виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, та нарахування 3 % річних, визначених статтею 625 ЦК України, які входить до складу грошового зобов`язання та мають компенсаційний характер, в іноземній валюті.

З урахуванням наведеного колегія апеляційного суду дійшла висновку щодо часткового задоволення апеляційних скарг та наявності підстав для часткового скасування та зміни оскаржуваного рішення з мотивів, викладених у мотивувальній частині постанови відповідно до ст. 376 ЦПК України у зв`язку з неповним з`ясування обставин, що мають значення для справи та незастосуванням норми матеріального права, а саме ст. 625 ЦК України, яка підлягає застосуванню.

Відповідно до частини 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Позивачем - фізичною особою було заявлено дві вимоги немайнового характеру про розірвання двох договорів, які підлягають оплаті судовим збором за ставкою 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України про "Судовий збір", що на час подання позову складало 640 грн за кожну вимогу немайнового характеру (640 грн. *2=1280 грн).

Також позивачем - фізичною особою було заявлено вимогу майнового характеру про стягнення вкладу та процентів на загальну суму 150934,52 долари США з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, які підлягають оплаті судовим збором за ставкою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України про "Судовий збір", що на час подання позову складало 8 000 грн.

Згідно з п.п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

Усього позивачем було сплачено 8000 грн за подання позовної заяви, відповідно до платіжного доручення №20 від 04 вересня 2017 року.

Оскільки позов було задоволено на загальну суму 122102,01 доларів США, що складає 81% від заявленої позивачкою суми (150934,52 долари США вимог майнового характеру), то судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно розміру задоволених вимог у розмірі 6480 грн.

За подання апеляційної скарги позивачем сплачено 8700 грн відповідно до платіжного доручення № 0.0..1 від 22 червня 2020 року.

Рішення суду першої інстанції було оскаржено в частині, а саме позивач не погодилась із стягненням на її користь 2 890 (906,78+1983,22) доларів США, замість 12 991,34 (4075,72+8915,62) доларів США відсотків договірного характеру за двома договорами (різниця складає 10 101,34 доларів США) та не погодилась із рішенням суду про відмову у стягненні на її користь суми 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 8635,07 доларів США. Загальна сума різниці між заявленою сумою усіх відсотків та задоволеною склала 18736,41 доларів США. Отже у апеляційній скарзі вона просила задовольнити апеляційну скаргу у загальному розмірі на суму 18736,41 доларів США, а задоволені апеляційним судом вимоги були на суму 17212,01 доларів США, що складає 92%.

Оскільки її апеляційну скаргу задоволено на 92%, тому підлягає відшкодуванню на її користь за рахунок відповідача 8004 грн.

Загальна сума судового збору, що підлягає відшкодуванню позивачці за рахунок відповідача за подання позову та апеляційної скарги складає 14484 грн.

Колегія апеляційного суду з урахуванням ч. 3 ст. 22 Закону України "Про захист прав споживачів" вважає за необхідне відшкодувати позивачці 2 216 грн за рахунок держави як різницю сплаченої нею суми судового збору, що не підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.

Також за рахунок держави підлягає відшкодуванню 1920 грн судового збору за подання апеляційної скарги відповідачем пропорційно до задоволеної частини його апеляційних вимог (1280 грн. *1,5=1920 грн).

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк"та ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року в частині розірвання договору №SAMDN664 від 24 березня 2011 року та договору №SAMDN98 від 24 березня 2011 року, які укладені між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк" та ОСОБА_1 скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким в позові відмовити.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) процентів за користування банківським вкладом за договором №SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року та за договором №SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року включно, змінити та стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) проценти за користування банківським вкладом за договором №SAMDN3664 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року та за договором №SAMDN98 (Вклад "Депозит VIP") від 24 березня 2011 року, які нараховані за період з 01 березня 2014 року по 05 квітня 2018 року включно, у розмірі 11 466 (одинадцять тисяч чотириста шістдесят шість доларів) 94 центів США.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 11 грудня 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_1 3% річних скасувати і в цій частині ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 3 % річних, які нараховані за період з 10 червня 2015 року по 05 квітня 2018 року включно у розмірі 8 635 (вісім тисяч шістсот тридцять п`ять доларів) 07 центів США.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) 14484 грн (чотирнадцять тисяч чотириста вісімдесят чотири) грн судового збору за подання позовної заяви та за подання апеляційної скарги.

Відшкодувати ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) судовий збір у розмірі 2 216 (дві тисячі двісті шістнадцять) грн за рахунок держави.

Судовий збір за подання апеляційної скарги компенсувати за рахунок держави Акціонерному товариству Комерційний банк "ПриватБанк" ()у сумі 1920 (одна тисяча дев`ятсот двадцять) грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 21 жовтня 2020 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба