Справа № 766/4917/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2020 року суддя Херсонського міського суду Херсонської області Булах Є.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна про визнання фіктивних правочинів недійсними,

в с т а н о в и в :

20.03.2020 року представник позивача, діючи в інтересах ОСОБА_2 , звернувся до суду з вказаною позовною заявою до відповідачів, у якій, з урахуванням заяви про усунення недоліків позовної заяви, просить визнати недійсними договори дарування від 01.12.2017 року та від 21.03.2018 року і скасувати рішення про їх державну реєстрацію; визнати недійсною спільну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2004 року та скасувати рішення про його державну реєстрацію; стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 12.05.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04 червня 2020 року позивач, через свого представника подав до суду заяву про забезпечення позову, у якій просив забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на:

-квартиру АДРЕСА_3 та належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-квартиру АДРЕСА_4 та належить на праві власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-житловий будинок з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 та належить на праві власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вказана заява відповідно до Журналу реєстрації вхідної кореспонденції суду переданя судді 05.06.2020 року.

Представник позивача у заяві про забезпечення позову вказує, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову обумовлена тим, що ним подано до суду позов про визнання фіктивних правочинів недійсними.

В обґрунтування заяви зазначає, що 14.06.2011 року ОСОБА_2 , передала відповідачці по справі, ОСОБА_3 , у борг грошові кошти в розмірі 35 000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, а остання, в свою чергу, зобов`язалась повернути позичені грошові кошти за вимогою. 10.07.2017 року на адресу ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 ), позивачем, рекомендованим листом з повідомленням, була спрямована вимога про повернення грошових коштів, згідно боргової розписки від 14.06.2011 року. Однак, для отримання вказаного листа відповідачка ОСОБА_3 до відділення поштового зв`язку УДППЗ «Укрпошта» не з`явилась. Тому, ІНФОРМАЦІЯ_3 року, користуючись послугами кур`єрської служби «Нова пошта», позивач повторно, але на адресу реєстрації ОСОБА_3 ( АДРЕСА_7 ), спрямувала вимогу про повернення грошових коштів, яку відповідачка отримала особисто 21.07.2017 року. У зв`язку із тим, що на вимоги про повернення боргу ОСОБА_3 не відповідає, не реагує та ігнорує, весь час зловживає довірою, а для позивача ця сума (35 000,00 доларів США) є значною і невиконання відповідачкою ОСОБА_3 своїх боргових зобов`язань, ставить позивача у вкрай важке матеріальне становище.

21.08.2017 року ОСОБА_2 звернулась до Херсонського міського суду Херсонської області із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою. 23.08.2017 року ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області (головуюча суддя Майдан С.І.) відкрито провадження у справі №766/14126/17 та призначено судовий розгляд справи. На теперішній час, судове рішення у вищевказаній цивільній справі не прийнято.

Після неодноразових, як усних, так і письмових, вимог про повернення грошових коштів, з інформації, яка містилась в мережі Інтернет, позивачу стало відомо про намір ОСОБА_3 продати квартиру АДРЕСА_3 і, таким чином, уникнути від повернення боргу шляхом звернення стягнення на належне їй на праві власності майно.

У зв`язку із чим, ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про забезпечення позову і ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2017 року, накладено арешт на належне на праві власності ОСОБА_3 майно, в межах ціни позову 892 164, 04 грн., а саме на: однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна - 1213563, загальна площа 51,3 кв.м.; однокімнатну квартиру АДРЕСА_8 , реєстраційний номер майна - 31725003, загальна площа 54,9 кв.м.

Вищевказана ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року виконана Головним державним виконавцем Суворовського РВ ДВС м. Херсон ГтУЮ у Херсонській області Федосєєвим С.М., до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно були внесені відповідні записи.

Однак, ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 19.10.2017 року, в результаті розгляду апеляційної скарги ОСОБА_3 на ухвалу суду першої інстанції, скасована ухвала Херсонського міського суду Херсонської області від 28.08.2017 року в частині накладення арешту на однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 . З тексту вищевказаного рішення суду апеляційної інстанції вбачається, що «Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача, адвокат Доготер О.Г., надала суду довідку приватного підприємства «Експерт» з якої вбачається, що ринкова вартість квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_9 . станом на 19.10.2017 року може знаходитись в діапазоні від 130 000.00 грн. до 2 200 000.00 грн.. в залежності від технічного стану та інших факторів, що впливають на вартість житлової нерухомості ... накладення арешту на зазначену квартиру повністю відповідає процесуальній меті забезпечення позову». Зазначена обставина і стала підставою для скасування судом апеляційної інстанції ухвали Херсонського міського суду Херсонської області від 23.08.2017 року в частині накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 .

Разом із тим, будучи обізнаною про той факт, що однокімнатна квартира АДРЕСА_8 ще з 06.06.2013 року не належить на праві власності ОСОБА_3 (вказане нерухоме майно зазначена особа 06.06.2013 року продала ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шандиба Л.І., зареєстрований в реєстрі за №991), відповідачка ОСОБА_3 , ввівши суд в оману щодо фактичних обставин справи, стверджувала, що зазначена квартира (яка їй не належить!), у випадку ухвалення судового рішення на користь позивача, спроможна покрити наявну у неї заборгованість згідно боргової розписки від 14.06.2011 року.

Так, після скасування 19.10.2017 року судом апеляційної інстанції арешту на квартиру АДРЕСА_3 . ОСОБА_3 , будучи достеменно обізнаною про наявність у неї грошових зобов`язань, діючи умисно, протиправно та з метою уникнення від повернення грошових коштів, 01.12.2017 року на підставі договору дарування, посвідченим приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №1085, подарувала своїй доньці ОСОБА_4 зазначену квартиру.

Позивач зазначає, що відповідачка ОСОБА_3 продовжує фактично володіти та користуватися квартирою АДРЕСА_3 , вказані особи зареєстровані та проживають у вказаній квартирі.

Крім того, ОСОБА_4 також достеменно відомо про наявність у її матері, ОСОБА_3 боргових зобов`язань перед позивачем.

Отже, сторони вказаного правочину не передбачали реальне настання правових наслідків, обумовлених договором та їх дії були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно від ОСОБА_3 на користь її доньки, ОСОБА_4 , з метою приховати це майно від виконання в майбутньому, за його рахунок (шляхом звернення стягнення), можливого судового рішення про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача грошових коштів.

Аналогічні дії були вчинені 21.03.2018 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і щодо квартири АДРЕСА_4 .

Так, ОСОБА_3 , будучи на той час власником 1/2 частини вищевказаного нерухомого майна, та її матір, ОСОБА_7 , яка також була власником іншої 1/2 частини квартири АДРЕСА_4 , на підставі договору дарування, посвідчений 21.03.2018 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №272, подарували своїй доньці та, відповідно, онуці, зазначену нерухомість.

Вищевказані дії також були вчинені відповідачами очевидно свідомо, умисно, протиправно, недобросовісно із зловживанням правами позивача та всупереч її інтересам, як кредитора, та були спрямовані на недопущення звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу згідно укладеного між сторонами договору позики від 14.06.2011 року.

Позивач звертає увагу на ті обставини, що 20.11.2019 року (через 15 років з моменту укладення правочину), відповідачка ОСОБА_3 чомусь вирішила розірвати з ОСОБА_5 укладений між ними 18.02.2004 року договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Нестерович О.І., зареєстрований в реєстрі за №850, та повернути йому вказане майно. Отже, в результаті вищевказаних дій, ОСОБА_5 знову став власником зазначеного вище нерухомого майна. Таке бажання ОСОБА_3 також було викликано у зв`язку із необхідністю позбавитись належного їй майна, а саме: житлового будинку з надвірними і побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_5 , з метою уникнення від повернення належних позивачу грошових коштів в розмірі 35 000, 00 доларів США, які 14.06.2011 року були передані їй у позику.

Крім того, ймовірно, ОСОБА_5 також є родичем ОСОБА_3 або близьким її другом, який також обізнаний про наявність у неї грошових зобов`язань перед ОСОБА_2 і який, таким чином, допомагає останній уникнути від повернення запозичених грошових коштів за рахунок вказаного майна. В протилежному випадку, дії ОСОБА_5 щодо розірвання із ОСОБА_3 договору купівлі-продажу житлового будинку, який був укладений між ними ще у 2004 році, є не логічними, не розумними та не зрозумілими.

Отже, ОСОБА_3 відчужила все належне їй на праві власності майно на користь своєї доньки, ОСОБА_4 , та ОСОБА_5 хоча й до ухвалення рішення про стягнення з неї боргу, однак в той момент, коли в неї вже виникло зобов`язання щодо повернення грошових коштів.

ОСОБА_2 , вважає, що спірні правочини порушують її право на повернення, за рахунок їх предметів, грошових коштів в розмірі 35 000, 00 (тридцять п`ять тисяч) доларів США, які ОСОБА_3 позичила ще у 14.06.2011 року та категорично відмовляється їх повертати.

З огляду на викладене, позивач вважає, що в даному випадку, невжиття таких заходів забезпечення позову, як накладення арешту на майно, яке є предметом спірних договорів, фактично і юридично унеможливить ефективний захист та поновлення її прав та інтересів, в тому числі, на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу згідно укладеного між сторонами договору позики від 14.06.2011 року, оскільки ОСОБА_3 вже відчужила вказане майно на користь третіх осіб, з метою уникнення обов`язку від повернення запозичених грошових коштів, а тому після отримання позовної заяви про визнання Фіктивних правочинів недійсними, зазначене нерухоме майно може і в подальшому бути відчужене на користь інших осіб, що унеможливить повернення права власності на зазначену нерухомість знову до ОСОБА_3 , у випадку ухвалення рішення на користь позивача, та призведе до неможливості повернення, за його рахунок, належних грошових коштів.

Просила заяву задовольнити та забезпечити позов.

У відповідності із ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження до суду без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 ст. 153 ЦПК України встановлено правило, відповідно до якого, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без дотримання вимог ст. 151 ЦПК України, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Так, ст. 151 ЦПК України визначено форму та зміст заяви про забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування(для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб, заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову, та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Аналогічні вимоги до заяви про забезпечення позову містяться і у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»(із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України №2 від 12.06.2009р.), а саме, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, поданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише у разі необхідності та бути спів мірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Згідно з імперативними приписами ч. 7 ст. 153 ЦПК України, в ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову і підстави його обрання та вирішує питання зустрічного забезпечення.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, дослідивши матеріали справи в межах заявленої заяви, вважаю, що вона вищевказаним вимогам не відповідає.

Зустрічне забезпечення врегульовано статтею 154 ЦПК України, у сенсі положень якої застосування зустрічного забезпечення передбачає певну мету, а саме забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.

При цьому, суд звертає увагу заявника на тому, що питання необхідності застосування зустрічного забезпечення вирішується судом, а не заявником, і саме заявник зобов`язаний вказати, у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 151 ЦПК України, пропозиції щодо зустрічного забезпечення.

Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 154 ЦПК України суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Питання застосування зустрічного забезпечення вирішується судом в ухвалі про забезпечення позову або в ухвалі про зустрічне забезпечення позову.

У порушення вимог п.6 ч.1 ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Згідно із ч. 4 ст. 151 ЦПК України у заяві можуть бути зазначені кілька заходів забезпечення позову, що мають бути вжиті судом, із обґрунтування доцільності вжиття кожного з них.

Крім того, інститут забезпечення позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб позивачів в цивільному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання рішення прийнятого в цивільній справі.

Предметом позову у даній справі є визнання недійсними договорів дарування від 01.12.2017 року та від 21.03.2018 року і скасування рішення про їх державну реєстрацію; визнання недійсною спільну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_5 про розірвання договору купівлі-продажу житлового будинку від 18.02.2004 року та скасування рішення про його державну реєстрацію; стягнення солідарно з відповідачів понесені судові витрати.

Відповідно до доданих документів прикладених до заяви про забезпечення позову відсутні данні, які б беззаперечно свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову у цій цивільній справі зробить неможливим або утруднить виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без дотримання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Керуючись ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ :

Заяву ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) яка діє на підставі ордеру в інтересах ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ), в інтересах якої на підставі ордеру діє адвокат Веріковська Тетяна Анатоліївна (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_10 ), ОСОБА_4 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_10 ), ОСОБА_5 (РНОКПП невідомий, місце проживання: АДРЕСА_11 ), третя особа: приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Нестерович Ольга Іллівна (місце знаходження: 73000, м. Херсон, пров. Успенський (Спартаківський), буд. 34) про визнання фіктивних правочинів недійсними повернути заявнику.

Роз`яснити, що повернення заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з відповідною заявою про забезпечення позову, поданою з дотриманням вимог статті 151 ЦПК України.

Повний текст ухвали складено 09.06.2020 року.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення(проголошення) до Херсонського апеляційного суду в порядку ст. 355 ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Відповідно до п.3 розділу XII "Прикінцеві положення" ЦПК України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк, визначений ст. 354 цього Кодексу продовжується на строк дії такого карантину.

Суддя Є.М. Булах