Дата документу 07.10.2020 Справа № 554/3393/20
Провадження №2/554/1358/2020
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі головуючого - судді Гольник Л.В.,

при секретарі судового засідання - Плаксюк І.Ю.,

за участю представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідача - ОСОБА_2

представника відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі судових засідань Октябрського районного суду м.Полтави цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів за минулий час, просила стягнути з відповідача аліменти на дитину - ОСОБА_5 за період з 03.09.2012 року до 21.12.2016 року у розмірі 1/6 частки від усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що відповідач участі в утриманні дитини не брав від дня народження дитини до моменту присудження аліментів рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року у цивільній справі № 554/10596/16-ц. Факт відсутності матеріальної допомоги з боку ОСОБА_2 для доньки підтверджується мотивувальною частиною вказаного рішення суду.

Ухвалою суду від 15.05.2020 року відкрито провадження і призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

У відзиві на позовну заяву відповідач позовні вимоги не визнає у повному обсязі та просить у задоволенні позовних вимого відмовити. У відзиві відповідач вказує, що з моменту одруження та народження доньки і до 2016 року позивач та відповідач спільно проживали однією родиною, беручи рівнозначну участь у вихованні та матеріальному забезпеченні їх спільної дитини. У 2016 році стосунки між подружжям погіршилися, і позивач, перебуваючи у шлюбі, звернулася до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року стягнуто з нього на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання доньки у розмірі 1/6 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Проте виконавчий лист за вказаним рішенням не був пред`явлений до виконання. З початку 2017 року до 2019 року подружжя знову стало проживало разом, до часу остаточного розірвання стосунків. Після чого рішенням суду від 24.12.2019 року було розірвано шлюб. Позивач, отримавши дубліката виконавчого листа, пред`явила його до виконання у лютому 2020 року, після чого було нараховано заборгованість по аліментам. Стверджує, що продовж 2012-2018 рр. відповідач, проживаючи спільно з родиною, брав участь у вихованні дитини, надаючи належне утримання (а.с. 39-61).

У відповіді на відзив представник позивача стверджує, що відповідачем не надано доказів того, що останній утримував доньку з моменту народження до моменту прийняття рішення про стягнення аліментів, тому просив задовольнити позовну заяву в повному обсязі (а.с. 68-74).

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Вказував, що абз. 4 мотивувальної частини рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року встановлено факт відсутності матеріальної допомоги з боку ОСОБА_2 . Посилався на ч. 4 ст. 82 ЦПК України, що не підлягають повторному доказуванню обставини, які мають значення для цієї справи, які були встановлені рішення суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні пояснив, що з позивачем вони разом працювали у Газопромисловому управлінні «Полтавагазвидобування», позивачка працювала бухгалтером. У 2012 році він одружився з ОСОБА_4 . У них народилася донька. Крім того, у позивачки від першого шлюбу був син. Вони разом проживали, вели спільне господарство, разом відпочивали, зокрема у Таіланді , Словакії , в Одесі, Затоці. Кошти витрачалися спільно на потреби сім`ї. Після конфлікту позивачка звернулася до суду про стягнення аліментів на дитину, однак після на той час вони помирилися. І знову продовжили жили спільно родиною, і тому вона не пред`являла виконавчий лист до виконання. У 2019 році стосунки погіршилися, шлюб у судовому порядку за її ініціативою позивача був розірваний, тоді вона, отримавши дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів, у лютому 2020 році звернулася до виконавчої служби про примусове виконання, було нараховано заборгованість по аліментам з часу звернення позивачки до суд. Вказував, що він не ухилявся від утримання дитини. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Представник відповідача просив у задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки позивачем не доведено, що позивач вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. За таких обставин, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що позивач і відповідач є батьками дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с.12).

Відповідно до рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/6 частки усіх видів його доходу (заробітку), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 21.12.2016 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років.

У даному випадку, ухилення від сплати аліментів може виражатися у тому, що зобов`язана особа ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи), не реагувала на направлені їй листи, та інші подібні дії.

Обов`язковою умовою присудження аліментів за минулий час є доведеність саме позивачем вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та неможливість їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати.

За загальним правилом, визначеним СК України, та судовою практикою, вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів (у тому числі не подав позов про стягнення аліментів, залишив його без розгляду) з особистих мотивів.

Вимоги позивача про стягнення аліментів за минулий час мають бути підтверджені офіційними зверненнями стягувача до платника аліментів, за відсутності таких доказів вимоги є необґрунтованими й задоволенню не підлягають.

У рішенні Октябрського районного суду м. Полтави від 18.04.2017 року, яким стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої доньки, зазначено, що «На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини, яка проживає разом із матір`ю, не надає та участі у вихованні не бере».

Отже, у вказаному рішенні підтверджується лише факт того, що на момент звернення позивачки до суду вона не отримувала від відповідача утримання на дитину, і цей факт не був спростований відповідачем під час розгляду даної справи у суді. Водночас предметом цього судового розгляду не було період часу, з якого позивачка не отримувала матеріальної допомоги на утримання спільної дитини сторін. Тому суд приходить до висновку, що вказане мотивування рішення суду від 18.04.2017 року не має преюдиційного значення, оскільки оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, та мотиви судового рішення не можуть мати преюдиційного значення.

Таким чином, матеріали справи не містять доказів, що позивачка вживала до подачі позову до суду належних заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не надала доказів ухилення відповідача від сплати аліментів в сенсі ч.2 ст.191 СК України.

Водночас, відповідач надав належні та допустимі докази того, що він не ухилявся від матеріального утримання та виховання доньки з моменту її народження до прийняття Октябрським районним судом м. Полтави рішення від 18.04.2017 року, що підтверджується фотографіями, які свідчать про спільний відпочинок родини, характеристикою Полтавського дошкільного навчального закладу (ясла-садка) № 34 «Журавлик» від 10.06.2020 року, в якій вказано, що відповідач ОСОБА_2 активно з вересня 2016 року по серпень 2019 року брав активну участь в освітньому процесі групи, відвідував батьківські збори, допомагав у ремонті групи та благоустрою дитячого майданчика тощо, довідкою профспілкового комітету первинної профспілкової організації Газопромислового управління «Полтавагазвидобування» про надання путівок на оздоровлення у 2017 р. та 2018 р.

За таких підстав у задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ч.2 ст.191 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за минулий час відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через відповідний суд, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 12.10.2020 року.

Суддя Л.В.Гольник