Справа №155/148/20
Провадження №2/155/386/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2020 року місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого-судді - Адамчук Г.М.,

за участю секретаря судового засідання - Ревуцької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом приватно-орендного сільськогосподарського підприємства ім..Шевченка до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням.

Позов мотивований тим, що позивач, на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волошиним С.А. є власником житлового будинку що розташований в АДРЕСА_1 . У вказаному будинку були зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ти ОСОБА_3 . Вказаний житловий будинок було знесено за бажанням власника через його ветхий стан. З 2011 року по даний час відповідачі у будинку фактично не проживали, особистих речей не мали, витрати на поточний ремонт та обслуговування будинку не несли, жодного відношення до будинку не мали. Подальша реєстрація відповідачів у житловому будинку, якого на даний час не існує створює позивачу ряд незручностей, оскільки останній не бажає отримувати поштову кореспонденцію, яка адресована відповідачам та видавати будь-які довідки з цього приводу, а також не бажає використання відповідачами адреси місця проживання якого на даний час не існує фізично. Також, зважаючи на правове значення реєстрації місця проживання особи (підсудність справ, виборчі відносини та ін.) позивач не хоче бути стороною у вказаних відносинах.

В попередньому судовому засідані ОСОБА_1 , визнала, що не проживає в житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , з 2011 року. Однак з позовом не згідна.

Представник ПОСП ім..Шевченка Овсієнко С.А в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказав, що позов підтримує з підстав, викладених у позовній заяві, просив його задоволити, а справу розглядати за його відсутності.

Відповідачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про час та місце розгляду справи, причини своєї неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи у їх відсутність та відзив на позов не подавали.

Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення.

За змістом ст.4 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних особистих немайнових або майнових прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст.319 ЦК України зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном і власник реалізовує це право на власний розсуд.

Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Вказані положення цілком узгоджуються із вимогами ст.150 ЖК УРСР та ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Аналіз наведених вище норм цивільного і житлового законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом позбавлення осіб, які порушують його право власності, права користування житловим приміщенням.

Відповідно до витягу про реєстрацію право власності на нерухоме майно №25265608 від 09 лютого 2010 року власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є приватно-орендне сільськогосподарське підприємство ім.. Шевченка на підставі договору купівлі-прожажу №1611 від 06 липня 2006 року, який посвідчений приватним нотаріусом Горохівського районного нотаріального округу Волошиним С.А.

Довідкою виданою комунальним підприємством «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» №107-Г від 05 листопада 2019 року, а також витягом з державного реєстру ресових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №188874235, вбачається, що житловий будинок «А-1» загальною площею 58,3 кв.м., житловою площею 15,4 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами, який належав Приватно -орендному сільськогосподарському підприємстві ім.. Шевченка, за адресою: АДРЕСА_1 - знесено.

Згідно з довідкою №3 від 13 січня 2020 року виданої Городищенською сільською радою Луцького району Волинської області, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 .

Згідно з довідкою №4 від 13 січня 2020 року виданої Городищенською сільською радою Луцького району Волинської області, вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , але не проживають з 2011 року. На даний час будинок знесений згідно довідки «107-Г від 05.11.2019 року виданої КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації»

Аналіз вищенаведених обставин справи дає підстави для висновку, що відповідачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 , втратили інтерес до житла, в якому зареєстровані їхнє місце проживання, оскільки з 2011 року фактично не проживають в ньому, участі в утриманні будинку та сплаті комунальних послуг не приймає, а тому вони втратили право користування даним житловим приміщенням.

Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на підтвердження того, що відповідачам чиняться перешкоди у користуванні будинком та проживанні в ньому, про поважність причин їх відсутності, наявність між ними і власником житла домовленості про збереження права користування житлом або передбачених законом підстав, що унеможливлюють визнання їх таким, що втратили право користування житлом, в матеріалах справи немає та в ході судового розгляду даної справи таких фактів встановлено не було.

Крім того, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п.15 постанови №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Як роз`яснено у п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, з послідуючими змінами та доповненнями, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причину відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності: перебування у відрядженні у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо, суд може продовжити пропущений строк.

У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст.405 ЦК).

Відповідно до ч.3 п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

За таких обставин справи, які підтверджуються належними і допустимими доказами, відповідно до зазначених норм матеріального права та виходячи із характеру спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом фактичних і правових підстав для задоволення позову та визнання відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком, що розташований в АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю без поважних причин з 2011 року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням), отже, відповідачка підлягає зняттю з реєстраційного обліку.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4,10,12,77,78,141,263,265,268 ЦПК України, ст.ст.64, 150, 156 ЖК УРСР, ст.ст.16, 317, 319, 391, 405 ЦК України та п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» №2 від 12 квітня 1985 року, п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» суд,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням (будинком), який був розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

У відповідності до п.п.15.5) п.1 Розділу ХШ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Головуючий