Справа № 306/2526/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

17 грудня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Джуги С.Д., Куштана Б.П.,

за участі секретаря судового засідання Купар Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Свалявського районного суду від 08 квітня 2019 року (головуючий суддя Уліганинець П.І.) за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2018 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивовано тим, що згідно укладеного договору № б/н від 11.01.2007 ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 2700,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Договір укладено шляхом підписання заяви, в якій зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у заяві відповідач погодився із тим, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 23.10.2018 Банк нарахував йому заборгованість у розмірі 21 714,62 грн., з яких: 5572,40 грн. - за кредитом; 5324,71 грн. за відсотками; 9307,29 грн. пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1010,22 грн. штраф (процентна складова).

Посилаючись на дані обставини, банк просив стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 21 714,62 грн. та судові витрати.

Рішенням Свалявського районного суду від 08 квітня 2019 року у задоволенні позову Банку відмовлено.

Таке рішення суду мотивоване пропуском строку позовної давності, на застосуванні якого наполягав відповідач.

На це рішення подав апеляційну скаргу Банк. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким позов Банку задовольнити.

Доводи апеляційної скарги Банку зводяться до того, що договір є укладеним, щодо нього діє презумпція правомірності правочину; боржником зобов`язання не виконано належним чином та кошти не повернуті; строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці; строк дії картки визначено до 31.03.2021, а з позовом до суду Банк звернувся у листопаді 2018 року з дотриманням строку позовної давності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, не встановлюючи початку перебігу та закінчення строку позовної давності, дійшов висновку, що позов Банком подано з пропуском позовної давності.

Проте, із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна.

Встановлено, що 11.01.2007 ОСОБА_1 звернувся до Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», (правонаступником якого був ПАТ КБ «ПриватБанк» та в подальшому АТ КБ «ПриватБанк») із заявою про отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, розмір якого в подальшому було встановлено в сумі 2700,00 гривень.

У заяві зазначено, що ОСОБА_1 ознайомився та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді. Також у заяві відповідач погодився із тим, що така заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У цій заяві також визначено процентну ставку 36% річних, що строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки, а також що картку отримано ОСОБА_1 11.01.2007.

До позовної заяви банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.

Згідно з наданим Банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 станом на 23.10.2018 становить 21 714,62 грн, з яких: 5572,40 грн за кредитом; 5324,71 грн за відсотками; 9307,29 грн пеня; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1010,22 грн. штраф (процентна складова).

Строк дії картки продовжувався та визначений до березня 2021 року (а.с.79).

Із наданого розрахунку слідує, що останній платіж позичальником здійснено 28.02.2018 (а.с. 10, 74), перед цим платежі позичальником внесено, зокрема, 21.12.2017, 27.11.2017, 24.11.2017, а відтак висновок місцевого суду, що позов подано 21.11.2018 з пропуском позовної давності є помилковим.

Враховуючи, що відповідач не заперечував факту отримання коштів у визначеному Банком розмірі, просив відмовити у задоволенні позову за спливом позовної давності, фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, тому він вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, наявні правові підстави для стягнення у примусовому порядку з ОСОБА_1 суми непогашеного тіла кредиту у розмір 5572,40 грн.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками в сумі 5324,71 грн., а також пеню в сумі 9307,29 грн і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами 500 грн. (фіксована частина) та 1010,22 грн (процентна складова).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи вимогу в частині стягнення відсотків та пені, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 11.01.2007, посилався на Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

Разом із тим у заяві, підписаній ОСОБА_1 , відсутні умови про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Як вбачається, у Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не визначено розмір неустойки (пені та штрафів), при цьому така довідка не підписана позичальником, не є складовою договору згідно заяви, підписаної ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме долучений до справи Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайта позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11.03.2015 (провадження N 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (11.01.2007) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (21.11.2018).

Зокрема у наданому Витягу з Умов міститься посилання на те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» діє на підставі Ліцензії НБУ № 22 від 29.07.2009, а отже, надані позивачем Умови не діяли.станом на 11.01.2007,

Встановлено, що у заяві позичальника від 11.01.2007 встановлено процентну ставку у розмірі 36% річних, що складає 3 % на місяць.

В той же час, з розрахунку, наданого позивачем, вбачається, що з 01.01.2013 відсотки нараховувались за ставкою 30 % річних, з 01.09.2014 34,80 % річних, з 21.04.2015 43,20 % річних.

Колегія вважає, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у заяві (анкеті) домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Довідка та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України (в редакції, чинній на момент розгляду справи) доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, колегія суддів вказує, що обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Надані позивачем Витяг з Умов не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана позичальником, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

У заяві встановлено відсотки за користування кредитом 36 % річних, проте така відсоткова ставка протягом строку користування кредитною карткою змінювалась, що вбачається з розрахунку заборгованості; наданий Банком Витяг з Умов та правил, який передбачає право Банку змінювати відсоткову ставку, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 11.01.2007 шляхом підписання заяви (анкети), а відтак, розмір заборгованості за відсотками, визначений Банком не доведено, і підстав для стягнення з відповідача на користь Банку відсотків в розмірі 5324,71 грн. немає.

У даній справі Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», не містять підпису ОСОБА_1 , Витяг з Умов та правил, котрі містяться в матеріалах справи, на час укладення договору не діяли, а отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 у справі N 342/180/17 з урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, зауважила, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

З урахуванням наведеного, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону N 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

У зв`язку з цим не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення неустойки, а саме: 9307,29 грн пені; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1010,22 грн. штраф (процентна складова).

Зважаючи на викладене, рішення суду першої інстанції, через невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального справа, слід скасувати, та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову стягнути з боржника суму непогашеного тіла кредиту в розмірі 5572,40 грн.. У задоволенні решти вимог слід відмовити.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При пред`явленні позову Банком було сплачено 1762,00 грн. судового збору (а.с. 1), а за подачу апеляційної скарги 2643,00 грн. (а.с. 68). Відтак, на користь позивача з відповідача слід стягнути пропорційно задоволеним вимогам (25,66%) 1130,32 гривень грн, з яких 452,13 гривні - у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та 678,19 гривень - у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ч. 4 ст. 258, 265, п.2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 08 квітня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1 Д, ) заборгованість за кредитним договором № б/н від 11 січня 2007 року в розмірі 5572,40 гривень, що є заборгованістю за тілом кредиту.

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» 1130,32 гривень у відшкодування сплаченого судового збору, з яких 452,13 гривні у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 678,19 гривень у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 грудня 2020 року.

Головуюча

Судді