УХВАЛА
19 жовтня 2020 року м. Волноваха
Суддя Волноваського районного суду Донецької області Мохов Є.І., розглянувши матеріали цивільної справи поданої в порядку позовного провадження за позовом арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди та витрати арбітражного керуючого ,-
Свої доводи мотивував тим, що даний спір виник внаслідок невиконання відповідачем своїх грошових зобов`язань перед арбітражним керуючим по сплаті його послуг, розмір яких затверджений господарським судом по справі про банкрутство.
При викладенні вимог позивач посилався на статтю 3-1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, чинній до 18.01.2013).
Просив справу розглядати без його участі.
Згідно відповіді Бугаської сільської ради Волноваського району Донецької області на запит суду, який надійшов до суду 15.10.2020 року, відповідачка зареєстрована на території вказаної сільради.
Попередньо вивчивши матеріали позовної заяви вважаю, що у відкритті провадження по справі позивачу арбітражному керуючому Біленко Р.І. слід відмовити з наступних підстав.
Вказаним у позові Законом України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом (в редакції, чинній до 18.01.2013) , арбітражним керуючим (розпорядником майна, керуючим санацією, ліквідатором) може бути призначено фізичну особу - суб`єкта підприємницької діяльності, яка має вищу юридичну або економічну освіту, володіє спеціальними знаннями та не є зацікавленою особою щодо боржника і кредиторів.
Згідно з цим Законом одна і та ж особа може виконувати функції арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) на всіх стадіях провадження у справі про банкрутство відповідно до вимог цього Закону.
Якщо інше не передбачено цим Законом, арбітражні керуючі діють на підставі ліцензії арбітражного керуючого, виданої уповноваженим органом у порядку, встановленому законом.
Оплата послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) у зв`язку з виконанням ним своїх обов`язків здійснюються в порядку, встановленому цим Законом, за рахунок коштів, одержаних від продажу майна боржника, або за рахунок коштів кредиторів чи коштів, одержаних у результаті виробничої діяльності боржника.
Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за період від дня винесення господарським судом ухвали про порушення провадження у справі про банкрутство і до дня першого засідання комітету кредиторів, на якому встановлюється розмір оплати послуг та відшкодування витрат арбітражного керуючого, здійснюється кредитором або боржником, за заявою якого порушено справу, у максимальному розмірі, визначеному цією статтею.
Кредитори можуть створювати фонд для оплати послуг, відшкодування витрат та виплати додаткової винагороди арбітражному керуючому (розпоряднику майна, керуючому санацією, ліквідатору). Формування фонду та порядок використання його коштів визначаються рішенням комітету кредиторів та затверджуються ухвалою господарського суду.
Оплата послуг арбітражного керуючого (розпорядника майна, керуючого санацією, ліквідатора) за кожен місяць здійснення ним своїх повноважень встановлюється та виплачується в розмірі, встановленому комітетом кредиторів і затвердженому господарським судом, якщо інше не встановлено цим Законом, але не менше двох мінімальних заробітних плат та не більше середньомісячної заробітної плати керівника боржника за останні дванадцять місяців його роботи перед порушенням провадження у справі про банкрутство.
Звіт про оплату послуг, відшкодування витрат арбітражного керуючого затверджується рішенням комітету кредиторів та ухвалою господарського суду.
Статтею 6 Конституції України передбачено, що органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20 липня 2006 року у справі Сокуренко і Стригун проти України зазначив, що фраза встановлений законом поширюється не лише на правову основу самого існування суду , але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін судом, встановленим законом у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
У постанові Верховного суду України від 14.12.2016 року у справі №6-2554цс16 суд вказав, що аналіз статті 15 ЦПК України та статті 17 КАС України (в редакціях, які діяли до 15.12.2017 року) дає підстави для висновку, що при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин, із яких виник спір.
Відповідно до п.6 та п.15 ч.1 ст.20 Господарського процесуального кодексу України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці та інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.
Таким чином, враховуючи те, що відповідачем у даній справі є фізична особа підприємець , а позовні вимоги позивача, як вбачається зі змісту позовної заяви, стосуються дій ОСОБА_2 як арбітражного керуючого - ліквідатора ВАТ «Літос» під час ліквідації такого підприємства, слід зазначити, що спір у даній справі є спором господарським у відповідності до статті 20 Господарського процесуального кодексу України та підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.
Відповідно до п.1 ч.1ст.186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Враховуючи вищевикладене, а також викладені положення норм законодавства та заявлені вимоги, суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження в цивільній справі за позовом арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди та витрати арбітражного керуючого.
При цьому вважаю необхідним роз`яснити позивачу, що він має право звернутися з позовом до Господарського суду Донецької області, а позовну заяву з доданими до неї матеріалами повернути позивачу.
Керуючись п.1 ч. 1 ст. 186, .ст. 259,260 ЦПК України,
Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою арбітражного керуючого Біленка Романа Івановича до ОСОБА_1 про стягнення грошової винагороди та витрати арбітражного керуючого, у зв`язку з тим, що заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Позовну заяву з доданими до неї матеріалами повернути позивачу.
Роз`яснити позивачу, що з даними вимогами йому слід звернутися до Господарського суду Донецької області.
Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до Донецького апеляційного суду Донецької області протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається через суд першої інстанції.
Суддя: Є.І.Мохов