Коростенський міськрайонний суд Житомирської області
Справа № 279/1535/20
Провадження № 2/279/1035/20
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2020 року

Коростенський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Шульги О.М., з секретарем Башинською Н.М. розглянувши в порядку спрощеного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, в приміщенні суду в м.Коростені цивільну справу №279/1535/20 за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (в порядку регресу), -
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому зазначив, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 року з Військової частини НОМЕР_1 на користь Моторного (транспортного ) стархового бюро стягнуто 51685 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600 гривень судового збору. Вказані суми були виплачені 16.04.2019 року, що стверджується платіжними дорученнями №341, 342 від 15.04.2019 року. Зазначені суми визначені для В/Ч НОМЕР_1 збитками, які понесла військова частина внаслідок того, що ОСОБА_1 був учасником ДТП, яка мала місце 01.12.2014 року о 18 годині 15 хвилин на дорозі Р-49 Васьковичі - Шепетівка 51 км 700 м, шляхом наїзду на транспортний засіб, що стоїть. На той час відповідач працював водієм транспортного засобу вантажного КАМАЗу 43105 номерний знак НОМЕР_2 , номер рами, шасі НОМЕР_3 , який належав В/Ч НОМЕР_1 . З іншої сторони учасником ДТП став транспортний засіб - автобус ПАЗ 3205, номерний знак НОМЕР_4 , № кузова НОМЕР_5 , який належав ТОВ "Автосвіт ЛТД" під керуванням водія ОСОБА_2 .
Вироком Ємільчинського районного суду Житомирської області від 03.08.2015 року у справі №277/597/15-к в кримінальному провадженні №0000461 ОСОБА_1 визнано винним за ст.286 ч.1 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто в сумі 3400,00 гривень без позбавлення права керування транспортними засобами. Після ДТП ТОВ «Автосвіт ЛТД» звернувся до Моторно (транспортного) страхового бюро України з повідомленням про ДТП в порядку ст.33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і вони в свою чергу визначили розмір відшкодування заподіяної шкоди в сумі 50000,00 гривень. Крім того, ними було сплачено страхове відшкодування за послуги аварійного комісара 1485,00 гривень та 200,00 гривень. Загальна сума відшкодування від наслідків ДТП становить 51685,00 гривень.
Вважає, що організація, яка повністю відшкодувала шкоду, завдану з вини її працівника при виконанні ним своїх трудових обов`язків, має право зворотньої вимоги (регресу) до цього працівника в розмірі виплаченого відшкодування.
Просить ухвалити рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 розмір сплаченого відшкодування шкоди в сумі 51685 гривень та 1600 гривень сплаченої суми судового збору, що загалом становить 53285 гривень. Одночасно просить стягнути понесені судові витрати у даній справі, що складються з судового збору.
14.05.2020 року у справі було відкрито спрощене позовне провадження та встановлено відповідачу строк для подачі відзиву на позов та подання письмових та електронних доказів щодо заперечення проти позову. Ухвала про відкриття провадження, копія позовної заяви з додатком направлялась рекомендованими листами за місцем реєстрації відповідача. Одночасно про розгляд справи в спрощеному провадження повідомлялось шляхом розміщення оголошення на сайті суду. У встановлений судом строк відзив на позов не надійшов.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 14.02.2014 року по 23.08.2016 року працював на посаді водія транспортного відділення Військової частини НОМЕР_1 (наказ про прийняття №33 від 14.02.2014 року). Звільнений з посади за власним бажанням згідно ст.38 КЗпП України (наказ №194 від 23.08.2016 року).
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 14.12.2017 року у справі №906/952/17 з Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України (м.Київ) 51685,00 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600,00 гривень судового збору.
Зі змісту даного рішення слідує, що 01.12.2014 року о 18 годині 15 хвилин на автошляху Р-49 Васьковичі-Шепетівка (Регіональні дороги) 51км.+700м. трапилась дорожньо-транспортна пригода шляхом наїзду на транспортний засіб, що стоїть. Учасниками ДТП визначено з однієї сторони: транспортний засіб вантажний КАМАЗ 43105 номерний знак НОМЕР_2 , що належить В/Ч НОМЕР_1 , який не застрахований, яким керував ОСОБА_1 та з другої сторони: автобус "ПАЗ 3205", номерний знак НОМЕР_4 , номер кузова НОМЕР_5 , що належить ТОВ «Автосвіт ЛТД».
Одночасно в рішенні зазначено, що водій ОСОБА_1 перебував в стані сп`яніння.
Отже, на момент ДТП ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Військовою частиною НОМЕР_1 та вчинив ДТП перебуваючи в стані сп`яніння.
Згідно зі ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
На виконання судового рішення позивач перерахував 51685,00 гривень сплаченого страхового відшкодування та 1600,00 гривень судового збору, що стверджується платіжними дорученнями №341 та №342 від 15.04.2019 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
З роз`яснень, які містяться в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками" від 29.12.1992 року №14, слідує, що право регресної вимоги до працівника виникає з часу виплати підприємством, організацією, установою сум третій особі і з цього часу обчислюється строк на пред`явлення позову.
Згідно ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
Відповідно до ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.
Згідно зі ст. 134 КЗпП України, відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли:
1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей;
2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами;
3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку;
4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані;
5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування;
6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов`язків;
7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов`язків;
8) службова особа, винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу;
9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.
Пленум ВСУ у постанові № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» зазначив, що при розгляді справ за позовами про покладення повної матеріальної відповідальності за п.4 ст.134 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації працівником, який знаходився у нетверезому стані, судам необхідно враховувати, що нетверезий стан працівника може бути підтверджено як медичним висновком, так і іншими видами доказів (актами та іншими документами, поясненням сторін і третіх осіб, показаннями свідків), які мають бути відповідно оцінені судом. Маючи на увазі, що заподіяння шкоди працівником, який був у нетверезому стані, є одним з найгрубіших порушень трудових обов`язків, зменшення розміру відшкодування за цю шкоду, як правило, не допускається.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Факт перебування відповідача під час ДТП в стані алкогольного сп`яніння підтверджено судовим рішенням.
Відповідно до ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в яквй такі обставини були встановлені.
Отже, враховуючи, що відповідач на момент вчинення ДТП перебував у трудових відносинах з позивачем, вчинив ДТП в стані алкогольного сп`яніння, тому наявні правові підстави для стягнення виплаченого позивачем страхового відшкодування у повному обсязі, а також сплачених останнім судових витрат.
З врахуванням наведеного позов підлягає задоволенню.
Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст.4, 12, 19, 141, 258, 259, 265, 273, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, ст. 1172, 1187, 1191 ЦК України, ст.ст. 130, 131, 134КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 14 від 29.12.1992 року «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», -

У Х В А Л И В :
Позов задовольнити .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 53285 гривень, з яких 51685 гривень сплачене страхове відшкодування, 1600 гривень витрати по судовому збору.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2102 гривні.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі протягом тридцяти днів апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня його вручення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Сторони та учасники:
Позивач Військова частина НОМЕР_1 , місце знаходження: АДРЕСА_1 , ЄДРПОУ НОМЕР_6 .
Відповідач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Суддя: