ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1528/20Головуючий по 1 інстанції
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2020 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Гончар Н.І.
секретар Попова М.В.

учасники справи:

позивач (скаржник) ОСОБА_1 ,

відповідачі Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області (скаржник),

треті особи - Департамент патрульної поліції, рядовий поліції, інспектор роти №2 взводу №1 Горьовий О.М.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги позивача та ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області на рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.07.2020 (ухвалене о 10 год. 14 хв. у залі судових засідань Соснівського районного суду, повний текст складено 28.07.2020, суддя в суді першої інстанції Токова С.Є.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент патрульної поліції, рядовий поліції, інспектор роти № 2 взводу № 1 Горьовий Олександр Миколайович, про стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

у листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, яким просив стягнути з Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції шляхом списання коштів з рахунків даної установи на користь позивача 250000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, мотивуючи про те, що 27.09.2019 відносно нього, інспектором роти №2, взводу №1 Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьовим О.М. винесена постанова про накладення адміністративного стягнення, якою позивача визнано винним у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.122 КУпАП, і накладено стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. Під час винесення цієї постанови інспектор ОСОБА_2 та капрал поліції ОСОБА_3 вели себе зухвало по відношенню до позивача, що призвело до гіпертонічного кризу. За скаргою позивача до керівництва поліції 15.10.2019 він отримав відповідь про те, що працівники патрульної поліції діяли в межах чинного законодавства та постанова винесена з дотриманням та у повній відповідальності до норм матеріального і процесуального права.

За адміністративним позовом позивача рішенням від Черкаського районного суду від 03.10.2019 скасовано постанову про адміністративне правопорушення серії НК №352639 від 27.08.2019 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП, а провадження у справі - закрито.

Вважає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 250 000 грн. та яка полягає у тому, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності та протиправною поведінкою відповідачів у позивача погіршився стан здоров`я та стався гіпертонічний криз.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 29.01.2020 виключено з числа третіх осіб ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області та залучено останнє до участі в справі в якості співвідповідача.

Рішенням Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.07.2020 позов задоволено частково та стягнуто з держави Україна через Державну казначейську службу України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3 000 грн., а в задоволенні решти вимог відмовлено, з посиланням на те, що держава має відшкодувати позивачу моральну шкоду, завдану неправомірними діями працівників поліції. Також суд зазначив, що розмір коштів у відшкодування моральної шкоди, заявлений до стягнення позивачем, є необґрунтованим.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 11.08.2020 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині відмовлених позовних вимог змінити та новим рішенням стягнути на його користь у відшкодування моральної шкоди 250000,00 грн. В обґрунтування вказано на те, що випискою з історії хвороби №07514 зафіксовано у нього 27.08.2019 гіпертонічний криз. За станом здоров`я позивачу не можна нервувати. Крім того, він є учасником ліквідації аварії на ЧАЕС та ветераном МВС. Отже, враховуючи характер правопорушення та глибину страждань позивача саме кошти в сумі 250000 грн. належним чином відшкодують завдану йому моральну шкоду.

Також на це рішення суду апеляційну скаргу подано 07.08.2020 засобами поштового зв`язку ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, скаржник просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Вказано, що скаржника залучено до участі у розгляді справи в якості співвідповідача після закриття підготовчого провадження з порушенням норм процесуального права. Позивач просив стягнути кошти з Управління патрульної поліції, а суд стягнув їх з держави, чим вийшов за межі позовних вимог у справі. Позовна заява не відповідає вимогам ЦПК, так як в ній невірно вказано код ЄДРПОУ юридичних осіб відповідачів у справі. ГУ держказначейства не здійснює розрахунково-касового обслуговування управління поліції, отже не може нести відповідальність за зобов`язаннями останнього. Підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за обставин цієї справи встановлено не було (такі висновки не відповідають вимогам ст. 1167 ЦК), а її розмір, вказаний судом, є необґрунтованим.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 27.08.2019 інспектором роти № 2, взводу № 1 Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції Горьовим О.М. винесено постанову серії НК № 352639 про накладення на позивача в цій справі ОСОБА_1 адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 122 КУпАП, у вигляді штрафу в сумі 425 грн.

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 03.10.2019 позов ОСОБА_1 до інспектора роти № 2 взводу № 1 Управління патрульної поліції в Черкаській області Горьового О.М. про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення за адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху задоволено та скасовано постанову НК №352639 від 27.08.2019 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 122 КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 425 грн., а провадження у справі - закрито.

Позивач у справі стверджує про те, що незаконним притягненням до адміністративної відповідальності йому було завдано моральної шкоди, питання про відшкодування якої є предметом розгляду в цій справі. Моральна шкода обумовлюється тим, що внаслідок протиправної діяльності працівників правоохоронних органів та винесення незаконного рішення (постанови) про притягнення особи до адміністративної відповідальності, що констатовано судом у справі про оскарження цієї постанови, він зазнав моральних страждань через порушення його прав, а також внаслідок погіршення стану здоров`я (гіпертонічний криз).

Правовідносини між сторонами у справі, які виникли на підставі вищенаведених фактичних обставин, регламентуються наступними правовими нормами.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.1 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Пунктом 4 частини першої статті 2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, затримання особи, отримання пояснень та інше). Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Судом встановлено, що незаконне винесення стосовно позивача постанови про визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладення на нього адміністративного стягнення у виді штрафу (що вбачається з рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 03.10.2019 у справі №707/2155/19 (а.с.14-15)) відповідно до положень п.4 ч.1 ст.2 ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування якої здійснюється незалежно від вини. Зважаючи на наведене, висновок суду першої інстанції в цій справі є вірним, а посилання в апеляційній скарзі державного казначейства на те, що підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди за обставин цієї справи встановлено не було (такі висновки не відповідають вимогам ст. 1167 ЦК) є помилковим та має бути відхилене.

Такі ж висновки слідують з практики ВС у справі №640/16169/17, постанова від 05.02.2020.

При цьому до застосування до правовідносин сторін у справі підлягають положення ст. ст. 1173, 1174 ЦК України, а не ст. 1167, адже шкоду заподіяно спеціальним суб`єктом працівником державного органу (патрульної поліції).

Далі, відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10-1 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, його посадовими або службовими особами, судам слід виходити з того, що зазначений орган має бути відповідачем у такій справі, якщо це передбачено відповідним законом (наприклад, стаття 9 Закону «Про оперативно-розшукову діяльність»). Якщо ж відповідним законом чи іншим нормативним актом це не передбачено або в ньому зазначено, що шкода відшкодовується державою (за рахунок держави), то поряд із відповідним державним органом суд має залучити як відповідача відповідний орган Державного казначейства України.

Отже відшкодування шкоди відповідно до статті 1176 ЦК України та Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845, здійснюється за рахунок держави, а тому, встановивши, що вимоги позивача пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної працівниками державного органу, яка при наявності законних підстав відшкодовується за рахунок держави, суд має залучати до участі у справі в якості співвідповідача відповідний орган Державного казначейства України - постанова ВС від 05.02.2020 у справі №640/16169/17.

Крім того, ВП ВС у справі №242/4741/16-ц в постанові від 27.11.2019 вказано на таке.

З урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. ВП ВС не вбачає підстав для відступу від висновку ВСУ, який міститься у постанові від 08.11.2017 у справі №761/13921/15-ц, оскільки ВСУ не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу.

Держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого завдано шкоду. Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки відповідачем є держава, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган.

З урахуванням наведеного, висновки суду першої інстанції в цій справі про необхідність стягнення з держави моральної шкоди (що відповідає приписам ст. 1174 ЦК України про відшкодування державою шкоди, завданої неправомірними діями чи рішеннями працівника державного органу) на користь потерпілої особи (позивача) є вірними.

При цьому не можна погодитися з правильністю апеляційних доводів держказначейства про те, що судом порушено порядок його залучення до участі у справі в якості співвідповідача, неправомірне стягнення судом шкоди з держави (вихід за межі позовних вимог), відсутність правовідносин між казначейством та поліцією, адже можливість стягнення коштів за рахунок державного казначейства у разі відшкодування особі шкоди, завданої неправомірними діями чи рішенням працівників державних органів (як у цій справі), прямо встановлена нормами законодавства, зокрема, Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ від 03.08.2011 №845.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Названими нормами матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, ніж тим, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність / відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення / захисту в обраний спосіб. Така позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 912/1856/16 та від 14 травня 2019 року у справі № 910/11511/18.

При цьому згідно до вимог закону, суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи.

Доводи державного казначейства про те, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК, так як в ній невірно вказано код ЄДРПОУ юридичних осіб відповідачів у справі, слід відхилити, адже такі обставини на правильність вирішення спору у справі не вплинули та не завадили суду встановити точний склад учасників справи.

Також не можна погодитися з посиланнями обох скаржників у справі на те, що розмір коштів у відшкодування моральної шкоди, визначений судом, є необґрунтованим, виходячи з такого.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З огляду на природу інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди в цій справі в сумі 3000,00 грн., суд врахував конкретні обставини справи, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, зокрема, враховано глибину його переживань та необхідність звертатися до суду за захистом порушених незаконним притягнення до адміністративної відповідальності прав, а також засади розумності та справедливості, що відповідачами, у тому числі держказначейством у його апеляційній скарзі, з посиланням на докази не спростовано.

На думку апеляційного суду всі доводи позивача в його апеляційній скарзі, які спрямовані на характеристику його особи та доведення погіршення стану здоров`я внаслідок незаконного рішення працівників патрульної поліції, не можуть свідчити про те, що сума, заявлена ним до стягнення у відшкодування моральної шкоди (250000,00 грн.), відповідає засадам розумності та справедливості, а також глибині душевних страждань особи, враховуючи характер порушення її прав та обмежень в їх реалізації, що пов`язані з цим.

Згідно ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.07.2020 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

На підставі ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді, понесені позивачем, слід віднести на рахунок держави, оскільки скаржника звільнено від його сплати на підставі п.9 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір» як інваліда ІІ групи, а понесені відповідачем залишити за цим скаржником.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги залишити без задоволення.

Рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 14.07.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Черкаській області Департаменту патрульної поліції, Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: Департамент патрульної поліції, рядовий поліції, інспектор роти № 2 взводу № 1 Горьовий Олександр Миколайович, про стягнення моральної шкоди залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді, понесені позивачем, - віднести на рахунок держави, а понесені ГУ Державної казначейської служби України у Черкаській області залишити за цим скаржником.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 16.10.2020.

Суддя-доповідач

Судді