КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2020 року місто Київ.

Справа 761/21822/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/12148/2020

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Желепи О.В.,

суддів: Олійника В.І., Кулікової С.В.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року (у складі судді Мальцева Д.О., повний текст рішення складено 30.09.2019)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до якого просив визнати недостовірною інформацію, поширену відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в судовому засідання у справі №761/45486/17 в присутності позивача, судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова А.А., секретаря судового засідання Вольди М.А. , ОСОБА_4 , що позивач «вкрав акт ревізійної комісії» житлово-будівельного кооперативу «Луч» та зобов`язати відповідача здійснити спростування зазначеної інформації в залі судових засідань в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва перед зазначеними особами шляхом проголошення такого тексту спростування: « Я, ОСОБА_2 , повідомляю присутніх, що мною ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва (вул. Дегтярівська, 31-а, м. Київ, 03057) в судовому засіданні у справі №761/45486/17 в присутності ОСОБА_1 , головуючого судді Шевченківського районного суду м. Києва Осаулова Андрія Анатолійовича, секретаря судового засідання Вольди Марини Андріївни, ОСОБА_4 було поширено негативну недостовірну інформацію відносно ОСОБА_1 , що він вкрав акт ревізійної комісії житлово-будівельного кооперативу «Луч». Зазначена інформація не відповідає дійсності, ОСОБА_1 таких дій не вчиняв»; стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 50 000,00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач в судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_1, яке слухалося в рамках справи №761/45486/17, надала пояснення у справі, серед яких, зокрема, поширила недостовірну інформацію про позивача. Позивач вважає, що відповідач цинічно, усвідомлюючи значення своїх слів, та розуміючи місце та осіб, в присутності яких вона говорить, незважаючи на вік позивача і особу, у відкритому судовому засіданні звинуватила його в негідному і нечесному поступку - в тому, чого не було, в крадіжці, що є суспільно-небезпечним, в тому числі кримінально караним діянням. У зв`язку з вказаними діями позивачу було завдано моральну шкоду, яка пов`язана з душевними стражданнями останнього, розмір якої позивач оцінює у 50 000,00 грн.

З урахуванням наведеного, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим. Фактично висновок суду зводиться до того, що в суді можуть надаватись будь-які пояснення, а суд тільки перевіряє такі пояснення, а особа, відносно якої була поширена недостовірна інформація, яка порочить її честь та гідність, позбавлена можливості на її спростування. Суд неправильно застосував ч. 2 ст. 5 ЦПК України, та не врахував практику Верховного Суду України та ЄСПЛ.

Ухвалою від 03вересня 2020 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Апеляційним судом на адресу відповідача двічі надсилалась копія апеляційної скарги та ухвала про відкриття провадження у справі : 03 вересня 2020 року та 22 вересня 2020 року.

Станом на 15 жовтня 2020 року відзиву не подано.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.10 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод кожна людина має право на свободу висловлювання своєї думки. Це право включає свободу дотримуватись своєї думки і свободу отримувати і розповсюджувати інформацію і ідеї без будь-якого втручання з боку державних органів незалежно від державних кордонів.

Здійснення цих свобод, що покладає обов`язки та відповідальність, може бути піддано таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, які встановлені законом і є необхідними у демократичному суспільстві в інтересах державної безпеки, територіальної цілісності або громадського спокою, з метою запобігання заворушенням і злочинам, для охорони здоров`я і моральності, захисту репутації або прав інших осіб, запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або забезпечення авторитету і неупередженості правосуддя.

Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в іншій спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

В судовому засіданні встановлено, що у провадженні Шевченківського районного суду м. Києва перебувала цивільна справа №761/45486/17 за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Луч», третя особа: голова правління Житлово-будівельного кооперативу «Луч» ОСОБА_2 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди.

В рамках розгляду цієї справи, зокрема, у судовому засіданні ІНФОРМАЦІЯ_1 в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в судовому засіданні у справі №761/45486/17 відповідачем було зазначено «он украл у нас акт ревизионной комиссии».

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що пояснення відповідача, надані в рамках розгляду справи №761/45486/17, не можуть трактуватися як поширення недостовірної інформації у розумінні ст. 277 ЦК України. Такі пояснення не мають на меті доведення їх до громадськості чи окремих громадян, а спрямовані на здійснення перевірки такої інформації уповноваженими особами.

Аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що відповідачем не поширювалась інформації, яка може бути визнана судом недостовірною, тобто, не доведено існування юридичного складу правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, як це передбачено в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи».

Щодо вимоги про стягнення моральної шкоди, місцевий суд встановив, що позивачем не доведено спричинення йому моральних страждань, внаслідок порушення його немайнових прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Положеннями ч. 1 ст. 297 ЦК України передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності та честі.

Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду із позовом про захист її гідності та честі.

Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві.

Як роз`яснено у п. п. 15,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

У справах зазначеної категорії, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Пунктом 15 Постанови роз`яснено, що негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті, тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Стаття 34 Конституції Українита ст. 10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод» гарантують право особи висловлювати судження, оцінки та думки.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти, в тому числі, доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб.

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення інших дій (порушення принципів моралі, загальних правил співжиття тощо), яка, на думку позивача порушує його право на повагу до гідності, честі та ділової репутації (п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи»).

Разом з тим, якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року № 1, у порядку цивільного чи господарського судочинства не можуть розглядатися позови про спростування інформації, яка міститься, зокрема, у вироках та інших судових рішеннях, а також у постановах органів досудового слідства, висновках судових експертиз, рішеннях органів влади, місцевого самоврядування та інших відповідних органів, атестаційних комісій, рішеннях про накладення на особу дисциплінарного стягнення, для яких законом установлено інший порядок оскарження. У такому ж порядку не можуть розглядатися наукові спори, тобто вимоги про спростування інформації наукового характеру. Разом з тим вимоги про спростування інформації, яка, на думку позивача, є недостовірною і порушує його особисті немайнові права, поширена в поясненнях, наданих відповідачем в судовому засіданні, можуть розглядатись судом у порядку, передбаченому статтею 277 ЦК. Інформація, зазначена у позовній заяві чи іншій заяві, адресованій суду, а також в процесуальних документах (запереченнях на позов, апеляційних чи інших скаргах тощо), може бути підставою для захисту гідності, честі чи ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі, а так само предметом апеляційного чи іншого перегляду в порядку, встановленому процесуальним законом. Не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Встановивши, що позивач просить суд визнати недостовірною інформацію, яка міститься в поясненнях відповідача під час судового засідання про визнання бездіяльності неправомірною та зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди яке відбулося 27 березня 2018 року, тобто фактично, як учасника судового процесу, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки оцінка, наданим стороною поясненням, як і поясненням свідків є предметом розгляду в іншій судовій справі . Пояснення сторін не вважаються достовірною інформацією та мають перевірятись та оцінюватись судом на предмет їх доведеності при ухваленні судового рішення.

Крім того, колегія суддів зазначає, що надаючи пояснення у справі сторона не переслідувала мети поширювати будь-яку негативну інформацію про позивача. Форма висловлювання , на думку колегії суддів не містить інформації про вчинення кримінально-карного проступку, а є оціночним судженням, припущенням особи та має перевірятись компетентними органами на предмет її дійсності, в разі відповідного звернення з приводу викрадення документу.

Суд також вірно встановив, що спростування в обраний позивачем спосіб є неможливим, оскільки порядок проведення судових засідань регулюється ЦПК України, яким не передбачено проголошення будь-яких спростувань під час розгляду іншої справи судом.

Також не входить до посадових обов`язків працівників суду , а також суддів, надавати зал судових засідань та бути присутніми під час оголошення будь-яких спростувань пояснень сторін чи інших учасників процесу, які вони надають під час розгляду численних справ, які знаходяться в провадженні суддів.

В апеляційній скарзі відсутнє посилання на докази, які б доводили факт спричинення позивачу моральних страждань внаслідок порушення немайнових прав останнього.

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в апеляційному суді та спростовуються встановленими обставинами та наявними в матеріалах справи доказами.

В апеляційній скарзі позивача відсутні конкретні посилання на судову практику та практику ЄСПЛ в справах, в яких обставини збігались би з обставинами даної справи, а тому такі доводи відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що рішення ухвалено з додержання норм матеріального та процесуального права, апеляційна скарга залишається без задоволення.

Ухвалою суду від 03.09.2020 відстрочено сплату судового збору в сумі 3700, 20 грн. до ухвалення апеляційним судом рішення.

З огляду на те, що апеляційна скарга залишається без задоволення, позивач не звільнений від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги, з нього в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 3700 грн. 20 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст.367-368, 374,375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 вересня 2019 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в прибуток держави (розрахунковий рахунок UA0026010, отримувач коштів УК у Солом.р-ні/Соломян.р-н, , код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101), судовий збір 3700 грн. 20 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 жовтня 2020 року.

Головуючий Судді: