Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.12.2020 Справа №607/29430/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого Грицака P.M.

за участю секретаря Бігун О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» звернулось до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_1 з вимогою про відшкодування шкоди в порядку регресу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12 квітня 2016 року між ОСОБА_3 та ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» було укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, оформлений полісом № АЕ/7915115, забезпечений транспортний засіб ВАЗ 2121 д.н. НОМЕР_1 , строк дії з 14.04.2016 року до 13.04.2017 року. 13.11.2016 року по вул. Микулинецька, смт. В. Березовиця в Тернопільській області, відбулося зіткнення забезпеченого транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 та транспортного засобу Subaru Legacy д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Subaru Legacy д.н. НОМЕР_2 був пошкоджений. Зіткнення відбулося в результаті порушення ОСОБА_1 . Правил дорожнього руху України та керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Це підтверджується постановами Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03.02.2017 р. у справі № 607/13047/16-п та від 07.02.2017 р. у справі № 607/13090/16-п. Таким чином, відповідно до ст. 29, 12, 9, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», на підставі заяви власника автомобіля Subaru Legacy д.н. НОМЕР_3 ОСОБА_4 від 13.12.2016 pоку, в якій було погоджено розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування, згідно ремонтної калькуляції позивач здійснив виплату страхового відшкодування ОСОБА_4 за пошкодження автомобіля Subaru Legacy д.н. НОМЕР_3 в розмірі 12 919,78 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Позивач зазначає, що постраждала від ДТП особа отримала страхове відшкодування від ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», а отже до нього в порядку ст.1191 ЦК України та п.38.1.1 ст.38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності» перейшло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача. 18.01.2017 року та 28.08.2018 року відповідачу направлялися претензії щодо добровільної сплати коштів в порядку регресу. Однак станом на сьогодні кошти на рахунок позивача не надходили.

Просить позов задовольнити та стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» заподіяну шкоду в порядку регресу в сумі 12 919,78 грн. та судові витрати.

Ухвалою судді від 10 січня 2020 року відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом.

18 лютого 2020 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Ленько Р.І. подав до суду відзив на позов у якому просить у задоволенні позову відмовити з огляду на те, що 16.02.2017 року ОСОБА_1 відшкодував володільцеві транспортного засобу Subaru Legacy д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_2 завдану у результаті зазначеної ДТП шкоду у повному обсязі, у тому числі вартість відновлювального ремонту автомобіля Subaru Legacy д.н. НОМЕР_2 . У зв`язку із зазначеним, підстав для звернення до позивача для отримання страхового відшкодування, пов`язаного з відновлювальним ремонтом транспортного засобу Subaru Legacy д.н. НОМЕР_5 , у його власника ОСОБА_4 не було, відповідно не було підстав для виплати такого страхового відшкодування, оскільки шкода була повністю відшкодована ОСОБА_1 , з вини якого така шкода була завдана, про що свідчить розписка про передачу коштів.

27 лютого 2020 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив у якій ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» просить позов задовольнити в повному обсязі та зазначає, що доводи відповідача про відшкодування ним заподіяної потерпілому шкоди в повному обсязі не заслуговують на увагу, оскільки як вбачається із розписки на яку посилається сторона відповідача ОСОБА_2 отримав відшкодування шкоди від ОСОБА_1 в повному обсязі 16 лютого 2017 року. Проте страхове відшкодування позивачем було виплачено раніше, зокрема 23 грудня 2016 року, що підтверджується платіжним дорученням. Крім того у зазначеній розписці відсутній розмір страхового відшкодування, що спростовує доводи відповідача про повне відшкодування шкоди, так як і те, що ОСОБА_2 вказав у поясненнях наданих страхувальнику про відсутність взаєморозрахунків між учасниками ДТП. Разом з цим потерпілим та особою, яка має право на отримання страхового відшкодування в розумінні Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є власник забезпеченого транспортного засобу, яким у даному випадку є ОСОБА_4 , якому і було виплачене позивачем таке страхове відшкодування. При цьому жодних доказів про відшкодування шкоди саме власнику автомобіля відповідачем не надано.

12 червня 2020 року представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Ленько Р.І. надано суду заперечення на відповідь згідно яких останній зазначає, що доводи позивача про відшкодування шкоди неналежній особі не ґрунтуються на нормах закону, оскільки право на страхове відшкодування мають особи, які правомірно володіють майном та правомірно експлуатують транспортних засіб. Такою особою у даному випадку був водій пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_2 , якому здійснено виплату страхового відшкодування. Крім того відсутність у розписці зазначення про розмір суми відшкодування не спростовує факту самого відшкодування, так як в останній вказано про відшкодування шкоди саме в повному обсязі. У момент отримання ОСОБА_2 відшкодування ним було написано дві розписки у яких зазначено про повне відшкодування шкоди, а в одній з них вказано також суму, яку отримав ОСОБА_2 , зокрема 20 550,00 грн. Тому у задоволенні позову просить відмовити.

27 серпня 2020 року ухвалою суду постановленою без виходу в нарадчу кімнату ухвалено залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 .

Представник позивача ПрАТ «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» в судове засідання не з`явився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов підтримує з підстав зазначених у ньому та просить задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та представник відповідача ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилися, однак представник попередньо звернувся до суду із клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони відповідача, проти задоволення позову заперечив з підстав зазначених у наданих ним суду відзиву на позов та запереченні на відповідь.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд, у відповідності з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, постановив здійснювати розгляд справи у відсутність сторін, які належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 листопада 2016 року о 18 год. 55 хв. по вул. Микулинецька, смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області відбулося зіткнення транспортного засобу ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Subaru Legacy номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/7915115 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_6 застраховано транспортний засіб ВАЗ 2121 д.н. НОМЕР_1 у ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», строк дії полісу з 14.04.2016 року до 13.04.2017 року.

Змістом частини 1 ст. 16 Закону України "Про страхування" - договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Страховим ризиком, за вимогами ч. 1 ст. 8 Закону України "Про страхування" визначається певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання.

Страховим випадком, у відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування», є подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Разом з тим, за змістом ст. 980 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору страхування можуть бути, зокрема, майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування).

Згідно з статтею 9 Закону України "Про страхування" визначено, що страховою виплатою є грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. При цьому, розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Вказаною статтею також визначено, що страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник.

За приписами, ст. ст. 22, 1166 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті її цивільного права, має право на їх відшкодування. Шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, і звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Відповідно до ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 власником автомобіля Subaru Legacy номерний знак НОМЕР_2 є ОСОБА_4 .

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб Subaru Legacy номерний знак НОМЕР_2 отримав пошкодження передньої лівої частини автомобіля, що також підтверджується актом огляду колісного транспортного засобу від 17 листопада 2016 року.

Відповідно до ремонтної калькуляції №16-90707 від 22 листопада 2016 року, загальна сума матеріальних збитків з вирахуванням зношення запчастин склала 12 919,78 грн.

13 грудня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» із заявою про виплату страхового відшкодування в сумі 12 919,78 грн.

На підставі страхового акту №07 від 21 грудня 2016 року було проведено розрахунок суми страхового відшкодування, відповідно до якого сума страхового відшкодування складає 12 919,78 грн.

Згідно платіжного доручення №ЗР07248 від 23 грудня 2016 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» здійснено перерахунок по масових виплатах згідно реєстру в сумі 142 429,78 грн. з яких 12 919,78 грн. перераховано ОСОБА_4 що підтверджується реєстром до вказаного платіжного доручення.

Підпунктами «а», «б» п. 38.1.1 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачено, що страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом певної категорії.

Так, ОСОБА_1 , 13 листопада 2016 року о 18 год. 55 хв., в смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області на перехресті вул. Національного Відродження вул. Микулинецька, керував транспортним засобом марки «ВАЗ 2121» д.н.з. « НОМЕР_6 » з явними ознаками алкогольного сп`яніння (різкий запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови). Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою газоаналізатора «Драгер 6810» чи проїхати в медичний заклад відмовився, чим порушив вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 07 лютого 2017 року у справі №607/13090/16-п встановлено в діях ОСОБА_1 наявність ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а саме керування транспортними засобами особами в стані алкогольного сп`яніння та провадження у справі закрито на підставі ст.21 КУпАП, а саме ОСОБА_1 звільнено від адміністративної відповідальності у зв`язку із передачею матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд трудового колективу.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

18 січня 2017 року та 28 серпня 2018 року ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» надіслало на адресу відповідача ОСОБА_1 претензію про добровільне погашення регресної заборгованості № 07 у розмірі 12 919,78 грн., яка залишена відповідачем без уваги.

Таким чином, у зв`язку із виконанням ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» договірних зобов`язань щодо сплати ОСОБА_4 страхового відшкодування заподіяної ОСОБА_1 шкоди, у позивача виникло право зворотної вимоги (регресу) на отримання з останнього відшкодованої шкоди.

Щодо доводів сторони відповідача про відсутність підстав у потерпілої особи для звернення до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки шкода була відшкодована відповідачем в повному обсязі водію транспортного засобу, суд зазначає наступне.

Так, згідно копій розписок долучених стороною відповідача до матеріалів справи від 16 лютого 2017 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 750 дол. США, що еквівалентно 20 550 грн. відшкодування завданої матеріальної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу під час дорожньо-транпортної пригоди, яка сталася 13 листопада 2016 року у смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області за участю автомобілів ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_6 та Subaru Legacy номерний знак НОМЕР_2 . Будь-які претензії матеріального характеру відсутні, шкода відшкодована в повному обсязі.

За своєю суттю розписка це письмове підтвердження передачі грошей від однієї особи до іншої.

Одним із видів розписок є розписка про відсутність претензій. У ній відбивається факт того, що в однієї або обох сторін немає вимог один до одного. Розписка складається між фізичними або юридичними особами, або між громадянином і будь-якою організацією.

Незважаючи на те, що в законі відсутні чіткі правила щодо складання документу, існують вироблені позиції Верховного Суду та судова практика щодо форми та змісту розписки.

Зокрема з метою полегшення перевірки та ідентифікації автентичності почерку автора розписка повинна бути написана власноручно особою, яка отримала кошти. В протилежному випадку, при наявності друкованого варіанту розписки, така підлягає нотаріальному засвідченню, що у даному випадку відсутнє.

Також у наданих стороною копіях розписок відсутні відомості про свідків, які могли б засвідчити факт передачі грошових коштів.

При цьому, судом неодноразово вживалися заходи щодо забезпечення явки в судове засідання третьої особи ОСОБА_2 для дачі ним пояснень з приводу обставин справи, зокрема щодо факту передання коштів ОСОБА_1 в якості відшкодування матеріальної шкоди. Проте останній на виклики суду не з`явився та підтвердження отримання коштів не надав.

Таким чином суд не може прийняти вищевказані розписки, як належні та допустимі докази отримання ОСОБА_2 матеріального відшкодування.

Крім того, доводи відповідача про відшкодування шкоди водієві забезпеченого транспортного засобу, як особі яка володіє правом на отримання відшкодування суд оцінує критично з огляду на таке.

Пунктом 1.6 статті 1 цього Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» власники транспортних засобів - це юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Одним з документів, який потерпілій повинен надати страховику для здійснення страхової виплати, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну є документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди (підпункт «г» пункту 35.2 статті 35 Закону).

За змістом п. 36.2 статті 36 Закону за відсутності документів, зазначених у статті 35, зокрема документів щодо законності прав на пошкоджене майно, страховик позбавлений можливості виконати свої зобов`язання, оскільки за змістом цієї норми зобов`язання щодо подальших дій по відшкодуванню заподіяної шкоди страховик виконує за наявності відповідних документів.

Аналіз вищенаведених норм права дає підстави для висновку, що право на отримання страхового відшкодування належить особі, яка має законний майновий інтерес та, відповідно до законів України є власником або законним володільцем (користувачем) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах, та яка надала відповідні визначені Законом документи на підтвердження свого права, зокрема власності.

Зміст цих норм свідчить по те, що захисту підлягає лише законне право потерпілого. Крім того, наявність такого права підлягає доведенню у відповідності до цивільного процесуального законодавства належними та допустимими доказами.

Як встановлено судом, на підтвердження права власності на транспортний засіб потерпілий ОСОБА_4 надав свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, НОМЕР_7 , що в свою чергу є достатнім та належним підтвердження того, що особою яка володіє правом на отримання відшкодування є власник автомобіля, якому і була здійснена виплата позивачем.

Також відповідач посилається на те, що на момент виплати позивачем страхового відшкодування вина ОСОБА_1 встановлена не була і як наслідок така виплата є безпідставною та незаконною.

У зв`язку із цим суд зазначає наступне.

Як вже було зазначено вище 13 листопада 2016 року о 18 год. 55 хв. по вул. Микулинецька, смт. В. Березовиця Тернопільського району Тернопільської області відбулося зіткнення транспортного засобу ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_6 під керуванням водія ОСОБА_1 та транспортного засобу Subaru Legacy номерний знак НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 .

Відповідно до довідки Управління патрульної поліції в Тернопільській області про дорожньо-транспортну пригоду видану 24 листопада 2016 року за №2871/41/33/04-2016 дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія ВАЗ 2121 номерний знак НОМЕР_6 ОСОБА_1 , який порушив п.2.5 та п.16.11 ПДР України, призвело до скоєння ДТП, за вказаним фактом складено адміністративний протокол АП1 962925 за статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Зокрема, 13 листопада 2016 року близько 18 год. 55 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_6 по другорядній дорозі в смт. В.Березовиця по вул. Національного відродження не надав дорогу автомобілю «Субару Легасі» НОМЕР_5 , який рухався по головній дорозі по вул. Микулинецькій, здійснив зіткнення, що призвело до матеріальних збитків та з місця ДТП з`їхав, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України.

Крім того, 13 листопада 2016 року близько 18 год. 55 хв. в смт. В.Березовиця Тернопільського району Тернопільської області водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2121», номерний знак НОМЕР_6 будучи причетним до ДТП місце події залишив, чим порушив п. 16.11 Правил дорожнього руху України про що було складено протокол про адміністративне правопорушення №962261 від 13 листопада 2016 року.

Постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року у справі №607/13047/16-п, яка набрала законної сили 13 лютого 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 340 грн. Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ознаками ст. 122-4 КУпАП закрито, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Страхова виплата в розмірі 12 919,78 грн. перераховано ПрАТ «УСК «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» ОСОБА_4 23 грудня 2016 року.

Таким чином судом встановлено що страхове відшкодування відбулося до набрання законної сили постановою суду якою встановлено вину відповідача.

Однак, згідно із ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

При цьому, пунктом 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснено судам, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Це означає, що у справах, що стосуються відшкодування шкоди, завданої внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (внаслідок ДТП), обов`язок відшкодування шкоди виникає за наявності наступних умов: 1) дії завдавача шкоди були неправомірними; 2) між діями завдавача шкоди та шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Підставою звільнення особи від відповідальності в деліктних правовідносинах є відсутність будь-якої складової цивільного правопорушення.

Разом із тим, за положеннями ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права, положення ст. 1187 ЦК України регулюють правовідносини зі спричинення шкоди джерелом підвищеної небезпеки іншій особи, і у цьому випадку особа, яка є володільцем джерела підвищеної небезпеки звільняється від відповідальності у випадках визначених зазначеною нормою.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у і тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1: частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що і відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 6 зазначеної постанови пленуму, особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Зобов`язання із заподіяння шкоди (деліктні зобов`язання) це зобов`язання, які виникають внаслідок порушення майнових чи особистих немайнових прав абсолютного характеру і мета яких забезпечити поновлення прав потерпілого за рахунок заподіювача шкоди або особи, відповідальної за шкоду.

Законодавство в деліктних правовідносинах передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Частиною 3 статті 12 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.

Суд враховує, що постановою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2017 року у справі №607/13047/16-п вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП є встановленою.

Разом з цим як встановлено в судовому засіданні протягом розгляду судом вищевказаних адміністративних матеріалів ОСОБА_1 свою вину заперечив, проте доказів на підтвердження обставин, які б спростували його винуватість він не надав, постанова ним не оскаржувалася.

Так само і в ході розгляду даної справи вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення внаслідок якого у потерпілого виникло право на страхове відшкодування не спростована.

Таким чином відсутність на момент здійснення страхової виплати встановленої рішенням суду вини відповідача, не спростовує неправомірності дій останнього, які перебувають у безпосередньому причино-наслідковому зв`язку із шкодою завданою потерпілій особі, а відтак у позивача були наявні підстави для виплати страхового відшкодування потерпілому.

З огляду на вказане, суд приходить до висновку про те, що обставини, якими позивач мотивував свої позовні вимоги, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а тому позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача в порядку регресу 12 919 грн. 78 коп. сплаченого страхового відшкодування.

Задовольняючи позов, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені останнім та документально підтвердженні судові витрати, що становлять 1 921 грн. судового збору.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 78, 81-82, 141, 263, 265, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» грошові кошти в сумі 12 919 (дванадцять тисяч дев`ятсот дев`ятнадцять) грн. 78 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП» 1 921 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Позивач: Приватне акціонерне товариство «УКРАЇНСЬКА СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КНЯЖА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», код ЄДРПОУ - 24175269, місцезнаходження: вул. Глибочицька, 44, м. Київ, 04050 .

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,

Повний текст рішення суду складено 21 грудня 2020 року.

Головуючий суддяР. М. Грицак