Номер провадження: 22-ц/813/1267/20
Номер справи місцевого суду: 752/1703/18
Головуючий у першій інстанції Пучкова І. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2020 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Черевка П.М., Драгомерецького М.М.,

за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року по справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 , про припинення зобов`язань за договором поруки,

В С Т А Н О В И В:

26 січня 2018 року позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «УКРСОЦБАНК», третя особа ОСОБА_2 , про припинення зобов`язань за договором поруки.

29 січня 2018 року ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу передано за підсудністю до Приморського районного суду м. Одеси.

14 березня 2018 року ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу передано за підсудністю до Київського районного суду м. Одеси.

У своїй позовній заяві позивач просить суд припинити зобов`язання за договором поруки №07-15/81 від 02.02.2007р., укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , за яким поручитель зобов`язався відповідати за виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором №2007/686-Ф03.7/110 від 02.02.2007р., посилаючись на закінчення строку дії договору поруки.

Позивач та його представник до судового засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, та її представник до судового засідання не з'явилися, надали до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності та відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позовних вимог не заперечили.

Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за йоговідсутністю та відзив на позовну заяву, в якому заперечував проти задоволення вимог позивача, посилаючись на те, що договором поруки, який було укладено на забезпечення договору кредиту №2007/686-Ф03.7/110 від 02.02.2007 року на строк до 02.07.2022 року, у п.2.1.1 передбачено дію цього договору до повного виконання боржником чи поручителем зобов`язань за кредитним договором, тому порука припинить свою дію через шість місяців після спливу строку дії кредитного договору. Також просив суд застосувати до позову строки позовної давності.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року позов задоволено в повному обсязі. Припинено зобов`язання за договором поруки №07-15/81 від 02.02.2007р., укладеним між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 . Стягнено з ПАТ «Укрсоцбанк», на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 705, 00 (сімсот п`ять) грн. 00 коп.

На вказане рішення суду ПАТ «Укрсоцбанк»,в особі свого представника, подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

У судове засідання, призначене на 26 березня 2020 року, сторони у справі не з`явились, були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи, заяв про відкладення розгляду справи від сторін у справі до суду не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 06 квітня 2020 року.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а позов слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно до ч. 1 п. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Так, задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав, що позов є обґрунтованим, доказаним, а тому підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом першої інстанції правильно було встановлено, що 02 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 2007/686-Ф03.7/110 про надання коштів у сумі 53 260,00 доларів США, строком до 02.02.2022 року. Для забезпечення кредитного договору, між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки T70;07-15/81.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, грошові кошти у визначеному кредитним договором розмірі надав.

З 2014 року позичальник ОСОБА_2 за кредитним договором зобов'язання перестала виконувати, у зв`язку з чим станом на березень 2015 року у неї утворилася заборгованість. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Приморського районного суду м. Одеси про стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника ОСОБА_2 .

Проте, ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом до суду з вимогою до поручителя ОСОБА_1 про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором не звертався.

При прийнятті свого рішення суд першої інстанції послався на норми матеріального права, а саме на ст.ст. 525, 526, 546, 553, 554, ч.4 ст.559, 611 та 1054 ЦК України.

Враховуючи наведені норми права, суд першої інстанції зазначив, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізаціїним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи, що останній платіж на погашення кредиту боржник за кредитним договором здійснив у 2014 році, проте, банк звернувся до суду із позовом у березні 2015 року лише до боржника, виконання зобов`язань поручителем за договором поруки потрібно вважати припиненими у зв`язку з закінченням шестимісячного строку, протягом якого кредитор мав право пред`явити вимоги до поручителя.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача.

За таких обставин, з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений судовий збору розмірі 705, 00 грн.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

02 лютого 2007 року між Акціонерно-комерційним банком «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір 2007/686-Ф03.7/110 про надання коштів у сумі 53 260,00 доларів США, строком до 02.02.2022 року. Для забезпечення кредитного договору, між відповідачем та позивачем було укладено договір поруки T70;07-15/81.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: - з березня 2007 року по січень 2022 року щомісячно рівними частками по 296 доларів США; - 1 лютого 2022 року 276 доларів США. (а.с.6).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтвердили свою згоду з умовами кредитного договору та договору поруки, що підтверджується їхними підписами (а.с.5-8).

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, грошові кошти у визначеному кредитним договором розмірі надав.

З 31 березня 2014 року (а.с.110оборот-111) позичальник ОСОБА_2 за кредитним договором зобов'язання перестала виконувати, у зв`язку з чим станом на березень 2015 року у неї утворилася заборгованість. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Приморського районного суду міста Одеси про стягнення заборгованості за кредитним договором до боржника ОСОБА_2 (а.с.104-105).

Проте, ПАТ «Укрсоцбанк» з позовом до суду з вимогою до поручителя ОСОБА_1 про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за кредитним договором не звертався.

Внаслідок неналежного виконання умов кредитного договору станом на 16 березня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі - 79514,40 дол. США.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 625 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно положень ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

У відповідності до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Як вбачається з матеріалів справи, боржник ОСОБА_2 , а відтак і поручитель ОСОБА_1 , первинно взяли на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами у строк до 02 лютого 2022 року, сплачуючи її частинами по 296 дол. США кожного місяця.

Таким чином, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Саме таку правову позицію було висловлено Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року у справі 6-20цс14.

Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 ЦК України) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Як вбачається з графіка погашення кредиту, чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника та обрахування встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя.

У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів.

Крім того, при застосуванні частини четвертої статті 559 ЦК України слід ураховувати таке.

Регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв`язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Зі змісту цієї норми вбачається, що у тексті частини четвертої статті 559 ЦК України застосовуються поняття «пред`явлення вимоги» та «пред`явлення позову», як умови чинності поруки.

Враховуючи правову конструкцію зазначеної правової норми, викладеної в одному абзаці, подібність правовідносин, які вона регулює, та на підставі системного, послідовного, логічного тлумачення змісту цієї норми слід дійти висновку про те, що передбачений цією нормою підхід до правового регулювання строків дії поруки та її припинення є однаковим.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов`язання.

Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Отже, з огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред`явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таку ж позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13 червня 2018 року по справі №408/8040/12 з подібних правовідносин.

Виходячи з вище наведеного колегія суддів приходить до висновку, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою, відсутні.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки районного суду не відповідають обставинам справи, у зв`язку з чим є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення по суті спору про відмову у задоволенні позову.

У відповідності до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З матеріалів справи вбачається, що за подачу апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року сплатило 1057,50 гривень.

Отже, зі ОСОБА_1 необхідно стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги ПАТ «Укрсоцбанк» на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року у розмірі 1057,50 гривень.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н ОВ И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23 січня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», третя особа ОСОБА_2 , про припинення зобов`язань за договором поруки відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (, МФО 300023, адреса: м. Київ, вул. Вел. Васильківська, 100) судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1057,50 гривень.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06 квітня 2020 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

П.М. Черевко