Справа № 346/5759/18
Провадження № 22-ц/4808/612/20
Головуючий у 1 інстанції Беркещук Б. Б.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2020 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

за участю секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Широких Юлією Валеріївною, на ухвалу Коломийського міськрайонного суду в складі судді Беркещук Б.Б., постановлену 12 лютого 2020 року в м. Коломиї Івано-Франківської області,в справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця Безрукого Олега Васильовича,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив: поновити строк на оскарження рішень та дій приватного виконавця; зупинити реалізацію арештованого майна - нежитлової будівлі рембази, загальною площею 829,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 у разі відсутності іншого майна боржника, на яке може бути звернено стягнення; визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом №2-194/2010, виданим 04 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору від 20 липня 2007 року № 33-35.8/35; скасувати постанову приватного виконавця від 13 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-194/2010 та постанову від 21 березня 2018 року про об`єднання виконавчих проваджень - за виконавчим листом № 2-194/2010, виданим 04 жовтня 2010 року та за виконавчим листом № 346/2043 від 27 березня 2017 року за № 55789673 у виконавче провадження № 55789673; визнати незаконними дії приватного виконавця щодо визначення стартової ціни продажу нерухомого майна - будівлі рембази відповідно до Звіту № 18/07/01 про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_2 ; визнати незаконним Звіт № 18/07/01 про оцінку майна - нежитлової будівлі рембази в об`єднаному виконавчому провадженні № 55789673.

Скаргу мотивовано тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу Івано-Франківської області Безрукого О.В. від 13 лютого 2018 року відкрито виконавче провадження №55789673 з примусового виконання виконавчого листа №2-194/2010, виданого Коломийським міськрайонним судом 04 жовтня 2010 року про стягнення з нього на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору від 20 липня 2007 року №33-35.8/355, яка станом на 21 жовтня 2009 року складає 1 158 054,81 грн. В подальшому 15 березня 2018 року приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 55989224 з примусового виконання виконавчого листа № 346/2043/16-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом 27 березня 2017 року, про стягнення з нього на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 782 004,85 грн заборгованості за кредитним договором. Постановою приватного виконавця від 21 березня 2018 року їх об`єднано в зведене виконавче провадження за №55789673. 27 березня 2019 року приватним виконавцем складено акт опису та арешту нерухомого майна боржника та постановою від 12 червня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності, за результатом оцінки якого 29 червня 2018 року складено звіт № 18/0701 про оцінку майна нежитлової будівлі - рембази, загальною площею 829,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При цьому в порушення вимог статті 28 Закону України «Про виконавче провадження» вказані постанови та звіт про оцінку майна йому не було надіслано.

Вважає, що суб`єкт оскарження повинен був відмовити у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом №2-194/2010, виданим Коломийським міськрайонним судом 04 жовтня 2010 року, оскільки банк пред`явив виконавчий лист до виконання з пропуском встановленого законом строку. Відповідно незаконно прийнято і постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Крім того, вказує, що оцінка майна проведена з порушенням вимог положень Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440 та Національного стандарту №2 «Оцінка нерухомого майна», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 28 жовтня 2004 року №1442. Зокрема, його не було належним чином повідомлено про проведення оцінки незалежним оцінювачем, останній не проводив візуальний огляд предмету оцінки, а фотографії внутрішніх приміщень, додані до звіту, зроблені під час оформлення іпотечного договору, характеристика будівель не відповідає даним технічного паспорта тощо.

Посилаючись на зазначені обставини та на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження 01 листопада 2018 року просив задовольнити скаргу.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року ОСОБА_1 поновлено строк на оскарження рішень та дій приватного виконавця Безрукого О.В., у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що виконавчий лист пред`явлено до виконання у межах строків, передбачених законом. А тому відсутні підстави для визнання дій приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-194/2010, виданим 04 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору протиправними. Відповідно немає підстав для скасування постанови приватного виконавця від 13 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження та постанови від 21 березня 2018 року про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження.

Відмовляючи у задоволенні скарги в частині визначення вартості майна місцевий суд вважав, що при визначенні вартості майна боржника приватним виконавцем дотримано вимоги статті 57 Закону України «Про виконавче провадження». Звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки та його дії стосовно реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним. При цьому суд взяв до уваги правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі № 914/881/17, постановах Верховного Суду у справі №127/22982/16-ц від 10 жовтня 2018 року та у справі №711/650/13-ц від 04 липня 2018 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Широких Ю.В. посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким визнати протиправними дії приватного виконавця щодо відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-194/2010, виданим 04 жовтня 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору від 20 липня 2007 року № 33-35.8/35; скасувати постанову приватного виконавця від 13 лютого 2018 року про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-194/2010 та постанову від 21 березня 2018 року про об`єднання виконавчих проваджень - за виконавчим листом № 2-194/2010, виданим 04 жовтня 2010 року та за виконавчим листом № 346/2043 від 27 березня 2017 року за № 55789673 у виконавче провадження № 55789673; визнати незаконними дії приватного виконавця щодо визначення стартової ціни продажу нерухомого майна - будівлі рембази в об`єднаному виконавчому провадженні № 55789673 відповідно до Звіту № 18/07/01 про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_2 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно переривання у 2017 році строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. При цьому не враховано, що виконавчий лист № 2-194/ 2010 видано в 2010 році, строк пред`явлення його до виконання, як зазначено в самому виконавчому листі встановлено до 11 липня 2013 року. Судом взагалі не досліджено, чи був цей виконавчий лист пред`явлений до виконання у період з 04 жовтня 2010 року до 11 липня 2013 року. Окрім того, при вирішенні скарги необґрунтовано застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року.

На думку апелянта не відповідає вимогам пункту четвертого частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» і висновок суду щодо відсутності обов`язку приватного виконавця повідомляти боржника про огляд та оцінку рембази.

Також вказує, що судом фактично не розглянуто його вимогу про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення стартової ціни продажу нерухомого майна. При цьому суд помилково послався на висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17. Натомість не враховано висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі №821/197/18, від 12 червня 2019 року в справі №308/12150/16-ц.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1 - адвокат Широких Ю.В. доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів .

Приватний виконавець Безрукий О.В. доводів скарги не визнав посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Представник ПАТ «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Відповідно до положень частини другої статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи в його відсутності не встановлено.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно зі частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За положеннями статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В силу частини першої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».

За змістом частин першої, другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Як правильно з`ясовано та підтверджується матеріалами справи, 04 жовтня 2010 року Коломийським міськрайонним судом видано виконавчий лист №2-194/2010 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АКБ «Укрсоцбанк» заборгованості по кредитному договору від 20 липня 2007 року №33-35.8/355 у сумі 1 158 054,81 грн. При цьому у виконавчому листі зазначено, що судове рішення набрало законної сили 11 липня 2010 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання - 11 липня 2013 року (а.с.25 т.1).

13 лютого 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області Безруким О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №55789673 про примусове виконання вказаного виконавчого листа (а.с.24 т.1).

Постановою приватного виконавця від 15 березня 2018 року відкрито виконавче провадження №55989224 з примусового виконання виконавчого листа №346/2043/16-ц, виданого Коломийським міськрайонним судом 27 березня 2017 року, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 782 004,85 грн (а.с.27 т.1).

В подальшому приватним виконавцем 21 березня 2018 року винесено постанову про об`єднання цих проваджень у зведене виконавче провадження (а.с. 28 т.1).

Відповідно до положень статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-14 (в редакції, чинній станом на день набрання законної сили рішенням суду та видачі виконавчого листа) виконавчі листи та інші судові документи для виконання рішень і вироків судів у частині майнових стягнень можуть бути пред`явлені до виконання протягом трьох років з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а у випадках, коли рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

05 жовтня 2016 року набув чинності Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VIII, статтею 12 якого встановлено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Згідно з пунктом 5 Розділу ХІІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Отже як на час видачі 04 жовтня 2010 року виконавчого листа №2-194/2010, так і на час винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови про відкриття виконавчого провадження від 13 лютого 2018 року строк пред`явлення виконавчого документа до виконання становив три роки.

З матеріалів справи вбачається, що виконавчий лист №2-194/2010 перебував на виконанні у Коломийському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Постановою державного виконавця Кушицької М.В. від 20 жовтня 2017 року його повернуто стягувачу на підставі пункту третього частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.133 т.1).

Повторно виконавчий документ було пред`явлено до виконання у лютому 2018 року.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на час винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу, строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання. У разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Частиною п`ятою статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого переконання, що виконавчий лист №2-194/2010 повторно пред`явлений до виконання у межах трирічного строку. А оскільки його повернуто стягувачу 20 жовтня 2017 року, тому згідно положень статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року строк пред`явлення виконавчого документу до виконання є перерваним. Відтак й строк повторного пред`явлення виконавчого листа до виконання становить три роки з дня повернення виконавчого листа, тобто до 20 жовтня 2020 року. А отже 13 лютого 2018 року приватний виконавець, повторно відкриваючи провадження із виконання цього виконавчого листа діяв відповідно до вимог чинного законодавства України.

Доводи апеляційної скарги вказаних висновків суду не спростовують, а по своїй суті зводяться до суб`єктивного тлумачення заявником норм законодавства України.

Встановлено, що постановою приватного виконавця Безрукого О.В. від 27 березня 2018 року описано та накладено арешт на майно боржника - рембазу, загальною площею 829,7 кв.м, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.30 т.1).

Постановою приватного виконавця від 12 червня 2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ПП ОСОБА_2 та зобов`язано останнього надати висновок про вартість об`єкта оцінки - рембази, загальною площею 829,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Також повідомлено суб`єкта оціночної діяльності про кримінальну відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків під час здійснення виконавчого провадження, надання завідомо неправдивого звіту з питань, що містяться в постанові (а.с.32 т.1).

Вказані постанови боржником не оскаржувались.

29 червня 2018 року оцінювачем ОСОБА_2 складено звіт №18/07/01 про оцінку майна нежитлової будівлі -рембази (без врахування вартості земельної ділянки), згідно якого ринкова вартість нерухомого майна станом на 28 червня 2018 року складає 1818 478,00 грн (а.с.33-47 т.1).

Відповідно до рецензії на звіт №18/07/01 про оцінку майна, проведеної суб`єктом оціночної діяльності - фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 на адвокатський запит Широких Ю .В. , звіт не відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, є неякісним непрофесійним і не може бути використаний (а.с.64-74 т.1). При цьому рецензент зазначив, шо застосовані у звіті про оцінку майна методичні підходи, методи, оціночні процедури не в повній мірі відповідають вибраному виду вартості майна та меті оцінки; окремі припущення і обмежуючі умови необґрунтовані. Ідентифікація не проведена належним чином. Некоректно застосовані методи та оцінювані процедури. Фотоматеріали неінформативні. Розрахунки проведені з поррушенням вимог Національних стандартів.

Разом з тим, згідно із рецензією №03-12/18 на вказаний звіт про оцінку майна, проведеною на замовлення ПАТ «Укрсоцбанк» СОД ФОП ОСОБА_6 , звіт у цілому відповідає вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, але має незначні недоліки, що не вплинули на достовірність оцінки (а.с. 190-195 т.1). Рецензент вказав про такі зауваження по звіту: не достатньо детально описано місце розташування оцінюваного об`єкту, довколишня територія та прилегла забудова, не в повній мірі проаналізовано ринок подібного майна в даному регіоні, інформаційні джерела, пов`язані з об`єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна. У висновку про вартість майна не відображено факт про включення або невключення до ринкової вартості суми податку на додану вартість, що порушує вимогу пункту 17 НС №1.

За приписами статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» для з`ясування та роз`яснення питань, що виникають під час здійснення виконавчого провадження і потребують спеціальних знань, виконавець виносить постанову про залучення експерта або спеціаліста (кількох експертів або спеціалістів), а для проведення оцінки майна - суб`єктів оціночної діяльності - суб`єктів господарювання. Експертом або спеціалістом може бути будь-яка дієздатна особа, яка має необхідні знання, кваліфікацію та досвід роботи у відповідній галузі. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надати письмовий висновок, а суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання - письмовий звіт з питань, що містяться в постанові, протягом 15 робочих днів з дня ознайомлення з постановою виконавця. Цей строк може бути продовжений до 30 робочих днів за погодженням з виконавцем. Експерт або спеціаліст зобов`язаний надавати усні рекомендації щодо дій, які виконуються в його присутності.

Статтею 57 цього Закону передбачено, що визначення вартості майна боржника здійснюється за взаємною згодою сторонами виконавчого провадження. У разі якщо сторони виконавчого провадження, а також заставодержатель у 10-денний строк з дня винесення виконавцем постанови про арешт майна боржника не досягли згоди щодо вартості майна та письмово не повідомили виконавця про визначену ними вартість майна, виконавець самостійно визначає вартість майна боржника. Звіт про оцінку майна має бути складений не раніше дати винесення постанови про арешт такого майна. Якщо сторони виконавчого провадження не дійшли згоди щодо визначення вартості майна, визначення вартості майна боржника здійснюється виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для проведення оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден виконавець залучає суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання. У разі якщо визначити вартість майна (окремих предметів) складно, виконавець має право залучити суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна.

Виконавець повідомляє про результати визначення вартості чи оцінки майна сторонам не пізніше наступного робочого дня після дня визначення вартості чи отримання звіту про оцінку. У разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення. Сторона вважається ознайомленою з результатами визначення вартості чи оцінки арештованого майна, якщо їй надіслано повідомлення про результати визначення вартості чи оцінки майна за адресою, зазначеною у виконавчому документі, або за місцем фактичного проживання чи перебування такої сторони, достовірно встановленим виконавцем. Оскарження в судовому порядку результатів визначення вартості чи оцінки майна не зупиняє передачі майна на реалізацію, крім випадків зупинення передачі майна на реалізацію судом.

Звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні є дійсним протягом шести місяців з дня його підписання суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Якщо строк дійсності звіту про оцінку майна закінчився після передачі майна на реалізацію, повторна оцінка такого майна не проводиться.

Матеріалами справи підтверджується, що копію звіту про оцінку майна направлено боржнику ОСОБА_1 за адресою, зазначеною у виконавчому документі та за адресою місця його роботи (а.с.130, 131, 132 т.1).

За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку, що приватним виконавцем дотримано вимоги закону щодо повідомлення боржника про результати оцінки майна, відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції щодо неможливості оскарження звіту про оцінку майна.

Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 березня 2018 року у справі №914/881/17 (провадження 18-18гс18) зроблено висновок, що звіт про оцінку майна не створює жодних правових наслідків для учасників правовідносин з оцінки майна, а лише відображає та підтверджує зроблені суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання висновки і його дії щодо реалізації своєї практичної діяльності з визначених питань, що унеможливлює здійснення судового розгляду справ у спорах про визнання такого звіту недійсним.

Однак застосовуючи вказану правову позицію суд першої інстанції не врахував наявність вимог до державного виконавця з приводу неправомірності його дій.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18).

Подаючи скаргу до суду ОСОБА_1 покликався на те, що суб`єктом оціночної діяльності не проведено огляду майна під час виготовлення звіту про його вартість, характеристика будівель не відповідає даним технічного паспорта.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» ( далі Закон №2658-ІІІ).

Оцінка майна, майнових прав (далі - оцінка майна) - це процес визначення їх вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою нормативно-правовими актами, зазначеними в статті 9 цього Закону, і є результатом практичної діяльності суб`єкта оціночної діяльності.

Згідно зі статтею 3 цього закону незалежною оцінкою майна вважається оцінка майна, що проведена суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання.

Процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 вказаного Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (частина 1 статті 10, частина 1 статті 11 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Частиною другою статті 11 закону передбачено, що замовниками оцінки майна можуть бути особи, яким зазначене майно належить на законних підставах або у яких майно перебуває на законних підставах, а також ті, які замовляють оцінку майна за дорученням зазначених осіб. Замовники оцінки повинні забезпечити доступ суб`єкта оціночної діяльності до майна, що підлягає оцінці на законних підставах, отримання ним необхідної та достовірної інформації про зазначене майно для проведення його оцінки.

За змістом пункту 2 частини другоїстатті 4 Закону №2658-ІІІ однією із форм оцінки майна є рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна), яке полягає в їх критичному розгляді та наданні висновків щодо їх повноти, правильності виконання та відповідності застосованих процедур оцінки майна вимогам нормативно-правових актів з оцінки майна, в порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами з оцінки майна.

Рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) здійснюється на вимогу особи, яка використовує оцінку майна та її результати для прийняття рішень, у тому числі на вимогу замовників (платників) оцінки майна, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, судів та інших осіб, які мають заінтересованість у неупередженому критичному розгляді оцінки майна, а також за власною ініціативою суб`єкта оціночної діяльності. Підставою для проведення рецензування є письмовий запит до осіб, які відповідно до цієї статті мають право здійснювати рецензування звіту про оцінку майна (акта оцінки майна) (стаття 13 Закону №2658-ІІІ).

Статтею 32 вказаного Закону України передбачена відповідальність оцінювачів та суб`єктів оціночної діяльності, частиною другою якої визначено, що оцінювачі та суб`єкти оціночної діяльності - суб`єкти господарювання несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання умов договору, зокрема, за недостовірність чи необ`єктивність оцінки майна, відповідно до умов договору та закону.

Постановою КМУ від 10 вересня 2003 року № 1440 затверджено Національний стандарт № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав» (далі - Стандарт).

Відповідно до пункту 1 Стандарт є обов`язковим для застосування під час проведення оцінки майна та майнових прав (далі - майно) суб`єктами оціночної діяльності, а також особами, які відповідно до законодавства здійснюють рецензування звітів про оцінку майна.

Вимоги до змісту звіту про оцінку майна, порядку його оформлення та рецензування встановлюються положеннями (національними стандартами) оцінки майна. Зміст звіту про оцінку майна повинен містити розділи, що розкривають зміст проведених процедур та використаної нормативно-правової бази з оцінки майна.

Згідно приписів пункту 50 Стандарту проведенню незалежної оцінки майна передує підготовчий етап, на якому здійснюється, зокрема, ознайомлення з об`єктом оцінки.

При цьому, пунктом 51 Стандарту встановлено, що незалежна оцінка майна проводиться у такій послідовності: укладення договору на проведення оцінки, ознайомлення з об`єктом оцінки, збирання та оброблення вихідних даних та іншої інформації, необхідної для проведення оцінки; ідентифікація об`єкта оцінки та пов`язаних з ним прав, аналіз можливих обмежень та застережень, які можуть супроводжувати процедуру проведення оцінки та використання її результатів; вибір необхідних методичних підходів, методів та оціночних процедур, що найбільш повно відповідають меті оцінки та обраній базі, визначеним у договорі на проведення оцінки, та їх застосування; узгодження результатів оцінки, отриманих із застосуванням різних методичних підходів; складання звіту про оцінку майна та висновку про вартість об`єкта оцінки на дату оцінки; доопрацювання (актуалізація) звіту та висновку про вартість об`єкта оцінки на нову дату (у разі потреби).

Згідно з пунктом 56 Національного стандарту №1, звіт про оцінку майна, що складається у повній формі, повинен містити: опис об`єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту, а у разі потреби - строк дії звіту та висновку про вартість майна відповідно до вимог законодавства; мету проведення оцінки та обґрунтування вибору відповідної бази оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; перелік обмежень щодо застосування результатів оцінки; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу існуючого використання та найбільш ефективного використання об`єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; письмову заяву оцінювача про якість використаних вихідних даних та іншої інформації, особистий огляд об`єкта оцінки (у разі неможливості особистого огляду - відповідні пояснення та обґрунтування застережень і припущень щодо використання результатів оцінки), дотримання національних стандартів оцінки майна та інших нормативно-правових актів з оцінки майна під час її проведення, інші заяви, що є важливими для підтвердження достовірності та об`єктивності оцінки майна і висновку про його вартість; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз`яснюють і підтверджують припущення та розрахунки.

У пункті 5.2. звіту про оцінку майна «Характеристика об`єкта оцінки розділу 5. Інформації про об`єкт оцінки» (а.с.42 т.1) оцінювачем зазначено, що приміщення є окремо стоячим. Ремонтні роботи в об`єкті оцінки проводились недавно. Стіни потребують проведення ремонтних робіт, вікна та двері потребують додаткового захисту. При співставленні даних отриманих в результаті вивчення технічної документації представленої замовником та даних отриманих при натуральному огляді об`єкта оцінки встановлено технічні характеристики об`єкта оцінки.

У додатках до вказаного звіту містяться фотографії об`єкта оцінки від 28 червня 2018 року (дата оцінки).

Таким чином зі змісту звіту про оцінку майна вбачається, що суб`єктом оціночної діяльності було проведено огляд об`єкта оцінки. А отже звіт про оцінку майна відповідає вимогам Національного стандарту N 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав».

Згідно приписів статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

З огляду на вищенаведене, оскільки суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні скарги в частині визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення стартової ціни продажу нерухомого майна, скасування звіту про оцінку майна помилково навів мотиви неможливості оскарження такого звіту, судове рішення в частині мотивування такої відмови підлягає зміні.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що державний виконавець при вчиненні виконавчих дій щодо визначення вартості описаного та арештованого майна, зокрема, під час визначення суб`єкта оціночної діяльності, доручення йому подати звіт про оцінку майна та повідомлення сторін виконавчого провадження про вартість майна тощо діяв в межах наданих йому повноважень, в порядок та спосіб, визначені діючим законодавством України. Відтак, залучивши суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для проведення оцінки майна, приватний виконавець діяв відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження» та, відповідно до положень цього ж Закону, мав визначити ціну продажу майна згідно зі складеним звітом про оцінку майна, який в подальшому рецензовано СОД ФОП ОСОБА_6 (рецензія №03-12/18).

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 374, 376, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду від 12 лютого 2020 року в частині мотивів відмови у задоволенні скарги про визнання незаконними дій приватного виконавця щодо визначення стартової ціни продажу нерухомого майна та скасування звіту про оцінку майна змінити.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 02 червня 2020 року