Справа № 438/63/19
Номер провадження 2/438/47/2020
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 вересня 2020 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі головуючого судді Слиша А.Т.,

при секретарі Гадубяк О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі в режимі відеоконференції з приміщенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська цивільну справу за правилами загального позовного провадження за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти в розмірі 293 724 (двісті дев`яносто три тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 04 копійки, з яких 84 450 грн. 00 коп. - сума боргу по основному зобов`язанню за Договором; 21 957 грн. 00 коп. - проценти від суми позики в розмірі 2% на місяць, що відповідно до Договору повинні сплачуватися Відповідачем Позивачу до дня повернення позики включно; 1 527 грн. 04 коп. - 3 % річних; 185 790 грн. 00 коп. - нарахована пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором та судові витрати.

Позовні вимоги мотивує тим, що укладений 08 грудня 2017 року договір позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , на підтвердження якого останнім 08 грудня 2017 року було видано розписку у присутності ОСОБА_5 , який підтверджував факт передачі грошей, не виконується, відповідач ухиляється від взятих на себе за договором позики обов`язків та станом на день написання позовної заяви позику не повернув, внаслідок чого ОСОБА_3 був змушений звернутися до суду.

Відповідно до умов договору позики сторони узгодили, що Позикодавець передав у власність Позичальнику власні кошти в розмірі 81 500 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот) гривень, що є еквівалентом 3 000 (три тисячі) доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути Позикодавцеві у період з 04 до 08 червня 2018 року таку ж суму позики в готівковій формі у валюті, а саме: 3000 (три тисячі) доларів США.

На момент звернення із даною позовною заявою до суду Відповідач свої зобов`язання щодо повернення грошових коштів не виконав.

24 травня 2019 року на адресу суду представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Вілінською Г.М. скеровано відзив на позовну заяву. Зі змісту відзиву вбачається, що відповідач визнає позовні вимоги частково; лише в частині часткового стягнення суми основного боргу в розмірі 1750 (однієї тисячі сімсот п`ятдесяти) доларів США. В частині стягнення решти суми основного боргу, процентів від суми позики, 3% річних та пені, позовна заява є безпідставною та необґрунтованою і до задоволення не підлягає.

Представник відповідача зазначає, що в обґрунтування заявленого позову позивач посилається на договір позики, укладений сторонами 08 грудня 2017 року, а також на розписку від 08 грудня 2017 року, складену відповідачем ОСОБА_4 про отримання ним позики в розмірі 3000 доларів США.

Проте згідно з п.1 укладеного договору позики від 08 грудня 2017 року, позикодавець передав у власність позичальнику власні грошові кошти в розмірі 81 500 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот гривень), що є еквівалентом 3000 доларів США, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцю таку ж суму позики. Також п.2 даного договору передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики в розмірі 2% на місяць.

Відповідно ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальникаабо інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно, на думку представника відповідача, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів, за своє суттю, є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Згідно наданої позивачем ОСОБА_3 світлокопії розписки від 08 грудня 2017 року, відповідач ОСОБА_4 отримав у позивача ОСОБА_3 у позику кошти в розмірі 3000 доларів США.Відповідно жодних зобов`язань щодо повернення даної суми грошових коштів, а також сплати процентів, пені дана розписка не містить.

Крім цього, представник відповідача посилається на те, що частину отриманих у позику коштів, а саме 1250 доларів США до 08 червня 2018року позивачу ОСОБА_3 повернув поручитель ОСОБА_5 , про що достовірно відомо позивачу ОСОБА_3 , однак він умисно замовчує цей факт перед судом. З урахуванням часткового визнання позову відповідачем ОСОБА_4 , позивач має право на стягнення 1750 доларів США основної боргу.

Крім цього, як зазначив представник відповідача, нарахована сума пені за несвоєчасне виконання зобов`язань за Договором у розмірі 185 790 гривень 00 копійок значно перевищує суму розмір збитків, що дає право суду зменшити розмір неустойки відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 адвокати Прибильський В.Г., Чижова А.О. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, зіславшись на обставини викладені у позовній заяві, просять його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Вілінська Г.М. у судовому засіданні, зіславшись на обставини, викладені у відзиві, позовні вимоги визнала частково, не заперечує щодо стягнення на користь позивача 1750 доларів США, у задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, з`ясувавши дійсні обставини справи та дослідивши докази, дійшов такого висновку.

Судом встановлено, що 08 грудня 2017 року між сторонами було укладено договір позики. Відповідно до умов договору позики Позикодавець позивач ОСОБА_3 передав у власність відповідачу Позичальнику ОСОБА_4 власні кошти в розмірі 81 500 (вісімдесят одна тисяча п`ятсот) гривень, що є еквівалентом 3 000 (три тисячі) доларів США, які відповідач зобов`язувався повернути позивачу в період з 04 до 08 червня 2018 року таку ж суму позики (а.с.8-9). Як вбачається з умов договору, зокрема п. 2.1. Договору позики визначено, що Позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики в розмірі: 2% на місяць та п. 3.4. Договору, що Позичальник сплачує належні Позикодавцю проценти щомісяця, не пізніше 10 числа, та до дня повернення позики включно.

На підтвердження укладення зазначеного договору позики відповідачем ОСОБА_4 було складено розписку від 08 грудня 2017 року, в якій останній вказав, що отримав від ОСОБА_3 у позику готівкові кошти в розмірі 3 000 доларів США. Зазначена розписка написана в присутності ОСОБА_5 , яким підтверджено факт передачі грошей і свідчить про добровільне написання Розписки без примусу і обмежень (а.с.10).

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаній повернути суму позики у строк та в порядок, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошових коштів.

Як убачається з матеріалів справи, розписка ОСОБА_4 містить підтверджуючу інформацію про отримання грошей у розмірі 3000 (три тисячі) доларів США 08 грудня 2017 року, та встановлено, що у вказаній розписці відсутній строк повернення коштів, є лише беззаперечним доказом отримання відповідачем від позивача грошової суми у межах укладеного сторонами договору позики.

Однак кошти до даного часу за договором позики від 08 грудня 2017 року відповідач ОСОБА_4 не повернув позивачу ОСОБА_3 , тобто, умови договору позики, зокрема п.3.1. не виконав.

Суд не приймає до уваги твердження представника відповідача адвоката Вілінської Г.М. про повернення частини позики, а саме 1250 доларів США до 08 червня 2018 року позивачу ОСОБА_3 поручителем ОСОБА_5 , оскільки зазначена обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.

Станом на 14 січня 2019 року (на момент складення позовної заяви) за договором позики загальна сума заборгованості ОСОБА_4 за основним зобов`язанням за Договором позики перед Позивачем становить 84 450 (вісімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 00 коп., з розрахунку 3000 доларів США х 28,15 грн (відповідно до офіційного курсу валют Національного банку України станом на 14.01.2019, вартість 1 долару США становить 28.15 грн.)

За приписами норм статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов`язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (ч. 1 ст. 631 ЦК).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч.1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи, що відповідачем не виконано зобов`язання за договором позики, з нього на корить позивача окрім суми основного боргу, також підлягають стягненню три проценти річних від простроченої суми.

Окрім цього, згідно статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Пунктом 2.1. Договору позики передбачено, що Позикодавець має право на одержання від Позичальника процентів від суми позики в розмірі: 2% на місяць. Пункт 3.4. Договору визначено: Позичальник сплачує належні Позикодавцю проценти щомісяця, не пізніше 10 числа, та до дня повернення позики включно.

Позивачем здійснено розрахунок трьох відсотків річних від суми заборгованості, що складає 1 527 гривень 04 коп. та процентів від суми позики, що становить 21 957 гривень 00 коп.

При цьому, представником відповідача не оспорювалися надані позивачем вищезазначені розрахунки та не надано інших розрахунків, тому суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги ОСОБА_3 теж підлягають задоволенню.

Щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання за Договором суд зазначає наступне.

Позивачем була нарахована пеня на суму заборгованості в розмірі 185 790 (сто вісімдесят п?ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 00 коп, що значно перевищує розмір основного боргу.

Відповідно до частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч. 2,3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до вимог п. 4.2 договору розмір пені при порушенні строків повернення позики, установлених договором, визначений у розмірі 1% від розміру неповернутої частини позики за кожен день прострочення.

В той же час, частиною третьою статті 551 ЦК України передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків. Отже, частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків. Вказана правова позиція висловлена Верховним судом України у постанові від 3 вересня 2014 року у справі № 6-100цс14.

Отже, згідно вказаних норм закону і висновку ВСУ суд має право зменшити розмір пені (яка є різновидом неустойки) незалежно від наявності клопотання сторони у справі.

Як роз`яснено в п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», істотними обставинами в розумінні ч. 3 ст. 551 ЦК України можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов`язання). З матеріалів справи вбачається, що заборгованість за пенею становить 185 790 (сто вісімдесят п?ять тисяч сімсот дев`яносто) гривень 00 коп, що значно перевищує розмір збитків, понесених позивачем внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором позики.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що розмір неустойки, нарахований відповідачу відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України підлягає зменшенню з 185 790 гривень 00 коп. до 50 000 гривень 00 копійок, враховуючи зазначені вище обставини.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Підстав звільнення від доказування, визначених статті 82 ЦПК України судом не встановлено. Позицію відповідача суд розцінює як ухилення від виконання свого обов`язку щодо повернення боргу за договором позики.

Таким чином, оцінивши докази в їх сукупності, оскільки відповідач не повернув взяті ним у позику грошові кошти, тобто не виконав зобов`язання належним чином, відповідно до умов договору позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленого позову та необхідності його часткового задоволення.

Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача пропорційно задоволеним вимогам, підлягають стягненню судові витрати, а саме: сплачений судовий збір у розмірі 1 579 гривень 34 копійки, судового збору забезпечення позову 384 гривні 20 копійок та поштових витрат у розмірі 130 гривень.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать витрати на правову допомогу.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Таким чином, оскільки судом не встановлено передбачених законом підстав, за наявності яких суд може ухвалити рішення про стягнення витрат на правову допомогу, зокрема, суду не надано договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження), тому суд вважає за необхідне відмовити в стягненні витрат на правову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 279 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3 реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_2 заборгованість за договором позики, а саме суми боргу 84 450 (вісімдесят чотири тисячі чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок, суми відсотків 21 957 (двадцять одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 00 копійок, 3% річних 1 527 (одна тисяча п`ятсот двадцять сім) гривень 04 копійки та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок, всього 157 934 (сто п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот тридцять чотири) гривні 04 копійок та судові витрати, які складаються із судового збору за подання позову у розмірі 1 579 гривень 34 копійки, судового збору забезпечення позову 384 гривні 20 копійок та поштових витрат у розмірі 130 гривень.

У решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Львівського апеляційного суд через Бориславський міський суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 09 жовтня 2020 року.

Головуючий суддя А.Т.Слиш