Справа № 304/1526/13-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

05 жовтня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ФАЗИКОШ Г.В., БИСАГИ Т.Ю.

при секретарі КУХТІ М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 304/1526/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 про солідарне стягнення боргу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Перечинського районного суду від 29 травня 2020 року, повний текст якої складено 3 червня 2020 року, головуючий суддя Ганько І.І., -

встановив:

Відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Ракущинець А.А., оскаржила ухвалу Перечинського районного суду від 29.05.2020, якою її заяву про перегляд заочного рішення Перечинського районного суду від 11.03.2014 залишено без розгляду. На думку сторони, суд першої інстанції з порушенням норм процесуального права залишив заяву без розгляду через пропущення строку на її подання та постановив судове рішення, не передбачене нормами ЦПК України при розгляді заяви про перегляд заочного рішення.

Так, сторона вважає, що нормами ст. 187 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо стороною не заявлено клопотання про поновлення строків для звернення до суду з заявою, однак, такі строки суд вважав пропущеними, то правильним процесуальним рішенням було б залишення заяви без руху і надання строку для усунення недоліків. ЦПК України передбачено, що в разі недотримання форми, судового збору або строків стороні надається строк для усунення недоліків.

Своїм надмірно формальним і суворим, на думку сторони, процесуальним рішенням суд першої інстанції перешкодив відповідачці в доступі до правосуддя, в реалізації її права, передбаченого, зокрема, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 4 ЦПК України.

Сторона просить ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Ракущинця А.А., який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Універсал Банк» у жовтні 2013 року звернулося до ОСОБА_1 і ОСОБА_2 із позовом про солідарне стягнення боргу за кредитним договором від 11.06.2007 № 06/909К-07 і остаточно просило стягнути борг у сумі 138172,31 грн (а.с. 1-24, 37).

Відповідачка ОСОБА_2 була обізнана про розгляд справи, повідомлялася судом про судові засідання включно з тим, у якому завершився розгляд справи (а.с. 32, 47, 49, 53, 58). 11.03.2014 Перечинський районний суд ухвалив заочне рішення в справі, яким стягнув на користь ПАТ «Універсал Банк» солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 борг за кредитним договором від 11.06.2007 № 06/909К-07 у сумі 138172,31 грн (а.с. 60-62).

Копію заочного рішення суду відповідачка ОСОБА_2 отримала в суді особисто 14.03.2014, що підтверджується відповідним її записом на супровідному листі суду від 11.03.2014 № 304/1526/13-ц (а.с. 64).

При листі від 06.08.2014 № 304/1526/13-ц Перечинський районний суд надіслав стягувачу ПАТ «Універсал Банк» виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 боргу за кредитним договором (а.с. 71).

За приписами ЦПК України в редакції, що була чинною до 15.12.2017, заочне рішення могло бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку належало подати протягом десяти днів з дня отримання копії рішення (ст. 228 ч.ч. 1, 2).

Зазначена редакція ЦПК України встановлювала загальні правила щодо процесуальних строків під час провадження в цивільних справах, зокрема, передбачала, що:

право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку (ст. 72 ч.ч. 1, 2);

суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин; питання про поновлення чи продовження пропущеного строку вирішує суд, у якому належало вчинити процесуальну дію або до якого потрібно було подати документ чи доказ; одночасно з клопотанням про поновлення чи продовження строку належить вчинити ту дію або подати той документ чи доказ, стосовно якого заявлено клопотання (ст. 73 ч.ч. 1, 2, 3).

За змістом положень ст.ст. 230, 231 цієї редакції ЦПК України, у разі надходження заяви про перегляд заочного рішення суд вирішує питання про прийняття цієї заяви і якщо форма заяви (ст. 229) дотримана, а заява приймається, то вирішується передусім питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання, у разі поновлення цього строку заява розглядається по суті і за наслідками саме такого розгляду ухвалюється одне з двох процесуальних рішень, передбачених частиною 3 статті 231 цього Кодексу: про залишення заяви без задоволення чи про скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду в загальному порядку.

В редакції, чинній з 15.12.2017, ЦПК України встановлює загалом аналогічні правила як щодо перегляду заочних рішень, так і щодо порядку застосування у цивільному судочинстві процесуальних строків, відмінності в яких стосуються строку та певних умов подання заяви про перегляд заочного рішення, певних умов вирішення питання про поновлення чи продовження процесуального строку:

письмову заяву про перегляд заочного рішення відповідач може подати протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення; учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду; строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин (ст. 284 ч.ч. 1, 2, 3, 4);

так само в разі надходження заяви про перегляд заочного рішення суд вирішує питання про прийняття цієї заяви і якщо форма заяви (ст. 285) дотримана, а заява приймається, то вирішується передусім питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання, у разі поновлення цього строку заява розглядається по суті і за наслідками такого розгляду ухвалюється одне з двох процесуальних рішень, передбачених частиною 3 статті 287 цього Кодексу: про залишення заяви без задоволення чи про скасування заочного рішення і призначення справи до розгляду за правилами загального чи спрощеного позовного провадження (ст.ст. 286, 287);

право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом; документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (ст. 126 ч.ч. 1, 2);

суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення; якщо інше не встановлено законом, заява про поновлення процесуального строку, встановленого законом, розглядається судом, у якому належить вчинити процесуальну дію, стосовно якої пропущено строк; одночасно із поданням заяви про поновлення процесуального строку має бути вчинена процесуальна дія (подана заява, скарга, документи тощо), щодо якої пропущено строк (ст. 127 ч.ч. 1, 3, 4).

Поважність причин пропущення процесуального строку та необхідність його поновлення підлягають доказуванню ініціатором відповідного клопотання за загальними правилами доказування в цивільному процесі, зловживання процесуальними правами не допускається (ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 і ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 відповідних редакцій ЦПК України).

З моменту отримання копії заочного рішення суду (14.03.2014) і до моменту подання заяви про перегляд заочного рішення суду (07.04.2020) (а.с. 73-78, 88) відповідачка ОСОБА_2 не ставила перед судом питання про перегляд цього рішення. Тобто, понад шість років відповідачка не ставила ані питання про перегляд заочного рішення суду, ані питання про поновлення процесуального строку, встановленого законом для подання такої заяви. Жодних поважних причин для такого тривалого пропущення строку подання заяви про перегляд заочного рішення суду відповідачка не навела.

В поданій до суду заяві про перегляд заочного рішення відповідачка стверджувала, що не могла бути присутньою в судовому засіданні, повістку про призначення справи до розгляду не отримувала, про розгляд справи їй не було відомо, через що, зокрема, вона не здійснювала пошук представника зі спеціальними знаннями, а ситуація, що склалася, позбавила її права на захист та на належний розгляд справи, призвела до порушення принципу змагальності сторін. Тому неявка відповідачки в судове засідання була зумовлена об`єктивними причинами.

Однак, такі твердження неспроможні та не відповідають дійсності, факти належного повідомлення відповідачки про час і місце розгляду справи підтверджуються наявними в справі доказами отримання судових повісток та копії судового рішення. У заяві про перегляд заочного рішення суду відповідачка взагалі не вказує на момент (час), коли їй стало відомо про ухвалене судом першої інстанції заочне рішення, про обставини, за яких про це стало відомо, стверджуючи, що не отримувала рішення суду, відповідачка водночас не заперечує підтвердженого факту отримання копії заочного рішення суду 14.03.2014 тощо. Заява присвячена в цілому запереченню проти позову по суті, інших, окрім наведених вище, доводів щодо необхідності поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, вказівки на істотні для вирішення відповідного процесуального питання обставини, посилання на відповідні докази, заява не містить, докази щодо поважності причин пропущення процесуального строку до заяви не додані.

Тож клопотання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, що міститься в заяві, цілком бездоказове та ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях і довільних міркуваннях. Процесуальний строк був пропущений відповідачкою ОСОБА_2 ще в березні 2014 року і передбачених законом підстав для його поновлення суд першої інстанції не мав.

Міркування в апеляційній скарзі про процесуально неправильне вирішення судом першої інстанції питання про залишення заяви відповідачки про перегляд заочного рішення суду без розгляду помилкові.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Ракущинець А.А. залишають поза увагою, що процесуальні рішення, передбачені чинною на час подання заяви про перегляд заочного рішення суду редакцією ЦПК України, приймаються судом лише в тому разі, якщо заява про перегляд заочного рішення розглядається і вирішується по суті (ст. 287 ч. 3).

Подання заяви про перегляд заочного рішення суду є процесуальною дією, яку відповідачу належить вчинити у передбачений цивільним процесуальним законом строк, а в разі пропущення цього строку за клопотанням ініціатора заяви вирішується питання про поновлення строку. Тобто, розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду по суті передує вирішення суду питання щодо поновлення процесуального строку в разі заявлення відповідного клопотання.

Інститут процесуальних строків, в тому числі, їх поновлення чи продовження, є загальним для різних видів провадження в цивільних справах, передбачених цивільним процесуальним законом, і якщо за певними видами проваджень прямо не передбачено інше (не передбачені спеціальні правила), застосовуються загальні правила щодо процесуальних строків.

Правила заочного розгляду справи, які діяли до 15.12.2017 (ст.ст. 224-233 відповідної редакції ЦПК України), не передбачали спеціальних правил щодо поновлення чи продовження процесуальних строків, тому відповідач, який не може бути позбавлений права на вирішення питання про поновлення строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду в разі пропущення цього строку, вправі був вирішувати відповідне питання за правилами ст.ст. 72, 73, 228 цієї редакції Кодексу.

В чинній з 15.12.2017 редакції ЦПК України містяться як спеціальні правила щодо поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду (ст. 284 ч. 3), так і загальні правила вирішення цього питання (ст. 284 ч. 4), які відсилають до положень ст.ст. 126, 127 цієї редакції Кодексу.

Позиція апелянта про те, що за наслідками подання заяви про перегляд заочного рішення суду можуть бути прийняті лише процесуальні рішення, що передбачалися (передбачені), відповідно, ст. 231 ч. 3 і ст. 287 ч. 3 ЦПК України, суперечить установленим цивільним процесуальним законом правилам і погодитись із нею неможливо. Учасник процесу за відповідних умов управі ставити питання про поновлення пропущеного процесуального строку, за наслідками вирішення якого поданий до суду документ може бути залишено без розгляду, якщо у поновленні строку буде відмовлено.

Посилання апелянта на ст. 187 ЦПК України безпідставне. Нормами цієї статті Кодексу вирішуються питання руху в суді позовної заяви, які в силу специфіки саме позовної заяви, недопустимості, за загальним правилом, аналогії в застосуванні процесуального закону та урегульованості процесуальним законом питань руху в суді заяви про перегляд заочного рішення суду, а також питань поновлення строку для подання такої заяви не можуть бути поширені на заяву про перегляд заочного рішення суду. Окрім цього, тлумачення апелянтом ст. 187 ЦПК України є довільним, не відповідає ані її дійсному змісту, ані обставинам справи, за яких, зокрема, клопотання про поновлення процесуального строку заявлялося і було вирішене судом, тож заявник на власний ризик і розсуд скористався своїм процесуальним правом на обґрунтування необхідності доступу до правосуддя шляхом розгляду його заяви по суті. У цьому сенсі підстав для тверджень апелянта про обмеження його в доступі до правосуддя, необхідність надання строку для виправлення недоліків заяви і т.ін. немає.

Сторона не врахувала певних загальних принципів і правил цивільного судочинства, які, серед іншого:

повинні забезпечувати правову визначеність і сталість правовідносин, недопустимість надання невиправданих переваг у процесі стороні, яка не довела обґрунтованості своїх дій, порівняно зі стороною, яка належним чином реалізувала свої процесуальні права, виконала процесуальні обов`язки, домоглася судового рішення на свою користь, виконання якого вправі вимагати та вправі розраховувати на неможливість необґрунтованого перегляду рішення;

передбачають певні формалізовані процедури процесу, встановлюють певні умови, обмеження тощо з метою забезпечення належного і оперативного провадження, забезпечення сторонам рівних можливостей реалізувати процесуальні права та виконати процесуальні обов`язки у змагальному процесі, оскільки право на доступ до правосуддя не може розглядатися як абсолютне і в необхідних межах потребує відповідного регулювання;

мають виключати необґрунтовану ревізію чинного судового рішення, перегляд судового рішення через тривалий час після набрання ним законної сили з недоведених, зокрема, процесуальних підстав, заради відновлення процесу як такого.

Відтак, суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване процесуальне рішення про відмову відповідачці ОСОБА_2 у поновленні строку на подання заяви про перегляд заочного рішення суду, для чого мав процесуальні підстави, доводи апеляції законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали не спростовують, тож на підставі ст. 375 ЦПК України скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а ухвалу Перечинського районного суду від 29 травня 2020 року без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 420,40 грн судового збору в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 13 жовтня 2020 року.

Судді