02 березня 2020 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси
під головуванням судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,
представника позивача ОСОБА_1 адвоката Савицької О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення фактів спорідненості та постійного проживання,
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.09.2019 року розгляд даної справи призначено в порядку загального позовного провадження.
06.02.2020 року закрито підготовче провадження по справі та справу призначено для розгляду по суті.
Представник ОСОБА_3 адвокат Савицька О.М. була присутня у підготовчому судовому засіданні, у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та згоду на заочний розгляд справи.
У судове засідання представник відповідача Одеської міської ради не з`явився, був повідомлений належним чином, причини неявки не повідомив.
У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності згоди представника позивача суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи згідно з ст.ст.280-281 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що громадянин України ОСОБА_1 , народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , його батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 , виданим 11.07.1946 року.
ОСОБА_3 було видано атестат зрілості № НОМЕР_9 від 30.05.1950р., який знаходиться у позивача ОСОБА_1 .
Проте у інших документах батька позивача, а саме: свідоцтві про народження НОМЕР_3 , виданому повторно 21.11.1953р., паспорті НОМЕР_4 , виданому 12.11.2001р., свідоцтві НОМЕР_5 про укладення шлюбу 29.09.1945р. із ОСОБА_4 , виданому повторно 08.12.2004р., ордері № НОМЕР_15 на отримання квартири АДРЕСА_2 від 29.12.1963р., свідоцтві про смерть НОМЕР_6 від 02.12.2014р., свідоцтві № НОМЕР_16 про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_2 від 15.03.1993р., розпорядженні № 1584 органу приватизації від 15.03.1993р., його прізвище, ім`я та по-батькові зазначено як ОСОБА_3 .
Те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_3 є однією особою та батьком позивача підтверджується ідентичним місяцем та роком його народження ( ІНФОРМАЦІЯ_8 ), місцем народження та видачі (м.Золотоноша Полтавської області), зазначеними в свідоцтві про народження ОСОБА_3 НОМЕР_3 та атестаті зрілості ОСОБА_3 № НОМЕР_9 від 30.05.1950р.
Зазначене також підтверджується укладенням шлюбу 29.09.1945р. ОСОБА_3 з ОСОБА_4 , яка записана як мати в свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 , виданому 11.07.1946 року, позивача ОСОБА_1 .
Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 на склад сім`ї: дружина ОСОБА_4 , 1923 р.н., син ОСОБА_1 , 1946 р.н., було видано ордер № НОМЕР_15 від 29.12.1963р. на право заняття квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до експертного висновку № 056/368 від 04.12.2019р., виконаного Українським бюро лінгвістичних експертиз, записи імені Меєр (паспорт громадянина України, запис ОСОБА_3 ; свідоцтво про право власності на житло, запис ОСОБА_3 ; свідоцтво про смерть, запис ОСОБА_3 ), Меер (свідоцтво про укладення шлюбу, запис російською мовою ОСОБА_3 ; свідоцтво про народження, запис російською мовою ОСОБА_3 ) і ОСОБА_3 (свідоцтво про народження ОСОБА_1 , запис російською мовою батько ОСОБА_3 ) у документах є ідентичними.
ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15.03.1993року № НОМЕР_16, виданого згідно з розпорядженням від 15.03.1993 року УЖКГ виконкому Одеської міської ради, та були зареєстровані за цією ж адресою, що підтверджується довідками КП «Житлово-комунальний сервіс «Фонтанський» № 515 від 22.07.2019р., № 515а від 22.07.2019р., 515б від 22.07.2019р.
Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 15.03.1993року № НОМЕР_16 станом на 31.12.2012 р. було зареєстровано за ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , дата реєстрації: 21.05.1993р. (запис в реєстровій книзі 19пр на сторінці 192, р.№ 387) (лист КП «Бюро технічної інвентаризації ОМР від 04.11.2019р.)
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер інформаційної довідки 173578462 від 12.07.2019р., відомості про реєстрацію вказаної квартири у реєстрі з 01.01.2013р. відсутні.
Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Дружина померлого ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та постійно проживала із спадкодавцем ОСОБА_3 на час його смерті, спадщину прийняла, проте спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась, що підтверджується листами приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. від 19.08.2019р. № 123/01-16 та від 18.11.2019р. № 177/01-16.
Документи про право на спадщину ОСОБА_4 не оформляла.
Після смерті батьків позивача відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Згідно з ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті своїх батьків. З метою оформлення спадщини, необхідно встановити факт родинних відносин між позивачем та ОСОБА_3 .
На день смерті матері позивач ОСОБА_1 фактично постійно проживав за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується Актом про проживання та наявність особистих речей від 21.07.2019р.
Також судом встановлено, що згідно з Договором-замовленням від 10.12.2018р., позивач був замовником послуг з поховання ОСОБА_4 .
Відповідно до квитанцій на оплату за комунальні послуги по квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за період з квітня 2018р. по червень 2019р., їх сплачував позивач ОСОБА_1 з банківської картки НОМЕР_12, що також підтверджує постійне проживання в квартирі та користування комунальними послугами.
У встановлений ст.1270 ЦК України строк заяву про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 позивач до нотаріуса не подавав.
Спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась, що підтверджується листами приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сегенюк С.Б. від 19.08.2019р. № 123/01-16 та від 18.11.2019р. № 177/01-16.
Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Як вбачається з роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.
Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Таким чином, статтею 1268 ЦК України, для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори.
Встановлення даного факту має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини.
Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.
Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції.
У відповідності до ч.2 ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Відповідно до ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Відповідно до ч.4 ст.315 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.
У даному випадку наявний спір про право, тому що на спадщину померлої ОСОБА_4 може претендувати Одеська міська рада, як орган місцевого самоврядування територіальної громади, до якої входить спадкове майно в порядку відумерлості спадщини.
Таким чином, з метою реалізації права позивача на спадкування, судом саме в порядку позовного провадження розглядається зазначена справа.
Згідно з ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
У відповідності до ч. 1,2 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно з ч.ч. 1,2 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Керуючись статтями 4-7, 10-13, 19, 258, 265, 268, 354 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення фактів родинних відносин та постійного проживання, задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст рішення складено 10.03.2020 року.
Суддя Л.С. Єршова