Золочівський районний суд Харківської області
Справа № 622/1032/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2020 смт Золочів

Золочівський районний суд Харківської області у складі: головуючого судді Чернової О.В., за участю секретаря Дмитренко А.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

06.10.2020 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 25.06.2020 що складає 100 000,00 грн., також 3 % річних від простроченої суми за договором позики від 25.06.2020, що складає 44262 грн., моральну шкоду в сумі 2000,00 грн., судового збору в сумі 1624,83 грн. До позовної заяви ОСОБА_1 додано заяву, в якій остання просить суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, що належать ОСОБА_2 , у межах суми позовних вимог, а саме: 100000,00 грн. - основна сума за договором позики; 442,62 грн. - 3 % річних від простроченої суми за договором позики від 25.06.2020; 20000,00 грн. - моральна шкода, а всього 120442,00 грн.

Ухвалою суду від 07.10.2020 заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про стягнення боргу - залишено без руху. На усунення недоліків ОСОБА_1 подано уточнену заяву про забезпечення позову, до якої додано копію договору позики та роздруківку постанови Верховного Суду.

В обґрунтування заяви зазначає, що 25.06.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_2 прийняв у власність грошові кошти в сумі 100 000,00 грн., що еквівалентно 3753 доларів США, та зобов`язався повернути їх у строк до 10.08.2020 включно. По день подачі заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 не повернув позивачеві кошти, чим порушив належне виконання умов договору позики та зобов`язань за ним, привласнив їх та незаконно користується ними на власний розсуд. На час укладення договору відповідач був офіційно працевлаштований. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, номер 225606030 має у власності об`єкт нерухомості, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 26, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2010, посвідченого Золочівською держнотконторою, реєстровий №3700. Зазначила, що підставою забезпечення позову є обґрунтоване припущення заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Занепокоєння позивача про те, що боржник може ускладнити виконання рішення суду ґрунтується на тому, що відповідач не намагався навіть частково погасити заборгованість, крім цього відповідач на час отримання позики працював на державній службі, та отримував заробітну плату, що також підтверджує наявність об`єктивної можливості зменшення заборгованості за договором позики. Відповідач навмисно ігнорує виконання своїх обов`язків перед позивачем, ухиляється від їх виконання, що може продовжитись і після винесення рішення судом. Відповідач може змінити правовий статус свого як нерухомого майна так і рухомого майна. Даний захід забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно відповідача є адекватним захистом та співмірним заходом для попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні рішення суду. Арешт майна та грошових коштів в межах позовних вимог є найбільш сприятливою формою забезпечення позовної заяви, та відповідає п.1 ч.1 ст. 150 ЦПК України.

На підтвердження обставин, викладених у заяві про забезпечення позову, заявницею надано копію договору позики від 25.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Маслак Н.В.

Суд, дослідивши заяву та додані до неї матеріали, встановив наступне.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, з урахуванням її уточнення, позивачка просить суд вжити заходи забезпечення позову у виді накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно, грошові кошти, які належать відповідачеві, в межах суми позовних вимог що відповідає п.1 ч.1 ст.150 ЦПК України.

Пунктом 1 ч.1 ст.150 ЦПК України передбачено можливість забезпечення позову накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Як визначено у ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Вирішуючи питання щодо доцільності забезпечення позову у спосіб, про який просить позивач, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", роз`яснено про те, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

В постанові Верховного Суду по справі № 755/1357/18 від 13.03.2019 викладено правову позицію щодо вирішення судом питання про забезпечення позову з врахуванням інтересу не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вивчивши подану заяву про забезпечення позову, судом встановлено, що, звертаючись із заявою, позивач не обґрунтувала, у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі.

Положення ч.2 статті 149 ЦПК України пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення у контексті положень статті 76 ЦПК України, яке (забезпечення) застосовується як гарантія задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, наявне у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитися за кількістю або погіршитися за якістю на момент виконання рішення.

При цьому, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.

Дослідивши заяву, та додані до неї матеріали, суд вважає, що позивачкою не надано доказів належності будь-якого рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відповідачеві, вказані в заяві припущення за умови відсутності будь-яких інших доказів, на підтвердження зазначених в ній фактів, не надають суду можливості дійти беззаперечних висновків про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання та, відповідно, не можуть визначатися як підстава для вжиття заходу забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме і нерухоме майно, грошові кошти відповідача, обмеження не лише у праві розпорядження, але й у праві володіння і користування майном може непропорційно обмежити права власника та права користувача майна.

Керуючись ст. ст. 149-153 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання до Харківського апеляційного суду через Золочівський районний суд Харківської області.

Суддя Чернова О. В.