КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа №381/4529/19
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/9584/2020
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 жовтня 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року (суддя Соловей Г.В.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

встановила:

у грудні 2019р. позивач звернувся до суду з позовом про зміну розміру аліментів, які на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року стягуються з нього на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його заробітку на тверду грошову суму у розмірі 1 500грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також зміну розміру аліментів, які на підставі судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року стягуються з нього на користь ОСОБА_3 на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частини його заробітку (доходу) на тверду грошову суму у розмірі 1 500грн щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року з нього на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 25 вересня 2006 року і досягнення дитиною повноліття.

Також позивач посилався на те, що на підставі судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року з нього на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2019 року і досягнення дитиною повноліття.

Позивач зазначав, що є фізичною особою-підприємцем, отримує заробітну плату у розмірі 4 000грн, тому на підставі вищезазначених судових рішень з нього стягується Ѕ частина від його заробітку.

Позивач стверджував, що присудження судовим наказом сплати аліментів на доньку свідчить про погіршення його матеріального стану та збільшення витрат, тому є підстави для зменшення розміру аліментів.

Заочним рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року позов задоволено. Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з ј частини всіх видів його доходу на тверду грошову суму у розмірі 1 500грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Змінено розмір аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ј частини всіх видів його доходу на тверду грошову суму у розмірі 1 500грн щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили.

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 19 травня 2020 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині вимог щодо зміни розміру аліментів, що стягуються на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року та залишити дане рішення без змін.

Відповідач посилається на порушення судом норм процесуального права, оскільки рішення суду не містить обґрунтування необхідності зменшення розміру аліментів.

Також відповідач вважає, що позивач не довів зміну свого матеріального стану, що є підставою для зменшення розміру аліментів, оскільки з довідки про його доходи за 2019 рік вбачається, що його матеріальний стан на час подачі позову покращився у порівнянні з попередніми роками. Стягнення аліментів на дочку не може вважатися зміною в сімейному стані позивача, оскільки він тривалий час утримував і дочку, і сплачував аліменти на сина, перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та проживає разом з нею та донькою.

Крім того, відповідач звертає увагу, що аліменти у розмірі 1 500грн суттєво порушать права неповнолітнього сина, оскільки є меншими за мінімальний рекомендований законом розмір. Також зазначає, що здебільшого вона утримує сина та несе витрати на його харчування, одяг, взуття, освіту, тому визначені рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року аліменти у розмірі ј частини всіх доходів позивача є справедливим.

У поданих письмових поясненнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення, посилаючись на те, що після ухвалення рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року його сімейний стан змінився, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_3 народилася друга дитина. Також зазначає, що після винесення судового наказу в нього з`явився обов`язок утримувати доньку, у зв`язку із чим погіршилося його матеріальне становище. Звертає увагу, що працює сезонно і в зимовий період доходу не має, а призначений розмір аліментів становить половину від всіх доходів та є для нього обтяжливим.

ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомленою про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.240), у судове засідання не з`явилася, клопотання про його перенесення не подала, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у її відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 (у режимі відеоконференції), яка підтримала апеляційну скаргу, пояснення ОСОБА_2 , який просив залишити рішення суду без змін, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 25 вересня 2006 року і досягнення дитиною повноліття.

3 жовтня 2019 року суддею Фастівського міськрайонного суду Київської області видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на доньку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 жовтня 2019 року і досягнення дитиною повноліття.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріальне становище позивача погіршилося у зв`язку із виникненням у нього обов`язку по сплаті аліментів на другу дитину, що є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.

Рішення суду в частині задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів, що стягуються на підставі судового наказу Фастівського міськрайонного суду Київської області від 23 жовтня 2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційної перевірки.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Частина 1 статті 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Аналіз вказаних норм свідчить, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, можна змінити тільки за заявою стягувача, тобто одержувача аліментів.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів з частки від його доходу на тверду грошову суму, не підлягають задоволенню, так як таке право він, як особа, що сплачує аліменти, не має.

Вказані норми матеріального права не були враховані судом першої інстанції і суд

прийшов до помилкового висновку про можливість змінити спосіб стягнення аліментів за позовом ОСОБА_2 , який є платником аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Стаття 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Тобто, закон пов`язує виникнення права на зміну розміру аліментів зі зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, якщо такі обставини виникли після ухвалення рішення про стягнення аліментів.

Згідно з пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що у нього погіршився матеріальний стан, оскільки судовим наказом від 23 жовтня 2019 року йому присуджено сплату аліментів на другу дитину.

Разом з цим, донька позивача народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 і саме з цього

моменту у позивача виник обов`язок утримувати її до досягнення дитиною повноліття.

Суд першої інстанції не врахував, що прийняття судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на дочку не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З наданих суду першої інстанції копій податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , вбачається, що дохід позивача у 2016р. становив 94 737грн, у 2017р. - 70 340грн 30коп., у 2018р. - 78 596грн, у 2019р. - 91 343грн (с.с.12-14, 36-37).

Отже, суд не звернув увагу на те, що позивач належними та допустимими доказами не підтвердив погіршення його майнового стану, у тому числі, у зв`язку з стягненням з нього аліментів на другу дитину, а навпаки з наданих документів встановлено збільшення доходів позивача.

Крім того, батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Твердження позивача про те, що він має нестабільний сезонний дохід, згідно ст. 195 СК України як фізична особа-підприємець має сплачувати аліменти на сина, виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, не можуть бути підставою для зменшення розміру аліментів.

Також колегія суддів враховує, що відповідач є чоловіком працездатного віку, доказів неможливості працевлаштуватися на іншу роботу за станом здоров`я або з інших поважних причин не надав, а відтак повинен приймати заходи для можливості утримувати своїх дітей на достатньому для дитини рівні.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Вищезазначеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про

тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність позовних вимог та наявність підстав для зменшення розміру аліментів.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та наданим сторонами доказам, суд неправильне застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Разом з цим, вимога апеляційної скарги про залишення без змін рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2006 року задоволенню не підлягає, оскільки суд апеляційної інстанції, переглядаючи заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року, таких повноважень не має.

Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З урахуванням задоволення апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позовних вимог про зменшення розміру аліментів, з позивача на користь відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений відповідачем за подачу апеляційної скарги.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.

Таким чином, за подачу позовної заяви про зменшення розміру аліментів позивачі не звільнені від сплати судового збору.

Однак, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем не був сплачений судовий збір, на що не звернув увагу суд першої інстанції, тому з ОСОБА_2 у прибуток держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 768грн 40коп.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 25 лютого 2020 року в частині задоволення позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , скасувати, ухваливши в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , яка зареєстрована у АДРЕСА_2 , судові витрати у сумі 1 152грн 60коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який зареєстрований у АДРЕСА_1 , у прибуток держави, розрахунковий рахунок UA0026010, отримувач коштів УК у Солом.р-ні/Соломян.р-н, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 38050812, код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, судовий збір у розмірі 768грн 40коп.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 19 жовтня 2020 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк