ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4314/20 Справа № 208/4082/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Дячков С. В. Доповідач - Макаров М. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2020 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства Актабанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство Актабанк звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги Банку мотивовані тим, що 23 вересня 2013 року між ним та відповідачем було укладено кредитний договір, за яким останній отримав 160 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09 жовтня 2014 року зі сплатою 24,55 % річних за користування грошима. Однак, у порушення умов договору, відповідач належним чином не виконав кредитні зобов`язання, в зв`язку із чим станом на 26 травня 2015 року прострочена заборгованість становить 622 273,17 грн., з яких: прострочена заборгованість 1600 000,00 грн., строкова заборгованість за відсотками 2 945,75 грн., прострочена заборгованість за відсотками 43 449,88 грн., пеня за прострочення строків повернення кредиту 364 800,00 грн., пеня за прострочення строків сплати відсотків 51 077,54 грн..

Вказану суму заборгованості Банк просив стягнути з відповідача на свою користь.

Заочним рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року позовні вимоги публічного акціонерного товариства Актабанк задоволено в повному обсязі.

Рішення суду мотивоване тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач частково виконав свої кредитні зобов`язання, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що на момент звернення банку до суду, зобов`язання за кредитним договором були припинені, розрахунок заборгованості наданий банком є невірним.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

Колегія судді не може погодитись із вказаним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством Актабанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В20-0042/Т/СПЗ/Д, за яким останній отримав 160 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09 жовтня 2014 року зі сплатою 24,55 % річних за користування грошима.

Згідно розрахунку, наданого Банком, станом на 26 травня 2015 року прострочена заборгованість відповідача становить 622 273,17 грн., з яких: прострочена заборгованість 1600 000,00 грн., строкова заборгованість за відсотками 2 945,75 грн., прострочена заборгованість за відсотками 43 449,88 грн., пеня за прострочення строків повернення кредиту 364 800,00 грн., пеня за прострочення строків сплати відсотків 51 077,54 грн..

Відповідно до вимог ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2013 року між публічним акціонерним товариством Актабанк та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № В20-0042/Т/СПЗ/Д, за яким останній отримав 160 000,00 грн. з кінцевим строком повернення до 09 жовтня 2014 року зі сплатою 24,55 % річних за користування грошима.

А згідно позовної заяви та розрахунку, наданого Банком, станом на 26 травня 2015 року позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 622273,17 грн., з яких: прострочена заборгованість 1600 000,00 грн., строкова заборгованість за відсотками 2 945,75 грн., прострочена заборгованість за відсотками 43 449,88 грн., пеня за прострочення строків повернення кредиту 364 800,00 грн., пеня за прострочення строків сплати відсотків 51 077,54 грн., посилаючись на невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором.

Проте, як вбачається з Листа публічного акціонерного товариства Актабанк від 06 серпня 2014 року - ОСОБА_1 повністю погасив заборгованість за кредитним договором № В20-0042/Т/СПЗ/Д, претензій щодо заборгованості за вказаним кредитним договором не має, та цей лист було підписано уповноваженим співробітником Банку, а самим Банком не надано доказів на спростування вказаних обставин.

Так, згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Неподання стороною позивача належних і допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог є підставою для висновку колегії суддів про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, оскільки вони ґрунтуються лише на припущеннях.

Зважаючи, що позивачем є юридична особа банківська установа, яка має в своєму підпорядкуванні юридичний відділ, - зазначене вказує лише на те, що представники позивача були обізнані із нормами процесуального права, які регламентують принципи цивільного судочинства, в тому числі й такий принцип як змагальність сторін, за яким кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та диспозитивність цивільного судочинства, за яким суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи; учасник справи розпоряджається своїми права щодо предмету спору на власний розсуд та знає, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Дослідивши зібрані у справі докази окремо й в їх сукупності, колегія суддів вважає, що у задоволенні позовних вимог Банку необхідно відмовити, так як на дату звернення Банку із вказаним позовом, відповідачем були виконані зобов`язання за кредитним договором № В20-0042/Т/СПЗ/Д.

На вказане суд першої інстанції уваги не звернув, в зв`язку із чим дійшов передчасного висновку про задоволення позовних вимог Банку.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначився належним чином з характером спірних правовідносин, не надав належної оцінки наявним у справі доказам та не перевірив достатності наданих доказів для задоволення позовних вимог, грубо порушивши норми матеріального закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення першої інстанції не відповідає матеріальному та процесуальному законам, а тому підлягає скасуванню, з ухваленням нового - про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з публічного акціонерного товариства Актабанк на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір в сумі 14 001,20 грн..

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 листопада 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства Актабанк до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства Актабанк на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 14 001,20 грн..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко