Постанова

Іменем України

20 травня 2020 року

м. Київ

справа № 643/10020/16-ц

провадження № 61-14101св 19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»;

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , товариство з обмеженою відповідальністю «Парковий-2», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ;

треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ;

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2» на постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року у складі колегії суддів: Овсяннікової А. І., Коваленко І. П., Сащенка І. С.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2016 року публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2» (далі - ТОВ «Парковий-2»), ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , треті особи: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , про визнання відповідачів іпотекодавцями за договором іпотеки, звернення стягнення на нерухоме майно.

Позов мотивовано тим, що 03 березня 2006 року між банком та ОСОБА_14 укладено договір кредиту. Для забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_14 передав в іпотеку банку належну йому на праві власності нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позичальник належним чином зобов`язань за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість.

Вказувало, що в проваджені господарського суду Харківської області знаходиться справа № Б-48/67-09 про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_14 (далі - ФОП ОСОБА_14 ) банкрутом, якого постановою господарського суду від 09 червня 2009 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході здійснення ліквідаційної процедури стосовно ФОП ОСОБА_14 реалізовано нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1233,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а в подальшому приміщення вказаної будівлі реконструйовано в спірні квартири та перейшли у власність до відповідачів на підставі договорів купівлі-продажу.

В ході здійснення ліквідаційної процедури стосовно ФОП ОСОБА_14 товарною біржою «Всеукраїнський торгівельний центр» 13 квітня 2013 року було проведено аукціон № 1 і № 2 з продажу майна боржника, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1, II, III, IV, V, VI, 1-го верху № 1-:41, 10а, 6а, 5а, VII в літ «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_1 .

На підставі вказаних протоколів аукціону 26 квітня 2013 року між ліквідатором Бєляєвою О. В. та ОСОБА_15 були укладені договори купівлі-продажу майна боржника, а саме: нежитлових приміщень підвалу № 1, II, III, IV, V, VI, 1-го поверху №1-41, 10а, 6а, 5а, VII в літ «А-2», що заходяться по АДРЕСА_1 та нежитлових приміщень 2-го поверху № 1, 1а, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_1 .

Однак, як стало відомо, ОСОБА_15 17 липня 2014 року передала нежитлові приміщення (підвалу № 1, II, III, IV, V, VI, 1-го поверху № 1-41, 10а, 6а, 5а, VII, 2-го поверху №1, 1а, 2, 3, 5:22, VIII, IX в літ. «А-2», що знаходяться по АДРЕСА_1 , як внесок до статутного капіталу товариства з обмеженою відповідальністю (далі - ТОВ «Стандарт-маркет»).

У подальшому, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 31 березня 2016 року (справа № 643/2668/16-ц) встановлено, що між ОСОБА_13 та ТОВ «Стандарт-маркет» у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу майнових прав на квартири АДРЕСА_1 . Зазначені квартири утворилися внаслідок проведеної ТОВ «Стандарт-маркет» самовільної реконструкції нежитлової будівлі літ. «А-2», загальною площею 1236,6 кв. м, що знаходилася за адресою по АДРЕСА_1 . Вказаний договір купівлі-продажу майнових прав № 1 визнано дійсним та визнано за ОСОБА_13 право власності на квартири АДРЕСА_1

В подальшому ОСОБА_13 продав вказані квартири відповідачам у справі.

Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ПАТ «Укрсоцбанк»просило суд: визнати відповідачів іпотекодержателями по договору іпотеки від 03 березня 2006 року; звернути стягнення на нерухоме майно, а саме: квартири АДРЕСА_1 ; задовольнити за рахунок предмету іпотеки вимоги ПАТ «Укрсоцбанк» станом на 02 серпня 2016 року за кредитним договором від 03 березня 2006 року у розмірі 5 887 831 грн 70 коп.; визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом застосування процедури продажу предмету іпотеки, встановленої статтею 41 Закону України «Про іпотеку» - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни такого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2018 року у складі судді Сиротникова Р. Є. провадження у вказаній справі закрито.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позовні вимоги пред`явлено щодо майно, яке продано в ліквідаційній процедурі під час провадження у справі про банкрутство ФОП ОСОБА_14 , відтак справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено. Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2018 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин, спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства. Вимог про визнання недійсним правочинів щодо продажу майна при проведенні процедури банкрутства, оскарження дій ліквідатора тощо, які підвідомчі господарському суду, позовна заява не містить.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2019 року ТОВ «Парковий-2» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просило оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, й залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 02 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 643/10020/16-ц із Московського районного суду м. Харкова.

У вересні 2019 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 травня 2020 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірне майно реалізовано в ліквідаційній процедурі під час розгляду справи № Б-48/67-09 про банкрутство, а тому спір з приводу такого майна підлягає розгляду у господарському суді, у проваджені якого перебуває справа про банкрутство.

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

03 березня 2006 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_14 укладено договір кредиту, за яким останньому надано у кредит 175 тис. доларів США зі сплатою 13,5 % річних.

Для забезпечення кредитних зобов`язань ОСОБА_14 передав в іпотеку ПАТ «Укрсоцбанк» належну йому на праві власності нежитлову будівлю літ. «А-2» загальною площею 1233,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Позичальник належним чином зобов`язань за кредитним договором не виконував, унаслідок чого утворилась заборгованість, яка за розрахунком банку станом на 02 серпня 2016 року становила 5 887 831 грн 70 коп., з яких: суму заборгованості за кредитом у розмірі 2 684 884 грн 52 коп., сума заборгованості за процентами у розмірі 1 392 168 грн 16 коп., пеня за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 1 192 461 грн 54 коп., пеня за несвоєчасне повернення відсотків у розмірі 618 316 грн 48 коп.

В проваджені господарського суду Харківської області знаходиться справа № Б-48/67-09 про визнання ФОП ОСОБА_14 банкрутом, якого постановою господарського суду Харківської області від 09 червня 2009 року визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

В ході здійснення ліквідаційної процедури стосовно ФОП ОСОБА_14 реалізовано нежитлову будівлю літ. «А-2», загальною площею 1233,3 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а в подальшому приміщення вказаної будівлі реконструйовано в спірні квартири та перейшли у власність до відповідачів на підставі договорів купівлі-продажу.

Розгляд справи № Б-48/67-09 про банкрутство ФОП ОСОБА_14 триває.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 15 січня 2020 року № 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України (тут і далі в редакції до наведених змін) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ТОВ«Парковий-2» задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пунктах 1, 3 частини першої статті 15 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовами) передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Частиною першою статті 19 ЦПК України (у редакції, чинній на час вирішення справи судами першої, апеляційної та касаційної інстанцій) визначено, що Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге - суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

При вирішенні питання щодо можливості розгляду справи у порядку цивільного судочинства необхідно керуватися завданнями цивільного судочинства, які передбачено у статті 1 ЦПК України (у редакції, чинній на час звернення до суду з позовами), і до яких віднесено справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав і інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

При цьому суди повинні керуватися принципом правової визначеності і не допускати наявності провадження, а, відтак, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами, з того самого предмета, але судами у різних юрисдикціях.

18 січня 2013 року набрав чинності Закон України від 22 грудня 2011 року № 4212-VI«Про внесення змін до Закону України від 14 травня 1992 року № 2343-XII «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (за винятком окремих його положень), яким Закон України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» викладено в новій редакції.

У пункті 1-1 розділу X «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» визначено, що положення цього Закону застосовуються господарськими судами під час розгляду справ про банкрутство, провадження в яких порушено після набрання чинності цим Законом.

Таким чином, вирішуючи питання про визначення юрисдикції (предметної підсудності) справи у спорах фізичної особи з майновими вимогами до боржника, суди повинні враховувати положення пункту 1-1 розділу Х «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» та брати до уваги дату порушення господарським судом провадження у справі про банкрутство боржника.

Порушення господарським судом справ про банкрутство боржника до 18 січня 2013 року не впливає на визначення юрисдикції цих спорів і їх слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Аналогічний висновок зроблено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 456/20/16-ц (провадження № 14-7цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 541/459/17 (провадження № 14-370цс18), від 29 травня 2019 року у справі № 761/20844/13-ц (провадження № 14-146цс19), від 20 березня 2019 року у справі № 761/20612/15-ц (провадження № 14-39цс19).

ОСОБА_14 , якому на праві власності належало спірне іпотечне майно, є третьою особою у справі, а до відповідачів, які є набувачами квартир у спірній будівлі, яка була продана в ході здійснення ліквідаційної процедури ФОП ОСОБА_16 , заявлені позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом встановлено, що ухвалою Господарського суду Харківської області від 09 червня 2009 року у справі № Б-48/67-09 ФОП ОСОБА_14 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру.

ФОП ОСОБА_14 в стані санації не перебуває.

Отже, порушення справи про банкрутство у 2009 році не впливає на визначення юрисдикції вказаної справи.

Аналогічний за змістом висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Відповідно до частини першої статті 1 ГПК України підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб`єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Згідно зі статтею 12 ГПК України господарським судам підвідомчі: 1) справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав, крім: спорів про приватизацію державного житлового фонду; спорів, що виникають при погодженні стандартів та технічних умов; спорів про встановлення цін на продукцію (товари), а також тарифів на послуги (виконання робіт), якщо ці ціни і тарифи відповідно до законодавства не можуть бути встановлені за угодою сторін; спорів, що виникають із публічно-правових відносин та віднесені до компетенції Конституційного Суду України та адміністративних судів; інших спорів, вирішення яких відповідно до законів України та міжнародних договорів України віднесено до відання інших органів; 2) справи про банкрутство; 3) справи за заявами органів Антимонопольного комітету України, Рахункової палати з питань, віднесених законодавчими актами до їх компетенції; 4) справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів; 4-1) справи у спорах між господарським товариством та його посадовою особою (у тому числі посадовою особою, повноваження якої припинені) про відшкодування збитків, завданих такою посадовою особою господарському товариству її діями (бездіяльністю); 5) справи у спорах щодо обліку прав на цінні папери; 6) справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб`єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів; 7) справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником; стягнення заробітної плати; поновлення на роботі посадових осіб та службових осіб боржника, за винятком спорів, пов`язаних із визначенням та сплатою (стягненням) грошових зобов`язань (податкового боргу), визначених відповідно до Податкового кодексу України, а також у спорах про визнання недійсними правочинів (договорів), якщо з відповідним позовом звертається на виконання своїх повноважень контролюючий орган, визначений Податковим кодексом України; 8) справи за заявами про затвердження планів санації боржника до порушення справи про банкрутство.

Критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що у позовній заяві ПАТ «Укрсоцбанк» просить визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ТОВ «Парковий-2», ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 іпотекодержателями за договором іпотеки від 03 березня 2006 року та звернути стягнення на квартири АДРЕСА_1 у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 03 березня 2006 року у розмірі 5 887 831 грн 70 коп.; визначити у рішенні спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, а початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни такого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки під час проведення виконавчих дій.

Відтак, вимог до банкрута - ФОП ОСОБА_14 , які підвідомчі господарському суду, позовна заява не містить.

Таким чином, з огляду на суб`єктний склад спору, предмет позову та характер спірних правовідносин апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що спір підлягає розгляду за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Парковий-2» залишити без задоволення.

Постанову Харківського апеляційного суду від 12 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович