У Х В А Л А

03.06.2020 Справа №607/24122/19

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі

головуючого судді Сливка Л.М.,

за участі секретаря судового засідання Хамелко О.Ю.,

позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Ходюк Катерини Миколаївни,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про відвід судді,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про визнання договорів недійсними .

03 червня 2020 року позивач ОСОБА_1 подала заяву про відвід судді Сливка Л.М., обґрунтовану тим, що у 2015 році вона зверталась до голови суду із заявою щодо заохочення судді ОСОБА_4 .; 06 травня 2016 року суддею було постановлено ухвалу про залишення без розгляду позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя, на думку позивача, безпідставно; суддею вже було прийнято самовідвід у справі за її позовом до ОСОБА_5 у цивільній справі № 607/12627/14-ц .

Згідно з абзацом 2 ч. 3 ст. 40 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до частини 7 ст. 40 ЦПК України, питання про відвід вирішується невідкладно.

Як визначено частиною 8 ст. 40 ЦПК України, суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 3 ст. 39 ЦПК України, відвід повинен бути вмотивованим.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 заяву про відвід головуючому у справі підтримала . Також зазначила , що на її думку суддя також схиляла її до примирення із відповідачем . За таких обставин на думку позивача ОСОБА_1 наявні підстави для відводу судді головуючого у справі, оскільки вона має сумнів у неупередженості та об`єктивності судді.

Представник позивача у суді вказала, що подання заяви про відвід з нею не погоджене, заяву не підтримала.

Вивчивши доводи заяви, через призму статтей 36, 37 ЦПК України, суд може умовно поділити їх на ті обставини, котрі хоча і не передбачені пунктами 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, однак на думку заявника, викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді (пункт 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України). Сюди входить прийняття суддею самовідводу у цивільній справі № 607/12627/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, при вирішенні заяви відповідача ОСОБА_5 про відвід судді головуючому у справі.

Та ті обставини, котрі за своєю юридичною природою є процесуальними рішеннями суду (судді). Мова йде про залишення без розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя , та роз`яснення сторонам у справі їх права на укладення мирової угоди .

Незгода учасника справи, яким у даному випадку є заявник позивач ОСОБА_1 з процесуальними рішеннями суду (судді) не може бути підставою для відводу згідно з частиною 4 ст. 36 ЦПК України, а тому суд не бере до уваги доводи викладені у попередньому абзаці.

01 липня 2016 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 по відвід судді у цивільній справі № 607/12527/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , споживчого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Дружба», Дружбівської селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області про поділ майна подружжя, суддею було відмовлено у задоволенні відводу та прийнято самовідвід.

Однак усі ці наведені обставини самі по собі не свідчили та не можуть свідчити про упередженість або необ`єктивність судді чи можливість впливати на неї.

Навпаки, як на момент відкриття провадження у справі так і зараз суддя ОСОБА_4 є безсторонньою, неупередженою та об`єктивною при розгляді вказаної справи.

Доказів зворотнього заявником ОСОБА_1 не надано.

Водночас, суддя вважає, що на даний момент виникли підстави для самовідводу судді.

У комплексі ці вищенаведені фактори можуть викликати сумніви у неупередженості або об`єктивності судді у стороннього спостерігача, що є неприпустимим.

Згідно із вимогами пункту 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає самовідводу, якщо, наявні обставини, котрі хоча і не передбачені пунктами 1-4 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, однак викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, безсторонність (неупередженість) суду в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися згідно з (i) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та (ii) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії», «Ветштайн проти Швейцарії»).

Проте, між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (див. рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

У деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства»). У цьому відношенні навіть вигляд має певну важливість - іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя - ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти у громадськість (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії»).

ЄСПЛ зазначає у рішеннях у справах «Делкурт проти Бельгії», «Пєрсак проти Бельгії» і «Де Куббер проти Бельгії», що будь-який суддя, стосовно неупередженості якого є обґрунтований сумнів, повинен заявити самовідвід.

Окрім цього, у статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженому 11 черговим з`їздом суддів України 22 лютого 2013 року передбачено, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством в разі наявності упередженості щодо одного з учасників судового процесу, а також у випадку, якщо судді з власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

Аналогічна норма передбачена і джерелами міжнародного права.

Так, у пункті 2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів» від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

У даному випадку, враховуючи конкретні обставини справи та суб`єктивне відношення позивача до суду, задля унеможливлення виникнення сумнівів у неупередженості та об`єктивності головуючого судді Сливка Л.М., суддя вважає за необхідне заявити самовідвід.

Керуючись статтями 36 40 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви позивачки ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Сливка Л.М. відмовити.

Прийняти самовідвід головуючого судді Сливка Л.М. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача приватний нотаріус Тернопільського міського нотаріального округу Жовнір Іван Теодорович про визнання договорів недійсними .

Справу передати в канцелярію суду для повторного визначення головуючого судді автоматизованою системою документообігу суду.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка