Дата документу 10.12.2019 Справа № 333/4004/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 333/4004/19 Головуючий у 1 інстанції Піх Ю.Р.
Провадження №22ц/807/3456/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2019 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що її батьками є ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 .

На даний час позивач є повнолітньою, однак продовжує навчатись у Запорізькому електротехнічному коледжі Запорізького національного технічного університету на четвертому курсі в групі ДЗ 16 1/9 денної форми навчання, що не дає змоги влаштуватись на роботу.

З урахуванням наведеного, просила стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_1 у розмірі ј частини від усіх його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 09 липня 2019 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення, просить його скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги, та стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти у розмірі ј частини від усіх його доходів (заробітку), щомісячно, починаючи з 09 липня 2019 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

12 листопада 2019 року від ОСОБА_3 в порядку ст. 360 ЦПК України надійшов відзив на апеляційну скаргу. Зазначає, що законом не передбачено безумовного автоматичного продовження стягнення аліментів лише на тій умові, що повнолітня особа продовжує своє навчання, без відповідних доказів потреби у такій допомозі. Натомість, ОСОБА_1 не приводить жодного доказу своїх витрат, не надано будь-яких розрахунків, на підтвердження потреби додаткового утримання. В матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання нею стипендії, або сплати її навчання за рахунок благодійної допомоги, гарантів, іменних стипендій та ін. Крім того, не надано відомостей періоду канікул за навчальним планом, що прямо впливає на її повну зайнятість. Вказував також, що він одружився з ОСОБА_5 , опікує її неповнолітню доньку ОСОБА_6 , яка страждає на важкі хронічні хвороби, тому дійсно не має можливості додатково нести витрати на користь навчання ОСОБА_1 , як дієздатної, повнолітньої доньки. З урахуванням наведеного, вважає, що рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя є повністю законним та ґрунтується на підставі усіх доказів, наданих сторонами у справі. Просив залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було надано суду докази, що він на теперішній час має на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається в Економіко-Правничому коледжі Запорізького Національного Університету. Донька хворіє, та потребує постійного піклування, що підтверджується консультаційними висновками спеціаліста, на підставі чого суд прийшов до переконання, що відповідач не має матеріальної можливості утримувати ОСОБА_1 , а позивачем, в свою чергу, не надано належних доказів на підтвердження того, що вона такої допомоги потребує.

Між тим, колегія суддів з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

За приписами ч.ч.1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, рішення суду першої інстанції вищезазначеним нормам не відповідає, оскільки судом не було дотримано відповідних вимог, зокрема, у рішенні суду відсутні будь-які встановлені обставини щодо предмета спору, окрім родинних зв`язків сторін.

Положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 є донькою ОСОБА_3 та ОСОБА_7 (а.с. 9).

З довідки Запорізького електротехнічного коледжу Запорізького національного технічного університету № 103/19/2 від 04 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_1 на момент видачі довідки навчається в Запорізькому електротехнічному коледжі Запорізького національного технічного університету на четвертому курсі, в групі ДЗ 16 1/9 денної форми навчання. Термін навчання встановлено з 01.09.2016 року до 30.06.2020 року (а.с. 10).

З договору № 2-16 9 Д від 15 серпня 2016 року про надання оплатних послуг, вбачається, що загальна вартість освітньої послуги за весь період навчання складає 31800 грн., в тому числі за один навчальний рік 7950 грн. (а.с. 87).

В обґрунтування свої вимог ОСОБА_1 також надано суду квитанції, які підтверджують сплату коштів за навчання за вищевказаним договором (а.с. 68-70, 79-85).

У відповіді Запорізького електротехнічного коледжу Національного університету «Запорізька політехніка» від 04.12.2019 року № 835 на запит ОСОБА_3 зазначено, що ОСОБА_8 навчається, починаючи із початку навчання і до сьогодні, на умовах договору про надання платних освітніх послуг № 2/16 9 Д від 15.08.2016 року, тому стипендію вона не отримує. Протягом навчання ОСОБА_1 не отримувала іменні стипендії, дотації, допомогу та ін. (а.с. 93).

Відсутність доходів ОСОБА_1 , зокрема стипендії, також підтверджується довідкою про доходи, виданою Запорізьким електротехнічним коледжем національного університету «Запорізька політехніка» (а.с. 71).

Так, за положеннями ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби - харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 навчається на денній формі навчання, факт потреби останньої у матеріальній допомозі є безумовним. Так, необхідність отримання належної освіти позбавляє ОСОБА_1 можливості працевлаштуватися на постійній основі та заробляти кошти на власне утримання. Крім того, вказана особа, яка ще не закінчила відповідного навчального закладу, не має необхідного обсягу професійних знань та навичок, які необхідні для такого працевлаштування.

З урахуванням встановлених обставин під час апеляційного перегляду, у колегії суддів відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не потребує матеріальної допомоги, у зв`язку з навчанням.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків.

Згідно положень ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

За змістом ч. 1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 1 ст.191 СК України також передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Так, колегією суддів досліджено матеріали справи, зокрема встановлено, що ОСОБА_3 05 травня 2015 року уклав шлюб із ОСОБА_5 (а.с. 22), яка має доньку від попереднього шлюбу ОСОБА_6 (а.с. 24). Проте, за матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_6 не є рідною донькою відповідача, опіку над нею він не встановлював, з огляду на що, обставини щодо хворобливого стану ОСОБА_6 та її навчання не є безумовними підставами для звільнення відповідача від обов`язку, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, надавати матеріальну допомогу доньці, яка продовжує навчання, з урахуванням того, що відповідач має таку можливість. Крім цього, ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження факту понесення певних витрат на утримання ОСОБА_6 .

Також, відповідачем не надано доказів, які б свідчили про те, що його матеріальний стан не дає йому змоги приймати участь в матеріальному утриманні дитини, що продовжує навчання та яка такої допомоги потребує.

ОСОБА_3 є працездатним, має постійне місце роботи та сталий заробіток. Вищезазначені обставини, в даному випадку не є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, проте враховуються колегією при визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що при визначенні розміру аліментів, необхідно взяти до уваги матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, також врахувати те, що утримання дитини на належному рівні законодавцем покладається у рівному обсязі на батьків.

Колегією суддів також досліджено довідки про доходи батьків позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 21, 78).

На підставі вищенаведеного, з урахуванням принципу справедливості ,судова колегія приходе до висновку ,що на користь ОСОБА_3 належить стягувати аліменти на користь ОСОБА_1 , у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, тобто з 12 липня 2019 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З огляду на наведене, рішення суду підлягає скасуванню в порядку п.2 ч.1 ст.376 ЦПК України із ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В силу положень ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, який підлягав сплаті у судах першої та апеляційної інстанціях, у розмірі 768,40 грн. та 1152,60 грн.

Керуючись ст. ст. 141, 376, 381-384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 вересня 2019 року у цій справі скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 ,/ ІНФОРМАЦІЯ_4 / на користь ОСОБА_1 ,/ ІНФОРМАЦІЯ_3 / аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх його доходів (заробітку) щомісячно, починаючи стягнення з моменту подання позовної заяви, тобто з 12 липня 2019 року, на період навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_1 двадцяти трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок та судовий збір за апеляційний розгляд справи в сумі 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят дві) гривні 60 копійок.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: