Справа № 352/802/19
Провадження № 22-ц/4808/1529/19
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач Мелінишин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого (суддя-доповідач) Мелінишин Г.П.

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду в складі судді Струтинського Р.Р., ухвалене 17 жовтня 2019 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого складено 18 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

в с т а н о в и в :

У квітні 2019 року ОСОБА_2 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина.

В обґрунтування позовних вимог покликалася на те, що вони є батьками неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який разом з нею проживає в США та перебуває на її утриманні. 02.10.2018 року шлюб між ними розірвано. Син навчається в школі, а тому потребує матеріальної допомоги на навчання, харчування тощо. Проте батько в добровільному порядку такої допомоги синові не надає. Посилаючись на відсутність у відповідача інших утриманців, враховуючи наявність в нього на праві власності рухомого та нерухомого майна, отримання неофіційних доходів, просила стягнути з нього на утримання сина ОСОБА_3 аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі по 3000,00 грн щомісячно.

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі в розмір 2118,00 грн щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Стягнення аліментів розпочато з 17.04.2019 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з обов`язку обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому враховано, що син сторін ОСОБА_3 проживає разом з матір`ю, навчається в школі та потребує значних витрат на утримання, які відповідач добровільно не надає. Разом з тим, стан здоров`я, матеріальне становище та інші обставини, що мають значення, дозволяють йому в повній мірі брати участь в утриманні неповнолітньої дитини та сплачувати аліменти в розмірі встановленого прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В апеляційній скарзі на дане рішення ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що вона утримує дитину, та які витрати пов`язані з цим несе. Більше того, судом не встановлено розмір його доходу. Поза увагою залишилася і та обставина, що він не працює та не має інших джерел доходів. Відповідно синові повинна виплачуватись тимчасова державна допомога за рахунок коштів Державного бюджету України.

Вважає, що суд помилково стягнув з нього аліменти в розмірі одного прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, тоді як норма статті 184 СК України передбачає стягнення 50 відсотків від цієї суми.

Вказує, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права, оскільки судом не дотримано правил дослідження та прийняття доказів.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 покликається на законність та обґрунтованість рішення суду. Натомість, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування.

На її думку, посилання апелянта на недоведеність факту утримання нею дитини спростовується долученими до справи письмовими документами,що є належними доказами. Натомість, відповідачем не надано жодного доказу матеріального забезпечення ним неповнолітнього сина. Вказує, що оскільки відповідач офіційно не працює, суд правильно визначив аліменти в твердій грошовій сумі. Разом з тим, надуманими вважає твердження апелянта про обов`язок здійснення матеріального забезпечення сина державою, оскільки підстави для цього відсутні. Мінімальний розмір аліментів - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку складає 1059,00 грн та не є достатнім для повноцінного забезпечення дитини. Крім того, їхнє з сином проживання за межами України не звільняє батька від обов`язку матеріального забезпечення останнього.

За змістом частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону рішення суду відповідає повністю.

Як правильно встановив суд першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 20.10.1990 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому народилось двоє дітей: донька ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час розгляду спору є неповнолітнім. Заочним рішенням Тисменицького районного суду від 02 жовтня 2018 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 7-9).

Матеріалами справи доведено та не заперечується сторонами, що неповнолітній син ОСОБА_3 проживає з матір`ю в США та знаходиться на її утриманні. На підтвердження цього позивачем надані письмові докази, чеки, з перекладом українською мовою, відповідно до яких дитина відвідує школу, навчання та харчування в якій оплачує мати. Крім того, вони проживають в орендованій квартирі з встановленою місячною орендною платою в розмірі 1 050,00 доларів США відповідно до договору оренди від 18.06.2018 року (а.с. 12, 14-28).

Згідно із частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (частина 3 статті 181 СК України).

З`ясовано, що ОСОБА_1 матеріальної допомоги в добровільному порядку на утримання сина не надає, в зв`язку із чим позивач вправі була звернутися до суду з цим позовом.

Відповідач офіційно не працює та не перебуває на обліку в Тисменицькій районній філії Івано-Франківського обласного центру зайнятості, що підтверджується довідкою № 198 від 02.09.2019 року (а.с. 75). Також він не перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення Тисменицької РДА Івано-Франківської області та не отримує жодних видів допомог, що вказано у виданих управлінням 28.05.2019 та 02.09.2019 році довідках №16710 та № 16899 (а.с. 59, 74).

Відповідно до інформації з реєстру прав вланості на нерухоме майно ОСОБА_1 належить домоволодіння та земельна ділянка площею 0,1461 га по АДРЕСА_1 , а також незавершене будівництво, об`єкт житлової нерухомості по АДРЕСА_2 (а.с. 29).

Враховуючи вищенаведені обставини, місцевий суд обгрунтовано стягнув з нього аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум»).

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень.

Вказана величина свідчить про мінімальний рівень матеріального забезпечення, а у ОСОБА_1 відсутні виключні обставини, які б свідчили про те, що він спроможний надавати допомогу дитині лише на мінімальному рівні, тобто половину прожиткового мінімуму.

Аналогічно не надано відповідачем інформації про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та зайняття певними видами діяльності.

При визначенні розміру аліментів в сумі 2118,00 грн суд врахував, що неповнолітній син сторін ОСОБА_3 знаходиться на утриманні матері, а матеріальне становище відповідача дозволяє йому в повній мірі брати участь в утриманні дитини.

На думку суду, кошти на утримання сина у цьому розмірі є помірною сумою, не завищеною в сьогоднішніх умовах з урахуванням віку та потреб дитини, що не створює відповідачу додаткові труднощі матеріального характеру.

Такий розмір аліментів є об`єктивним з огляду на вимоги закону щодо прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає встановленим обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

Беручи до уваги, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, які повинні забезпечити належне утримання дитини до її повноліття незалежно від розміру їх доходів, те, що відповідач є працездатним, фізично здоровим, апеляційний суд погоджується з висновком суду про обгрунтованість стягнення аліментів в зазначеному розмірі.

Колегія суддів вважає, що виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, такий розмір аліментів сприятиме гармонійному фізичному та духовному розвитку дитини, а платник аліментів, враховуючи встановлені судом обставини, має можливість нести відповідні витрати.

Посилання апелянта на те, що сину ОСОБА_3 має виплачуватись тимчасова державна допомога за кошти державного бюджету є надуманим, оскільки будь-які підстави для цього відсутні.

Таким чином, судове рішення в даній справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду.

З огляду на це апеляційна скарга відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Враховуючи, що ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа віднесена законом до малозначних, рішення в ній не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин

Повний текст постанови виготовлено 18 грудня 2019 року.