Справа № 464/6419/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Рудаков І.П.
Провадження № 22-ц/811/920/18 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Брикайло М.В.,

з участю: ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

представника прокуратури Львівської області -

Панькевича Р.В., представника ГУ ДФС України у

Львівській області - Ярової А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, прокуратури Львівської області на рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 травня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України, управління Державної казначейської служби України у Сихівському районі м.Львова, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, прокуратури Львівської області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_2звернувся до суду з позовом (а.с.1-2 т.1), в якому первинно просив стягнути з Державного бюджету України у його користь 120000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 50000 грн. на відшкодування майнової шкоди, завданої йому незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури.

В подальшому, позивач уточнив свої вимоги (а.с.51-52,70,157 т.1, а.с.17,59,68 т.2 ), збільшивши розмір морального відшкодування, спочатку, до 200500 грн. і, остаточно, з урахуванням висновку судово-психологічної експертизи №1025 від 29.09.2017 року, - до 3967228 грн. 80 коп.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29.04.2011 року порушена кримінальна справа, а пізніше, 26.12.2014 року відкрито кримінальне провадження №0000296, досудове розслідування по якому проводилось слідчим відділом податкової міліції ДПА у Львівській області, про обвинувачення директора ПП «Гал-Хліб» ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.3 ст.358 КК України, директора ПП «Ефективна відгодівля тварин-Захід» і ПП «Евт-Центр» ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.3 ст.366 КК України, та ОСОБА_2 у вчинені злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України, кримінальне провадження у якій було закрите постановою старшого прокурора прокуратури Львівської області від 31.03.2015 року у зв'язку з відсутністю в діях осіб складу названих вище кримінальних правопорушень.

Звертає увагу, що в загальному, досудове розслідування розпочалось для нього ще з моменту порушення 21.10.2010 року кримінальної справи відносно ОСОБА_6 і тривало фактично 4,5 роки, внаслідок чого він зазнав значних моральних та психологічних страждань, оскільки у зв'язку з численними перевірками підприємства, на якому він працював, проведення виїмок та арештів майна, підприємство збанкрутувало і він та його сім'я залишились без необхідних матеріальних засобів для належного існування, через відсутність грошових коштів не була проведена, як він планував, операція дружині за межами України, з 05.05.2011 року до 31.03.2015 року до нього було застосовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, що обмежило його право на вільне пересування та відпочинок з сім'єю за межами України, у його квартирі неодноразово проводились обшуки, що призводило до додаткових нервових стресів та напружених відносин у його сім'ї, а сам факт порушення відносно нього кримінальної справи по обвинуваченню у вчиненні злочину, негативно вплинув на відношення до нього в його оточенні.

Вважає, що факт заподіяння йому моральної шкоди та її розмір у повній мірі підтверджений висновком психологічної експертизи, яка була призначена судом за його клопотанням.

Рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 23.05.2018 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 200000 грн. та судові витрати в розмірі 249 грн. 71 коп., пропорційно до задоволених вимог.

Додатковим рішенням Сихівського районного суду м.Львова від 24.07.2018 року у задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про стягнення з Державного бюджету України у його користь майнової шкоди в розмірі 50000 грн., заподіяної незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудового розслідування та прокуратури, - відмовлено.

Рішення суду оскаржили: позивач ОСОБА_2 в особі свого представника - ОСОБА_3, відповідачі Головне управління Державної фіскальної служби України у Львівській області та прокуратура Львівської області.

Сторона позивача ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду першої інстанції в частині розміру присудженого позивачеві морального відшкодування. Вважає, що суд порушив норми матеріального права при вирішені спору в цій частині, не в повній мірі врахував усі обставини справи, на які позивач посилався в обґрунтування своїх вимог, не дав належної правової оцінки дослідженим у судовому засіданні доказам та безпідставно не врахував висновку призначеної судом експертизи, який, на думку апелянта, є ключовим доказом, що знаходиться у взаємозв'язку з іншими доказами, і підтверджує розмір завданого позивачеві морального відшкодування, а тому просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Сторона відповідачів, доводи апеляційних скарг яких є аналогічними за змістом, просить рішення суду скасувати з підстав недоведеності обставин, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апелянти вважають, що позивач не довів факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки висновок судово-психологічної експертизи, на їхню думку, не є належним та допустимим доказом.

Крім того, звертають увагу, що суд при обчисленні мінімального розміру морального відшкодування допустив порушення норм матеріального права, невірно застосувавши, як розрахункову величину, мінімальну заробітну плату, оскільки не врахував, що згідно пункту 3 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 року, який набрав чинності з 01.01.2017 року, мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. Зазначають, що до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати, як розрахункової величини, вона застосовується у розмірі 1600 грн. Вважають, що норми цього Закону є спеціальними, оскільки передбачають внесення змін до інших нормативних актів, а тому він має вишу юридичну силу по відношенню до інших нормативних актів і саме його необхідно було застосовувати судом до спірних правовідносин.

Заслухавши пояснення сторін в підтримання своїх апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Дробіняк М.І. від 28.04.2011 року відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за фактом вчинення ним пособництва в умисному ухиленні від сплати податків, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_6 та іншими невстановленими особами, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів у великих розмірах, за ознаками злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України (а.с. 76-78. т.2).

05.05.2011 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.10 т.1).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Дробіняк М.І. від 13.05.2011 ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України (а.с.87 т.1).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В.Я. від 22.12.2011 року ОСОБА_2 притягнуто як обвинуваченого і пред'явлено йому обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України (а.с.88 т.1).

Постановою старшого слідчого з ОВС СВ ПМ ДПА у Львівській області Мельник В.Я. від 22.12.2011 року ОСОБА_2 обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд (а.с.14 т.1).

Постановою Сихівського районного суду м.Львова від 04.11.2014 обраний ОСОБА_2 запобіжний захід у виді підписки про невиїзд скасовано (а.с.98 т.2).

За клопотанням прокурора прокуратури Львівської області від 04.12.2014 постановою суду від 04.12.2014 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.3 ст.358 КК України, ОСОБА_7 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.212, ч.2 ст.366 КК України та ОСОБА_2 у вчиненні злочинів, передбачених ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України направлено до СУ ФР Міндоходів у Львівській області для організації проведення додаткового розслідування (а.с.92-94 т.2).

26.12.2014 року відомості відносно ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 за ознаками вказаних кримінальних правопорушень були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 (а.с.79 т.2).

Постановою старшого прокурора відділу прокуратури Львівської області Гринів В.М. від 31.03.2015 року вказане кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю, зокрема, в діяннях ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.212 КК України, запобіжні заходи та арешти на майно, застосовані в ході розслідування кримінальної справи №139-3098, скасовано (а.с.4-8 т.1).

З огляду на викладене, що також не оспорюється сторонами, в період з 28.04.2011 року до 31.03.2015 року, що становить 47 місяців, тривало досудове розслідування у кримінальному провадженні відносно позивача, яке закрите у зв'язку з відсутністю в діяннях останнього складу кримінального правопорушення.

За висновком експерта №1025 судово-психологічної експертизи від 29.09.2017 року (а.с.220-230 т.1), складеного судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Балінською К.І., за результатами психологічного дослідження визначається, що ситуація, яка досліджується судом, тобто здійснення досудового розслідування у кримінальній справі №139-3098 (кримінального провадження №0000296), обмеження права позивача та свободи внаслідок перебування в якості свідка, обвинуваченого та підсудного за обвинуваченням його у вчиненні злочинів (ч.5 ст.27, ч.2 ст.212 КК України), застосування до нього запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд з 05.05.2011 року по 31.03.2015 року, обшуки, виявилась психотравмувальною та деструктивною для його життєдіяльності на психологічному, особистісному, соціальному, поведінковому та комунікативному рівнях. Згідно з висновком експерта орієнтовно-рекомендований розмір відшкодування нанесеної ОСОБА_2 моральної шкоди, виходячи з кількісного еквіваленту мінімальних заробітних плат, становить 1065,6 МЗП (розмір мінімальної заробітної плати в України на момент винесення рішення суду).

Відповідно до статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частини першої, другої, сьомої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина, підлягає відшкодуванню відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (п.1 ч.1 ст.1 Закону).

У зазначених випадках завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (ч.2 ст.1 Закону).

Пунктом 2 статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» також передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає й у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до пункту 5 статті 3 цього Закону, окрім іншого, у вказаних вище випадках відшкодуванню підлягає також моральна шкода.

Така шкода відшкодовується державою за рахунок коштів державного бюджету (ст. 4 Закону).

У статті 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Частиною другою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до частини третьої цієї статті Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, Законом встановлено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом з урахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподаткованого мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 06 грудня 2016 року №1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України», мінімальна заробітна плата не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат. До внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується у розмірі 1600 грн.

Проте, відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу, не є його посадовим окладом, заробітною платою чи іншою виплатою, а тому підстави для застосування пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06 грудня 2016 року до спірних правовідносин відсутні.

Отже, визначаючи позивачеві мінімальний розмір морального відшкодування за 47 місяцівперебування позивача під слідством - 174981 грн., суд першої інстанції вірно застосував мінімальний розмір заробітної плати, встановлений Законом на час розгляду даної справи, а тому доводи сторони відповідачів в цій частині є безпідставними.

Такий висновок суду першої інстанції також відповідає правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 червня 2018 року у справі №489/2492/17 (провадження №61-8890св18), від 13 червня 2018 року у справі №464/6863/16 (провадження №61-10293св18), від 21 червня 2018 року у справі №205/119/17 (провадження №61-24700св18), від 25 липня 2018 року у справі №607/14493/16-ц (провадження №61-12051св18), від 19 вересня 2018 року у справі №534/955/17 (провадження №61-22539св18), від 19 грудня 2018 року у справі №214/5262/15-ц (провадження №61-34358св18).

За загальним правилом відшкодування моральної шкоди, яке міститься у статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються тяжкість та тривалість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках позивача, можливість їх відновлення, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, тощо. При цьому, суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Задовольняючи частково вимоги позивача та присуджуючи у його користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 200000 грн., що є більше від законодавчо закріпленого і наведеного вище мінімального розміру такого відшкодування, суд першої інстанції, повно та всебічно дослідивши усі обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, та встановивши, що позивач незаконно перебував під слідством 47 місяців, оскільки кримінальне провадження відносно нього було закрите у зв'язку з відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачувався, дійшов правильного висновку про те, що позивачеві було завдано моральної шкоди через тривале кримінальне переслідування, що мало для нього негативні наслідки та істотно вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів погоджується і з визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування, оскільки за встановлених обставин справи він відповідає вимогам розумності і справедливості.

Посилання сторони позивача на необхідність врахування висновку експерта і присудження у користь позивача морального відшкодування у розмірі, визначеному експертом, є безпідставними, оскільки за вимогами наведених вище норм матеріального закону саме суд з урахуванням усіх обставин справи, в тому числі й тих, які мають істотне значення для вирішення питання про відшкодування моральної шкоди, визначає розмір такого відшкодування, дотримуючись вимог розумності і справедливості, а розрахунки грошової компенсації за висновком експерта є лише науково-практичною рекомендацією для визначення характеру та ступеня моральних страждань з урахуванням індивідуально-особистих властивостей підекспертного і суб'єктивних наслідків зазначеної ситуації.

Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, давши належну правову оцінку доказам, які сторони подали в обґрунтування своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального закону, які підлягали застосуванню, не допустив порушень норм процесуального закону, які б призвели до неправильного вирішення справи, а тому апеляційні скарги необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційні скарги представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області, прокуратури Львівської області залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м.Львова від 23 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 01 лютого 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.