Дата документу 10.12.2019 Справа № 337/1484/16-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 337/1484/16 Головуючий у 1 інстанції: Гнатик Г.Є.
Провадження №22ц/807/3376/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Крилової О.В.,

Кухаря С.В.,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог зазначали, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Відповідно до умов кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит в розмірі 140000,00 швейцарських франків, а позичальник зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі згідно з графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку не пізніше 03 серпня 2017 року та сплачувати протягом перших 30 календарних днів проценти за користування у розмірі 8,99 % річних, а по закінченню цього строку та кожного наступного місяця, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору.

В забезпечення виконання зобов`язань позичальника ОСОБА_1 за кредитним договором №0 від 04.08.2006 року, між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 0/П від 04.08.2006 року.

Всупереч умовам кредитного договору, позичальник ОСОБА_1 неналежним чином не здійснював платежі для погашення суми заборгованості по кредиту та нарахованим процентам, чим порушив взяті на себе договірні зобов`язання.

13 січня 2016 року відповідачам були направлені вимоги про погашення заборгованості, які залишені без задоволення.

Станом на 19.04.2016 року заборгованість за кредитним договором становить 31264,08 швейцарських франків, яка складається з: 29460,43 швейцарських франків - заборгованість за кредитом, 1803,65 швейцарських франків - заборгованість по процентам. Заборгованість по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 19.04.2016 року складає 64840,74 грн., з яких 60469,43 грн. пеня за прострочення сплати кредиту; 4371,31 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

З урахуванням наведеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 31264,08 швейцарських франків по кредиту та процентах та 62840,74 грн. по пені. Вирішити питання судових витрат.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 від 04.08.2006 року у сумі 30220,31 швейцарських франків, з яких: 29460,43 швейцарських франки заборгованість за кредитом, 759,88 швейцарських франків заборгованість по процентам за користування кредитом, а також пеню за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 42291,13 грн., з яких 40240,84 грн. пеня за прострочення сплати кредиту, 2110,29 грн.. пеня за прострочення сплати процентів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в сумі по 6299,74 грн. з кожного.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права на неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції було проігноровано його заяву про пропуск позивачем строку позовної давності. Так, у зобов`язаннях, в яких строк виконання не встановлено, або починається від дня, коли у кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. При цьому, початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. Як вбачається з розрахунку заборгованості, перша про строчка по сплаті за Кредитним договором виникла у ОСОБА_1 - 10 вересня 2006 року, оскільки перший же платіж було сплачено з простроченням, а саме 19 вересня 2006 року, а термін сплати заборгованості за умовами договору встановлено не пізніше 10 числа кожного місяця, то права позивача, на думку скаржника, слід вважати з 11 вересня 2006 року.

Також зазначав, що судом першої інстанції не враховано того, що матеріали справи не містять жодних документів, що підтверджують факт видачі позичальнику кредитних коштів, не надано оцінку тому, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно. Щодо виписки по рахунку, ОСОБА_1 зазначає, що вона не відображає рух кредитних коштів, нарахування заявленої банком заборгованості за весь період нарахування.

Також, доводом апеляційної скарги є ненадання судом першої інстанції оцінки дотриманню розумного балансу між публічними інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів у правовідносинах між Банком та Позичальником.

10 грудня 2019 року представником АТ «УкрСиббанк» подано до апеляційного суду заяву про відкладення слухання справи, у зв`язку з тим, що про дане судове засідання Банку стало відомо випадкового з сайту «Судова влада».

Вказане клопотання не підлягає до задоволення, оскільки спростовується матеріалами справи. Так, з поштового повідомлення вбачається, що судову повістку на 10 грудня 2019 року представником АТ «УкрСиббанк» отримано 19 листопада 2019 року (т. 2 а.с. 98).

Скаржник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилися. Про розгляд справи повідомлялись належним чином, про що свідчать повернуті до суду поштові повідомлення про вручення судових повісток (т. 2 а.с. 99, 100).

Колегія суддів враховує, що закон створює рівні умови для осіб, що володіють правом звернення до суду, зобов`язавши суд повідомляти цих осіб про час і місце розгляду справи.

За змістом ст.14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права особа сама визначає обсяг своїх прав і обов`язків у цивільному процесі. Тому особа, визначивши свої права, реалізує їх на свій розсуд. Розпорядження своїми правами на розсуд особи є одним з основоположних принципів судочинства.

Враховуючи завдання судочинства, принцип правової визначеності, поширення загального правила, закріпленого в ч.1 ст.372 ЦПК України, відкладення судового розгляду у випадку неявки в судове засідання будь-кого з осіб, що беруть участь у справі, за відсутності відомостей про причини неявки в судове засідання не відповідало б конституційним цілям цивільного судочинства, що, у свою чергу, не дозволить розглядати судову процедуру в якості ефективного засобу правового захисту в тому сенсі, який закладений в ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ст.ст. 7, 8 і 10 Загальної декларації прав людини і ст.14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права.

За таких обставин, обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції вірно встановлено, та підтверджується матеріалами справи, що 04 серпня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту №0 (т. 1 а.с. 4-10).

В забезпечення виконання за вищевказаним договором позичальником ОСОБА_1 , між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договори поруки № №0/П від 04.08.2006 року, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за неналежне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору.

Зі статуту ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що рішенням Загальних зборів Акціонерів від 27 жовтня 2009 року Акціонерний інноваційний банк «УкрСиббанк» у зв`язку з приведенням своєї діяльності у відповідність до норм Закону України «Про акціонерні товариства» змінив своє найменування па ПАТ «УкрСиббанк», яке витупає правонаступником по всіх правах та зобов`язаннях Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк» (т. 1 а.с. 39-44).

За умовами п. 1.1 договору про надання споживчого кредиту №0, Банк зобов`язався надати Позичальнику, а Позичальник прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 140000 швейцарських франків та сплатити проценти, комісії в порядку і на умовах, визначених цим договором. Вказана сума кредиту дорівнює еквіваленту 576800 грн. за курсом НБУ на день укладання договору.

У підпункті 1.2.2 зазначено, що Позичальник у будь-якому випадку зобов`язався повернути Банку кредит у повному обсязі в термін, не пізніше 03 серпня 2017 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту, встановлений на підставі додаткової угоди сторін або вказаного Банком терміну (достроково) відповідно до умов розділу 11 цього Договору на підставі будь-якого з п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14 Договору.

Додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту № 0 сторони погодили графік погашення кредиту (т. 1 а.с. 9-10).

Ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 січня 2019 року, з урахуванням клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів, зобов`язано ПАТ «УкрСиббанк», зокрема, надати докази отримання відповідачем ОСОБА_1 кредитних коштів на підставі кредитного договору від 04.08.2006 року № 0 (т. 1 а.с. 214а).

З пояснень щодо надання оригіналів документів, наданих АТ «УкрСиббанк», вбачається, що заява на видачу готівки, була знищена у відповідності до Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України, із зазначенням строків зберігання, затверджених Постановою Правління НБУ від 08.12.2004 року № 601, зареєстрованого в Міністерстві Юстиції України 24 грудня 2004 року за № 1646/10245, яким встановлено термін зберігання 5 років.

Ні підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію акту № 5 «Про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду» (т. 1 а.с. 227-229).

Також, Банком надано до суду копію меморіального ордеру № від 04 серпня 2006 року, з якого вбачається, що ОСОБА_1 було надано 140000 швейцарських франків. Призначення платежу надання кредиту згідно угоди 0 від 04.08.2006 (т. 1 а.с. 230).

Відповідно до п.1.19-1 ч.1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунка платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до цього Закону та нормативно-правових актів НБУ.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності в матеріалах справи доказів на підтвердження факту видачі позичальнику кредитних коштів, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Справедливість та добросовісність - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного право відношення.

В основі доктрини заборони суперечливої поведінки знаходиться принцип добросовісності.

Враховуючи вказаний принцип «неприпустимості суперечливої поведінки», а також вимог статей 12, 81 ЦПК України, колегія суддів також приймається до уваги, що ОСОБА_1 частково виконувались зобов`язання за вказаним кредитним договором, вказане підтверджується довідкою-розрахунком за кредитним договором № 0 від 04 серпня 2006 року, та крім того, не заперечується самим ОСОБА_1 (а.с. 20-31).

Таким чином, вищевказаний довід ОСОБА_1 . колегія суддів визнає необґрунтованим та таким, що суперечить іншим доводам його апеляційної скарги.

Безпідставним також є посилання ОСОБА_1 , що судом першої інстанції не надано оцінку тому, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно.

Так, з оскаржуваного рішення, вбачається, що судом першої інстанції перевірено вимоги позивача, здійснено зіставлення умов договору із наданим розрахунком, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, та неправомірне періодичне збільшення Банком процентної ставки у розмірі 17,98 %.

Так, зокрема, судом першої інстанції досліджено погоджені сторонами умови Договору щодо встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом.

За умовами п.1.3.2 Договору, сторони погодились, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених ч. 1 п.9.2 договору.

Відповідно до п. 9.2 сторони погодили, що у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною 1 п.9.2 кредитного договору, Банк може збільшити розмір процентної ставки за договором у наступному порядку, а саме:

- Банк не пізніше ніж за 14 календарних днів до дня зміни розміру процентної ставки в сторону збільшення повідомляє позичальника про встановлення нової процентної ставки із зазначенням її розміру та дати початку дії такої ставки шляхом направлення поштою за адресою позичальника відповідного рекомендованого листа;

- такий новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана у повідомленні банку до позичальника, без укладення сторонами відповідної угоди про внесення змін до цього договору.

З урахуванням відсутності доказів про направлення повідомлення про встановлення нового розміру процентної вставки на адресу ОСОБА_1 в матеріалах справи, колегія суддів погоджується із висновком суду щодо неправомірності застосування процентної ставки у розмірі 17,98%, яка відображена у розрахунку, та відповідно безпідставності нарахування процентів у розмірі 729,87 швейцарських франків.

Також, слід зазначити, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в цій частині взагалі не містять конкретних відомостей відносно того, які саме нарахування у розрахунку скаржник вважає невірними.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем у встановленому законом порядку не спростовано належними та допустимими доказами, що сума заборгованості перед кредитором є іншою, ніж та, що зазначена у рішенні суду. Відповідач свого контр розрахунку не надав, як і не надано будь-яких відомостей щодо погашень боргу, у більшому розмірі ніж це зазначено у розрахунку.

Щодо виписки, доданої Банком, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 62 діючої на час ухвалення рішення судом першої інстанції Постанови Правління НБУ від 04.07.2018р. № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України» та Постанови Правління НБУ від 18.06.2003р. № 254, яка діяла на час подання цього позову, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Відтак, виписка про рух коштів по рахунку клієнта є належним доказом наявності або відсутності заборгованості, а складений на її підставі розрахунок наразі і доводить її розмір. Тому суд обґрунтовано взяв до уваги ці документи та з урахуванням відомостей, що містяться в них, вирішував справу.

Твердження ОСОБА_1 що судом першої інстанції не було розглянуто питання про дотримання розумного балансу між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів, враховуючи рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 по справі №1-26/2011, в якому зазначено, що у справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб`єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору, також не приймаються колегією суддів з огляду на наступне.

Посилання скаржника на вищевказане рішення Конституційного Суду є безпідставними, оскільки з вказаного рішення вбачається що воно стосується правовідносин які виникають з захисту прав споживачів проте, спір у даній справі виник з правовідносин щодо стягнення заборгованості, де ОСОБА_1 є відповідачем.

Також, за загальними правилами цивільного законодавства України, а саме, відповідно до частини 1 ст. 204 Цивільного кодексу України, чинність вказаного правочину презюмується, тобто він є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Так, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2018 року по справі №337/4107/16-ц позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним залишено без задоволення (т. 1 а.с. 146-152).

Постановою Апеляційного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року вищевказане рішення залишено без змін (т. 1 а.с. 173-180).

В контексті питання щодо дотримання розумного балансу між комерційними інтересами банків та охоронюваними законом інтересами споживачів, колегія суддів вважає рішення, ухвалене по справі за позовом позов ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним - преюдиційним, оскільки спірний кредитних договір на відповідність вимог Закону України «Про захист прав споживачів» переглядався саме по справі №337/4107/16-ц.

Отже встановлено, що вказані кредитний договір, додаткова угода, договір поруки є чинними.

Посилання ОСОБА_1 на пропуск позивачем строку позовної давності ґрунтується на особистому тлумаченні законодавства скаржником.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання.

До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

Так, внесення ОСОБА_1 першого платежу 19 вересня 2006 року, замість дати, зазначеній у графіку платежів до 10 числа кожного місяця, не свідчить про порушення прав Банку з 11 вересня 2006 року, та виникнення права на звернення з позовом, оскільки сплата ОСОБА_1 платежу 19 вересня 2006 року, у будь-якому випадку є перериванням перебігу позовної давності.

Крім того, посилання скаржника на ч. 2 ст. 261 ЦК України, якою встановлено початок перебігу позовної давності за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, є безпідставними, оскільки умовами Договору про надання споживчого кредиту №0 строк виконання зобов`язань визначений, та зазначений у п.п. 1.2.2 не пізніше 03 серпня 2017 року.

Розділом 5 Договору встановлено право Банку вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів, комісій у порядку встановленому розділом 11 цього Договору.

Розділом 11 Договору передбачено, що у випадку настання обставин визначених у п.п.2.3., 4.9, 5.З., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 7.4., 9.2., 9.14. цього Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. П.п. 11.2 передбачено, що зазначене у п.11.1. Договору повідомлення (вимога) Банку направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється кур`єром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 13 січня 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» на адресу ОСОБА_1 у відповідності до розділу 11 Договору було надіслано вимогу про усунення порушень за Договором про надання споживчого кредиту № 0 від 04.08.2006 року протягом 31 календарного дня з дати отримання зазначеної вимоги, (т. 1 а.с. 14-15).

Вищевказану вимогу ОСОБА_1 отримано 18 січня 2016 року, що підтверджується матеріалами справи (т. 1 а.с. 16).

Таким чином, ПАТ «УкрСиббанк» змінив строк виконання основного зобов`язання і з 18.02.2016 року строк повного погашення кредиту в сплати процентів за користування кредитом вважається таким, що настав, а право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилось.

Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду у від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18).

Отже, вірним також є висновок суду, щодо неправомірного нарахування процентів у сумі 313,90 швейцарських франків за користування кредитом після 18 лютого 2016 року.

Втім, з урахуванням того, що до суду з позовом ПАТ «УкрСиббанк» звернулось 22 квітня 2016 року (т. 1 а.с. 49), доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності не заслуговують на увагу.

Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89, 263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про наявність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Судове рішення в частині солідарного стягнення заборгованості з ОСОБА_3 як з поручителя учасниками справи не оскаржується, а тому, відповідно до приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

На підставі вимог ст.141 ЦПК України з особи яка подала апеляційну скаргу, з урахуванням ухвали апеляційного суду від 11 листопада 2019 року про відстрочення сплати судового збору, з ОСОБА_1 підлягає стягненню судовій збір в дохід держави за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 141,374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 31 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 20026 (двадцять тисяч двадцять шість) гривень 45 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 18 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: