РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Рівненський міський суд Рівненської області

в особі головуючої судді - Панас О.В.

при секретарі судового засідання - Корнійчук А.В.

з участю:

позивачки - ОСОБА_1

представника позивачки - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Просила стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 половину вартості додаткових витрат на лікування та розвиток здібностей дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 в сумі 4988 (Чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім) гривень. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 Від шлюбу мають двох синів: повнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24.01.2017 у справі №569/17434/16-ц їхній шлюб розірвано. Неповнолітній син, ОСОБА_3, залишився проживати з нею. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2018 у справі №569/3770/18 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, в розмірі 1 300 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_3 додаткові витрати понесені на лікування сина в розмірі 3873,72 грн. Їхній син є інвалідом дитинства, діагноз: ВВР ГМ: гіпоплазія лівої гемісфери, правобічний спасматичний геміпарез зі стійким обмеженням рухової активності, І рівень за GMFCS, І рівень MACS. Первинний енурез. Мікрострабізм збіжний. Враховуючи ці обставини вонапостійно несе додаткові витрати на лікування та розвиток здібностей сина. З моменту прийняття рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2018 у справі №569/3770/18, нею понесені значні кошти на лікування та розвиток здібностей дитини, а саме: навчання у літньому лігвістичному таборі з 02.07.2018 до 13.07.2018; заняття із вивчення німецької мови, так 20.06.2018 нею оплачено абонемент у сумі 720,00 грн. та 01.06.2018 в сумі 720,00 грн., що підтверджується квитанціями виписані ФОП ОСОБА_7 Окрім того, їхній син навчається за програмою науково- педагогічного проекту Інтелект України , навчання за такою методикою передбачає оплату за навчальні матеріали, що підтверджується договором купівлі продажу №710 від 23.02.2017 та квитанціями на суму 800,00 грн. (№Р24А280349016А48120,№Р24А280369327А89778,№Р24А284246579А3254). Пунктом 4.2.3 вищенаведеного договору передбачено регулярна сплата платежів у встановлені терміни. Окрім того, вона безпосередньо несе витрати на лікування, що підтверджується діагнозами у медичній картці та фіскальними чеками на оплату медичних препаратів на загальну суму 4436,32грн. Згідно з даними медичної картки сина, 16.04.2018 проведено огляд у ендокринолога, який виписав лікування кардонатом, йодомарином, тріметатабол, всі препарати нею придбані, але на жаль вона не зберегла чеки. Для розвитку фізичних здібностей дитини, вона оплачує заняття у фітнес клубі ЕГО , а саме: дитячий фітнес, вартість 8 занять складає 300,00 грн. Її заробітна плата за шість місяців складає 6425,48 грн. (нараховані до сплати) та підтверджується довідкою за №7 від 11.07.2018. Їй одній самотужки важко утримувати дитину, вона купує йому одяг, спеціально підібране харчування, витрачає кошти на медичне обстеження, засоби гігієни, оплачує комунальні платежі. Відповідач добровільно не надає їй допомогу у звязку з додатковими витратами, повязаними з хворобою, розвитку здібностей дитини, тому вважає за можливе просити суд стягнути з відповідача половину витрачених додаткових витрат на дитину. У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та представник позивачки ОСОБА_2 підтримали позов частково . Позивачка визнала заперечення відповідача стосовно суми понесених додаткових витрат та не заперечила проти стягнення на її користь понесених витрат на дитину в сумі 2250 грн. Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково . Вказав, що дійсно з нього за рішенням суду стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_8 в розмірі 1300,00 грн. щомісячно. Не заперечує наявності в сина хвороби, проте стан його здоровя не погіршився за останній час. Стосовно придбання ліків для сина визнав понесені витрати на суму 3700 грн. та витрати на навчальні матеріали на суму 800 грн. Стосовно інших заявлених позивачкою витрат позов не визнав, оскільки не надано достовірних доказів щодо проведення оплат. Просив позов ОСОБА_1 задовольнити частково, не заперечив проти стягнення з нього додаткових витрат на суму 2250,00 грн. та понесених позивачкою судових витрат по оплаті судового збору. Представник відповідача згідно угоди-доручення адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні просив врахувати пояснення відповідача та задовольнити позов частково. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Рівненського міського суду від 24.01.2017р.. Неповнолітній син, ОСОБА_3, залишився проживати з позивачкою.

Від шлюбу мають двох синів: повнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, згідно актового запису про народження № 3170, зареєстрованого відділом ДРАЦС Рівненського міського управління юстиції.

Згідно довідки про склад сімї №88868 від 09.08.2018 р. вбачається, що неповнолітній Парфенюк М М. зареєстрований за місцем проживання матері.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 30.05.2018 у справі №569/3770/18 з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3, в розмірі 1 300 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_3 додаткові витрати понесені на лікування сина в розмірі 3873,72 грн. Як встановлено судом, заборгованість по оплаті аліментів стягнутих за рішенням суду -відсутня .

Як вбачається з долучених копій письмових документів, на які позивачка посилається як на докази та які були досліджені в судовому засіданні, ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, діагноз: ВВР ГМ: гіпоплазія лівої гемісфери, правобічний спасматичний геміпарез зі стійким обмеженням рухової активності, І рівень за GMFCS, І рівень MACS. Первинний енурез. Мікрострабізм збіжний. Оглянутими судом копіями долучених чеків підтверджується понесення позивачкою витрат на придбання ліків для лікування сина.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 навчається за програмою науково -педагогічного проекту Інтелект України , що передбачає оплату за навчальні матеріали, що підтверджується договором купівлі - продажу №710 від 23.02.2017 та квитанціями на суму 800,00 грн. (№Р24А280349016А48120,№Р24А280369327А89778,№Р24А284246579А3254). Пунктом 4.2.3 вищенаведеного договору передбачено регулярна сплата платежів у встановлені терміни.

З огянутого судом Договору про навчання №10-18 від 20.06.2018р. вбачається, що ОСОБА_9 було укладено зазначений договір для навчання сина ОСОБА_3 у літньому лінгвістичному таборі з 02.07.2018р. до 13.07.2018р.. Вартість навчання договором не визначена. Квитанція про оплату від 20.06.2018 на суму 3000,00 грн. без номеру та доказів щодо зарахування зазначених коштів ОСОБА_10, суду не надано. Квитанціями виписанами ФОП ОСОБА_7підтверджується оплата позивачкою занять сина із вивчення німецької мови, так 20.06.2018 нею оплачено абонемент у сумі 720,00 грн. та 01.06.2018 в сумі 720,00 грн. Судом не встановлено жодного підтверджуючого документу на твердження позивачки , що вона оплачує заняття у фітнес клубі ЕГО , а саме: дитячий фітнес, вартість якого за 8 занять складає 300,00 грн. Встановлено, що ОСОБА_1 офіційно працевлаштована , що підтверджується довідкою вих. № 7 від 11.07.2018 року виданою ТОВ "Хліб України-Рівне",заробітна плата за 6 місяців складає 6425,48 грн. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року (надалі Конвенція про права дитини), Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до ч.2 ст.6 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.1 ст.27 Конвенції про права дитини Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР від 17 липня 1997 року) Кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Конституцією України визначено основні права і обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей, Зокрема, у частині 2 ст.51 Основного Закону України і кореспондованій їй статті 180 СК України зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Як було встановлено в судовому засіданні, син сторін ОСОБА_3 є інвалідом дитинства, потребує постійного лікування, яке йому призначають лікарі, і яке необхідне, виходячи з медичних показників, у зв'язку з чим були понесені позивачкою витрати, які суд розцінює як додаткові витрати на дитину відповідно до ст. 185 СК України, зазначені витрати викликані особливими обставинами, так як батьки зобовязані піклуватися про здоровя дітей. До відшкодування понесених додаткових витрат можна притягати лише батьків, по фактично понесених або передбачуваних витратах, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Статтею 55 Конституції України передбачено, що права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Аналогічні положення викладено і у статті 16 ЦК України, якою установлено, що кожній особі надано право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд прийшов до висновку, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування додаткових витрат понесених за лікування неповнолітньої дитини. Враховуючи те, що обов'язок по утриманню повнолітніх дітей лежить на обох з батьків, то суд прийшов до висновку, що кожний з батьків зобовязаний нести матеріальні витрати у разі лікування дитини. При визначенні розміру додаткових витрат на лікування, які підлягають до стягнення з відповідача, суд враховує, що відповідач працездатний, отримує дохід від заробітної плати. Крім того, судом встановлено, що відповідач щомісячно сплачує аліменти, заборгованості по аліментах не має. Також суд враховує, що позивачка несе інші витрати повязані з навчанням та розвитком сина: придбання навчальних матеріалів, одягу, спеціального харчування, та ін. Проте, судом не здобуто достовірних та достатніх доказів на підтвердження доводів позивачки про понесені витрати, повязані з особливими обставинами , такими як необхідність навчання сина у лінгвістичному таборі, вивчення німецької мови, дитячий фітнес . Відповідно до вимог частини другої ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов. При цьому навчання у лінгвістичному таборі, відвідування занять із вивчення німецької мови, не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Суд приходить до висновку про відсутність правової підстави передбаченої ст.185 СК України для задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_3 понесених додаткових витрат на оплату навчання у лінгвістичному таборі, занять із вивчення німецької мови , дитячий фітнес, оскільки вказане навчання законодавцем не віднесено до особливих обставин. Таким чином, враховуючи достовірно встановлені судом докази, та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на утримання неповнолітньої дитини в сумі 2250,00грн. Судові витрати по оплаті судового сбору підлягають до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 704,80грн. На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263-268, 273,354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд , в и р і ш и в: Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені додаткові витрати на дитину в сумі 2250 (дві тисячі двісті п"ятдесят) грн. 00 коп. Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір в сумі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. в прибуток державного бюджету. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Позивач: ОСОБА_1 , проживає : 33018, м.Рівне, вул. Червоногірська. 37, кв. 20, ідентифікаційний номер 1. Відповідач: ОСОБА_5, проживає : ІНФОРМАЦІЯ_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Повне рішення виготовлене - 31.01.2019 р.

Суддя: О.В.Панас