РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Токмак

Токмацький районний суд Запорізької області у складі головуючого судді Курдюкова В.М., за участі секретаря судового засідання Ладики М.О., за участі заявника ОСОБА_1, представника заявника ОСОБА_2, розглянувши в відкритому судовому засіданні позовну заяву за заявою ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи Токмацька міська рада Запорізької області про встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулась до суду з заявою, якою просить встановити факт, що ОСОБА_1 вступила в володіння та управління спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Токмак, Запорізької області 1/4 частиною житлової квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року.

Заяву обґрунтовує наступним.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер чоловік заявника ОСОБА_3, у віці 47 років, який проживав в АДРЕСА_2.

Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно -1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року.

Його єдиним належним спадкоємцем за законом є заявник. Інших будь-яких спадкоємців, а ні за законом, а ні за заповітом немає. Спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не відкривалась.

З 27 лютого 1995 року заявник разом проживала та була зареєстрована зі своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

На початку 2003 року заявник купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. 13.02.2003 року заявник знялася з вищевказаного місця проживання та зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі АДРЕСА_3 з метою її переобладнання на вбудоване (нежитлове) приміщення, салон-перукарню. В даній квартирі заявник була зареєстрована з 14.02.2003 року до 18.06.2003 року.

Насамперед, заявник фактично проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2. Якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відразу після смерті чоловіка заявника, заявник вступила в управління та володіння цим спадковим майном тому, що заявник також є співвласником даної житлової квартири. У заявника на руках залишились: оригінал вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, технічний паспорт на дану житлову квартиру, свідоцтво про його смерть.

Отже заявник, фактично прийняла спадщину після свого чоловіка ОСОБА_3, шляхом вступу в управління та володіння вищевказаним спадковим майном в порядку ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР.

Згодом, заявник звернулась до Токмацької державної нотаріальної контори Запорізької області за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом, після спадкодавця - заявника чоловіка ОСОБА_3 Але заявнику було в цьому відмовлено та видана Постанова «Про відмову у вчиненні нотаріальної дії», вихідний номер 1694/02-14 від 11.12.2018 року. Саме через те, що заявник не подала у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини після чоловіка заявника.

04.01.2019 року провадження у справі відкрито та призначено підготовче засідання.

16.01.2019 року від представника заінтересованої особи Токмацької міської ради Запорізької області надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності.

17.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Відсутні передбачені ст. 223 ЦПК України підстави для відкладення судового розгляду з причини нез'явлення представника заінтересованої особи Токмацької міської ради Запорізької області, що дало суду підстави для судового розгляду справи по суті за відсутності представника заінтересованої особи Токмацької міської ради Запорізької області.

Під час судового розгляду заявник та представник заявника підтримали позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, просили позовну заяву задовольнити.

Свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні підтвердили той факт, що, заявник проживала в даній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з померлим чоловіком ОСОБА_3 до самої його смерті.

Вислухавши пояснення заявника та представника заявника, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого 29.05.2003 року Токмацьким міськвідділом реєстрації актів громадського стану Запорізького обласного управління юстиції, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 47 років в м. Токмак, Запорізької області.

Після його смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно -1/4 частину житлової квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року.

Його єдиним належним спадкоємцем за законом є заявник. Інших будь-яких спадкоємців, а ні за законом, а ні за заповітом немає. Спадкова справа після померлого ОСОБА_3 не відкривалась.

З 27 лютого 1995 року заявник разом проживала та була зареєстрована зі своїм чоловіком ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2.

На початку 2003 року заявник купила однокімнатну квартиру АДРЕСА_3. 13.02.2003 року заявник знялася з вищевказаного місця проживання та зареєструвала своє місце проживання в даній квартирі АДРЕСА_3 з метою її переобладнання на вбудоване (нежитлове) приміщення, салон-перукарню. В даній квартирі заявник була зареєстрована з 14.02.2003 року до 18.06.2003 року.

Насамперед, заявник фактично проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_2. Якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відразу після смерті чоловіка заявника, заявник вступила в управління та володіння цим спадковим майном тому, що заявник також є співвласником даної житлової квартири.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Токмацької державної нотаріальної контори від 11.12.2018 року заявнику відмовлено, оскільки заявником не подано у встановлений законом шестимісячний термін заяву про прийняття спадщини після чоловіка.

Відповідно до листа - відповіді Токмацької державної нотаріальної контори від 28.01.2019 року спадкова справа після ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 не відкривалася.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 ст. 16 ЦК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1, п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і розяснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

У відповідністю з ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 р. №5 (в редакції від 25.05.1998) заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію. При вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з якими місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме - місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття.

Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 "Про судову практику у справах про спадкування"передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Частиною 1 ст. 319 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Оскільки спадщина відкрилася до набрання чинності Цивільним кодексом України в редакції 2003 року застосуванню підлягають норми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року з наступними змінами та доповненнями.

Статтею 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 18 червня 1994 року (була чинна на момент виникнення правовідносин) передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст. 549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

На підставі зазначених вище, досліджених під час судового розгляду доказів, судом достовірно встановлено, що заявник прийняла спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_3 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З урахуванням характеру спірних правовідносин та відсутності вимог заявника про відшкодування судових витрат, витрати по сплаті судового збору залишаються понесеними за її рахунок.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 258, 259, 265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, за участі заінтересованої особи Токмацька міська рада Запорізької області про встановлення факту вступу в управління та володіння спадковим майном задовольнити повністю.

Встановити факт, що ОСОБА_1 вступила в володіння та управління спадковим майном після смерті чоловіка ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Токмак, Запорізької області ј частиною житлової квартири АДРЕСА_2 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.02.1995 року.

Рішення може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду в тридцятиденний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст виготовлений 29.01.2019 року.

Суддя: