Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16595/15-ц

провадження № 61-16178св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - фізична особа-підприємець ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року в складі колегії суддів: Бондаренко Н. В., Малько О. С., Хилевича С. В.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позовна заява мотивована тим, що він був прийнятий на роботу машиністом екструдера згідно трудового договору від 07 серпня 2012 року між працівником

і фізичною особою, яка використовує найману працю. Відповідно до пункту

3 фізична особа зобов`язується оплатити працю працівника у розмірі 105 % мінімальної заробітної плати на місяць. 29 травня 2015 року його звільнено

з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України.

Вказує на те, що при звільненні з роботи та проведенні розрахунку йому не було нараховано і виплачено суму компенсації за невикористану відпустку, у зв`язку

з чим утворилась заборгованість, яку просить стягнути з відповідача, а також стягнути середній заробіток за період з 29 травня 2015 року по день проведення повного розрахунку.

Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 02 березня

2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено за недоведеністю.

Суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_1 в день звільнення було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати

у зв`язку зі звільненням та роз`яснено, що компенсація за невикористану ним відпустку у сумі 756,46 грн. буде виплачена 01 червня 2015 року. Тому суд дійшов висновку, що вина фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 у невиплаті компенсації за невикористану відпустку у день звільнення відсутня.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 рокурішення Рівненського міського суду Рівненської області від 02 березня 2016 року скасовано. Позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 30 травня

2015 року по 21 січня 2016 року в розмірі 10 322 грн 79 коп. Вирішено питання про стягнення судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апеляційний суд виходив з того, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому. У разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП Українивідповідальність.

Аргументи учасників справи

У червні 2016 року фізична особа-підприємець ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій посилаючись на порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення районного суду.

Касаційна скарга мотивована тим, що вина фізичної особи-підприємця

ОСОБА_2 у невиплаті компенсації за невикористану позивачем відпустку

в день звільнення відсутня, оскільки при звільненні 29 травня 2015 року ОСОБА_1 було надано письмове повідомлення про розмір коштів належних йому до виплати у зв`язку зі звільненням та роз`яснено, що компенсація за невикористану ним відпустку у розмірі 756 грн 46 коп. буде виплачена 01 червня 2015 року.

Рішення суду апеляційної інстанцій оскаржується в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період з 30 травня 2015 року по 21 січня 2016 року в розмірі 10 322 грн 79 коп., тому в іншій частині справа в касаційному порядку не переглядається.

Відзив (заперечень) позивачем на касаційну скаргу не подано.

Рух справи

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ від 13 червня 2016 року відкрито касаційне провадження

в цій справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_1 з 07 серпня 2012 року по 29 травня 2015 року працював машиністом екструдера у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на підставі трудового договору від 07 серпня 2012 року між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованому в Рівненському міському центрі зайнятості за № 4.

29 травня 2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України.

В день звільнення йому виплачено 1 161,20 грн заробітної плати та видано трудову книжку, однак не виплачено 756,46 грн компенсації за невикористану відпустку.

Згідно копії видаткового касового ордеру компенсація за невикористану відпустку в розмірі 756,46 грн ОСОБА_1 виплачена 22 січня 2016 року.

Відповідно до статей 47, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Апеляційний суд зробив правильний висновок, що закон прямо покладає на роботодавця обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок в день звільнення - виплатити всі суми, що належать йому. У разі невиконання цього обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП Українивідповідальність.

Встановивши, що в день звільнення (останній робочий день позивача) відповідач не провів з ОСОБА_1 повного розрахунку, затримка розрахунку при звільненні сталася не з вини позивача, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі статті 117 КЗпП України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення апеляційного суду в оскарженій частині постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів

у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, рішення апеляційного суду

в оскарженій частині ? без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Рівненської області від 19 травня 2016 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку при звільненні за період

з 30 травня 2015 року по 21 січня 2016 року в розмірі 10 322 грн 79 коп. без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат