Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 323/3555/16-ц

провадження № 61-1200св17

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року у складі судді Мінаєва М. М. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року у складі колегії суддів: Подліянової Г. С., Дашковської А. В., Кримської О. М.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» (далі - Закон України № 2147-VIII) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у сумі 23 310,35 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 27 квітня 2007 року ОСОБА_1 на підставі заяви отримала кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2 100,00 грн зі сплатою 22,80 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим терміном повернення, який відповідає строку дії картки. ОСОБА_1 зобов`язання належно не виконала, унаслідок чого станом на 03 листопада 2016 року за кредитним договором утворилася заборгованість у розмірі 23 310,35 грн, у тому числі: 1 548,28 грн -тіло кредиту, 17 217,69 грн - проценти за кредитом, також за порушення умов кредитного договорубанк нарахував 3 196,27 грн пені та комісії, 250,00 грн штрафу (фіксована частина), 1 098,11 грн штрафу (процентна складова).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року позов задоволено частково, стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 27 квітня 2007 року б/н у розмірі 5 603,28 грн, у тому числі: 1 816,20 грн - проценти за кредитом, 3 196,27 грн - комісія, 590,81 грн - штраф за неналежне виконання договірних зобов`язань; у решті позову відмовлено; стягнено з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 331,27 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість; після 26 грудня 2012 року не погашала кредит, що з урахуванням заяви відповідача про застосування строків позовної давності, є підставою для відмови ПАТ КБ «ПриватБанк» у стягненні тіла кредиту, оскільки банк звернувся до суду з цим позовом у листопаді 2016 року. При цьому, суд дійшов висновку про те, що з ОСОБА_1 слід стягнути проценти за період з листопада 2013 року до жовтня 2016 року, комісію та частково штраф.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції правильно застосував позовну давність у частині стягнення щомісячних платежів, нарахованих банком до 15 листопада 2013 року, та штраф у межах річного строку позовної давності.

Короткий зміст касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у грудні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року, відмовити у позові.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII та розпочав роботу Верховний Суд як суд касаційної інстанції.

У грудні 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_1 передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2018 року відкрито касаційне провадження, справу витребувано з Оріхівського районного суду Запорізької області.

Ухвалою Верховного Суду від 23 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

У частині відмови у стягненні заборгованості за тілом кредиту рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року не оскаржувалися, тому судові рішення у цій частині не переглядаються судом касаційної інстанції.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що заборгованість за кредитним договором відповідач погасила у грудні 2012 року, з цього моменту у неї відсутні будь-які зобов`язання перед банком. ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з цим позовом після спливу строку позовної давності; суд першої інстанції розглянув справу, належно не повідомивши її про час та місце розгляду справи, безпідставно частково задовольнив вимоги банку.

Відзиву на касаційну скаргу не надходило.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 27 квітня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір з ОСОБА_1 , за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 100,00 грн, шляхом підписання заяви про отримання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» зі сплатою 1,9 % на місяць на залишок заборгованості та 1 % щомісячної комісії.

Згідно з розрахунком, який надавався ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 має заборгованість за тілом кредиту у розмірі 1 548,28 грн, крім того, банк нарахував до 06 листопада 2016 року процентами за кредитом у розмірі 17 217,69 грн, пеню та комісію у розмірі 3 196,27 грн, а також 250,00 грн - штрафу (фіксована частина), 1 098,11 грн - штрафу (процентна складова).

ОСОБА_1 до ухвалення судом першої інстанції рішення по суті спору подала заяву про застосування строків позовної давності.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 дійшов висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, з огляду на який картка діє в межах визначеного нею строку. У такому разі, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу.

У справі суди встановили, що підписана ОСОБА_1 заява про отримання кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» не визначає строку кредитування. У такому разі цей строк обраховується строком дії кредитної картки.

Строк дії кредитної картки, яка видавалася ОСОБА_1 , встановлений до серпня 2017 року.

Установивши зазначені обставини, суди попередніх інстанції дійшли правильного висновку, що, з урахуванням поданої ОСОБА_1 до ухвалення рішення по суті спору заяви про застосування строку позовної давності, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» у частині стягнення періодичних платежів за кредитом підлягає задоволенню у межах трирічного строку позовної давності, що передували зверненню банку до суду з цим позовом, а щодо неустойки - в межах одного року.

Зважаючи на вказане, Верховний Суд вважає неприйнятними твердження ОСОБА_1 щодо пропуску банком строку позовної давності.

Доводи касаційної скарги щодо відсутності у відповідача зобов`язань за кредитним договором у зв`язку з погашенням нею тіла кредиту, стосуються переоцінки обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій, що виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції, які передбачені статтею 400 ЦПК України.

Щодо неналежного повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи судом першої інстанції, зазначені доводи касаційної скарги є безпідставними, оскільки її представник ОСОБА_2 в день судового розгляду, призначеного на 07 червня 2017 року, подав до Оріхівського районного суду Запорізької області клопотання про розгляд справи без його участі, цього ж дня суд ухвалив рішення про суті спору.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалені у справі рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року та ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року у частині стягнення процентів за кредитом, комісії та штрафу - без змін.

Щодо судових витрат

Оскільки суд касаційної інстанції дійшов висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції, то у справі немає підстав для зміни розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 402, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 07 червня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 28 листопада 2017 року у частині стягнення процентів за кредитом, комісії та штрафу - залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. М. Сімоненко
Судді: А. А. Калараш
С. Ю. Мартєв
Є. В. Петров
С. П. Штелик