П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді -Березовенко Р.В.,
суддів:Лівінського С.В., Суханової Є.М.,
з участю секретаряМалашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2019 року до Голосіївського районного суду міста Києва надійшов позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа Банк», реєстратора Комунального підприємства «Реєстраційне бюро» Сороки Валерія Миколайовича, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Одночасно з позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 43,4 кв.м. Свої вимоги обґрунтовує тим, що існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача та третім особам. Відповідач може відчужити квартиру, у якій проживає 10 чоловік.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою задовольнити заяву. При цьому, апелянт посилається на те, що суд не пересвідчився, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір, та існують обставини щодо невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не з`ясував обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а, також, відповідність виду забезпечення позову, який просив застосувати позивач, позовним вимогам.

В ухвалі про відкриття апеляційного провадження учасникам справи було надано строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

16.12.2019 року до суду надійшов відзив АТ «Альфа-Банк», поданий представником - Біллерис Ю.О., згідно якого вважає апеляційну скаргу безпідставною, необгрунтовною, та такою, що не підлягає задоволенню. Посилаючись на судову практику зазначає, що позивачем не додано жодного документа, який би підтверджував існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, не надано жодного доказу, який би підтверджував його припущення. Крім того, заява про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення.

Позивач, ОСОБА_1 в судовому засіданні просив апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року скасувати, заяву про забезпечення позову задовольнити.

В судовому засіданні представник АТ «Альфа-Банк» - Біллерис Ю.О., просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином не обґрунтована заява про забезпечення позову в частині того, що не вжиття заходів забезпечення позову може утруднити виконання рішення суду або зробити неможливим його виконання у разі не забезпечення позову, саме у запропонований спосіб. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, квартира, на яку просить заявник накласти арешт, перебуває в іпотеці на підставі договору від 18.07.2013 р. і містить заборону відчуження предмету іпотеки, а тому, суд не вбачає підстав для забезпечення позову шляхом повторного накладення арешту на майно.

Колегія суддів з вказаним висновком в повній мірі погодитися не може, враховуючи наступне.

У частині другій статті 149 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Відмовляючи в накладені арешту, суд першої інстанції, виходив із того, що позивачем не обґрунтовано, що не вжиття заходів може утруднити виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає такі висновки помилковими, оскільки суд першої інстанції не врахував, що між сторонами наявний спір, існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, оскільки на даний час право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, а обраний позивачем вид забезпечення позову - «накладення арешту на квартиру» співмірний із предметом позову.

Крім того, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки спірна квартира є предметом іпотеки, то на неї вже накладено заборону відчудження, а тому накладення арешту не потрібне. З матеріалів справи вбачається, що заборона щодо спірної квартири дійсно існує, однак, вона вчинена саме на захист інтересів відповідача, що на думку колегії суддів унеможливлює захист інтересів позивача.

За таких обставин, ухвала суду першої інстанції про відмову у накладені арешту підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення вимог заяви про забезпечення позову.

Обґрунтовуючи судове рішення, крім іншого, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 27 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно: 3-х кімнатну квартиру в АДРЕСА_2 , площею 78,85 кв. м., житлова площа 43,4 кв. м.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

Є.М. Суханова