Справа № 464/6507/19
пр.№ 2-о/464/169/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2019 року м. Львів

Сихівський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Рудакова І.П.,

за участю секретаря судового засідання Захарчук О. Ю.,

справа № 464/6507/19,

учасники справи:

заявник ОСОБА_1 з`явилась,

заінтересована особа ОСОБА_2 з`явився,

розглянувши в порядку окремого провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

за участю представників учасників справи: представник заявника ОСОБА_3 з`явився,

в с т а н о в и в:

заявник звернувся в суд із заявою у якій просить:

-заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 , за адресою - АДРЕСА_1 , строком на шість місяців;

-заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м до місця проживання постраждалої особи ОСОБА_1 , за адресою - АДРЕСА_1 , строком на шість місяців;

-заборонити ОСОБА_2 вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою ОСОБА_1 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, строком на шість місяців.

В обґрунтування заяви покликається на те, що ОСОБА_2 є колишнім чоловіком заявника. Проживають разом у спільній квартирі. Вчиняє відносно заявника фізичне, психологічне та економічне насильство, у зв`язку із чим безліч раз зверталась до правоохоронних органів. Заінтересована особа притягалась до адміністративної відповідальності за вчинення насильства у сім`ї відносно дружини, кримінальної відповідальності за нанесення легкого тілесного ушкодження ОСОБА_1 У 2019 році тричі зверталась до органу досудового розслідування про вчинення домашнього насильства шляхом заподіяння тілесних ушкоджень їй колишнім чоловіком, у зв`язку із чим викликала карету швидкої допомоги. Такі обставини свідчать про загрозу для життя та здоров`я заявника. Відтак, просить заяву задовольнити.

У судовому засіданні заявник підтримала заяву з підстав викладених у ній та просить таку задовольнити.

У судовому засіданні заінтересована особа заперечила проти заяви та аргументів викладених у заяві. Просить у ній відмовити.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов наступного.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбних відносинах. Шлюб між сторонами був розірваний у січні 2015 року. Після припинення шлюбних відносин учасники справи надалі залишились проживати в одній квартирі. З цих обставин суд враховую спільну позицію учасників справи.

Заявник неодноразово зверталась до правоохоронних органів у зв`язку із вчиненням відносно неї протиправних дій.

Постановою Сихівського районного суду м. Львова від 08.04.2013 у справі № 464/3002/15-п ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративне правопорушення та накладено адміністративне стягнення. Вказаними судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_2 09.03.2013 о 22.00 год. за місцем проживання - АДРЕСА_1 , безпричинно влаштував сімейний скандал, під час якого ображав нецензурними словами свою дружину ОСОБА_1 та погрожував фізичною розправою, чим своїми діями вчинив насильство у сім`ї.

20 березня 2014 року вирок Сихівського районного суду м. Львова ОСОБА_2 визнано винним за ч. 2 ст. 125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 70 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1360 грн та стягнуто моральну шкоду у сумі 3000,00 грн. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_2 11.03.2013 року близько 22.00 год., маючи умисел на спричинення легкого тілесного ушкодження, перебуваючи в приміщенні квартири під час конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків між ним та його дружиною ОСОБА_1 , умисно наніс останній декілька ударів кулаками в голову та по тілу, в результаті чого спричинив їй, згідно з висновком судово-медичної експертизи № 475 від 20.03.2013 року, легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я у вигляді: струсу головного мозку, забою м`яких тканин тім`яної ділянки, множинних забійних гематом тіла та забій м`яких тканин правої кисті.

16 березня 2016 року ухвалою цього ж суду звільнено ОСОБА_2 від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а провадження у справі закрито. Суд установив, що кримінальне правопорушення інкриміновано ОСОБА_2 у зв`язку із виникненням конфлікту між ним та колишньою дружиною ОСОБА_1 під час якого останній було нанесено удари, які відноситься до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_2 протягом 2013-2014 вчиняв протиправні дії відносно своєї дружини ОСОБА_1 , як її чоловік.

У відповідності до ст.39 КУПАП, ст.89 КК України ОСОБА_2 вважається таким, що не підданий адміністративному стягненню та не має судимості, адже інших протилежних доказів цьому заявником не подано.

Як зазначалося шлюб між учасниками справи розірвано у 2015 році.

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Згідно з ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Звертаючись до суду з вимогами про видачу обмежувального припису щодо свого колишнього чоловіка ОСОБА_2 , заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що останній вчиняє щодо неї фізичне (потерпіла отримувала тілесні ушкодження через неодноразову застосування до неї фізичного насильства), психічне (залякування, приниження, образи, переслідування, погроза розправи) та економічне насильство (заборона користування спільною технікою, предметами побуту, вимикання житлово-комунальних послуг, вимагання грошових коштів на оплату за житлово-комунальні послуги).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, серед іншого, належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Згідно ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

У п. 9 ч. 1 ст. 1 згаданого Закону вказується, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 №9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (ст.129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Повертаючись до матеріалів справи, яка розглядається суд відмічає, що заявниця неодноразово зверталась до Сихівського відділу поліції ГУ НП у Львівській області протягом 2019 року, а саме 13 січня, 09 квітня 2019 року, 30 липня 2019 року, із заявами про вчинення відносно неї кримінального правопорушення.

В результаті таких звернень ОСОБА_1 працівниками правоохоронних органів було внесено інформацію до Єдиного реєстру досудових розслідувань та відкрито відповідні кримінальні провадження щодо:

-нанесення 12 січня 2019 року близько 19.00 год. невідомою особою, перебуваючи за адресою - АДРЕСА_1 , тілесних ушкоджень ОСОБА_1 , правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України;

-нанесення 07 квітня 2019 року близько 19.00 год. невідомою особою, перебуваючи за адресою - АДРЕСА_1 у коридорі квартири тілесні ушкодження ОСОБА_1 , правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України;

- 30 липня 2019 року близько 08.26 год. ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження за адресою - АДРЕСА_1 , а саме різані рани долонної поверхні лівої кисті, правова кваліфікація кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 125 КК України.

Зазначені кримінальні провадження постановами слідчих Сихівського ВП ГУ НП у Львівській області були закриті, однак такі процесуальні рішення надалі були скасовані ухвалами слідчих суддів Сихівського районного суду м. Львова від 16.04.2019 №464/300/19, 06.11.2019 № 464/2201/19, 06.112019 № 464/4065/19 /арк. спр. 14, 15, 17, 18, 21, 22/.

Таким чином, наявність кримінальних проваджень, відомості про які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, не є доказом вини ОСОБА_2 у вчиненні кримінальних правопорушень, саме відносно своєї колишньої дружини.

Крім того, суд враховує, що зазначені відомості містять інформацію про вчинення кримінальних правопорушень невідомою особою. Однак, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.

Отже вказані докази, подані заявником як вчинення домашнього насильства, суд оцінює критично.

Посилання заявниці на виписку-епікриз із медичної картки стаціонарного хворого № 1618 від 30.07.2019, суд не приймає до уваги у частині нанесення тілесних ушкоджень чоловіком ОСОБА_2 , адже інформації наявна у виписці з цього питання відображена лікуючим лікарем із слів хворої ОСОБА_1 /арк. спр. 20/, а тому не може вважатися належним і допустимим доказом у справі.

Обставини, на які покликається ОСОБА_1 в своїй заяві, також спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_5 , наданими ним в судовому засіданні. Свідчення ОСОБА_5 про дійсні відносини колишнього подружжя суд вважає достовірними.

З аналізу наданих сторонами доказів та наявних матеріалів справи, суд прийшов переконання, що заявницею не доведено вчинення відносно неї домашнього насильства, саме колишнім чоловіком ОСОБА_2.

Не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні і ризики, які можуть настати у разі незастосування відносно заінтересованої особи обмежувального припису, які наведені заявницею у заяві про видачу обмежувального припису, однак не доведених у відповідності до ст. ст. 76-79 ЦПК України.

Таким чином, враховуючи, що суду не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованою особою відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а відтак суд прийшов висновку про відсутність підстав для видачі обмежувального припису.

У відповідності до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10, 76-80, 263-265, 273, 293, 294, 350-5, 350-6, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

у х в а л и в:

у заяві ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису - відмовити повністю.

Судові витрати, пов`язані з розглядом справи віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлено у відповідності до ч.2 ст.354 Цивільного процесуального кодексу України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Учасники справи:

заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 ;

заінтересована особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 17 грудня 2019 року.

Суддя І. П. Рудаков