Номер провадження: 22-ц/813/658/19
Головуючий у першій інстанції Боярський О.О.
Доповідач Драгомерецький М. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.06.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів колегії: Дрішлюка А.І.,

Черевка П.М.,

при секретарі: Півнєві Д.С.,

за участю: представника прокуратури Одеської області Харітонової О.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року за позовом Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова П.Г. до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В:

29 грудня 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури звернувся до суду з позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради про визнання незаконним рішення, недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку.

Мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі технічної документації із землеустрою, щодо поділу та об`єднання земельних ділянок 23.12.2014р. проведено державну реєстрацію земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 із земель, наданих раніше у користування Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України.

Цільове призначення земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Департаменту державної автомобільної інспекції МВС України, значилось як розміщення готельного комплексу.

Позивач також зазначає, що виходячи з поділу земельної ділянки, належної Департаменту ДАІ МВС, Затоківська селищна рада мала розпорядитись спірною земельною ділянкою відповідно до цього ж цільового призначення, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. Крім того земельну ділянку у порушення ст. ст. 79-1, 118 ЗК України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

Рішенням Затоківської селищної ради від 29.12.2014р. №2679 відповідачу ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,0919 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

У подальшому державним реєстратором реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих відповідачем ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 23.01.2015р. за №18826674.

На підставі зазначеного, позивач просить суд визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014р. №2679 та визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Також зазначено, що згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99, «інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає у чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку». Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державиних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності але й у діяльності приватних підприємств, товариств. На прокуратуру України покладено представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, визначеному законом, зокрема такі випадки передбачені ст. 23 Закону України «Про прокуратуру».

Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою у порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Затоківська селищна рада є представницьким органом місцевого самоврядування і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади та приймати від її імені рішення. Матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є поряд з іншим земля й природні ресурси, що є у власності територіальних громад, територіальні громади управляють майном, що є в комунальній власності.

Порушення інтересів територіальної громади смт. Затока, на думку прокурора, полягають у незаконному набутті ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку комунальної власності площею 0,0919 га.

Прийняття, на думку прокурора, незаконного рішення про передачу у власність земельної ділянки комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст. 13 Конституції України) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі у тому обсязі, який дозволяє її статус, як землі відповідно державної чи комунальної власності. В цьому контексті у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю у поєднанні із додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. ст. 14, 19 Конституції України).

Правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності становлять суспільний і публічний інтерес, а незаконність (у разі встановлення) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, такому суспільному інтересу не відповідає.

Чинним законодавством України не визначено суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду із позовами, а тому прокурор, у даному випадку, самостійно виступає в якості позивача у справі (том 1 а. с. 2-12).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року позовну заяву першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури Муравйова П.Г. залишено без розгляду (том 1 а. с. 151-158).

В апеляційній скарзі виконуючий обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури просить скасувати вищезазначену ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції відповідачі по справі та представники третіх осіб не з`явились, однак про розгляд справи вони сповіщались належним чином та завчасно, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, причини неявки до апеляційного суду вони не повідомили.

Тому, у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка належним чином повідомлених сторін у судове засідання не перешкоджає розглядові справи та доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, представника прокуратури Одеської області Харитонову О.Є., яка просила задовольнити апеляційну скаргу в повному обсязі, розглянувши доводи, викладені в ній, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів позовної заяви та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Залишаючи позовну заяву прокурора без розгляду з підстав п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, які свідчать про відсутність у прокурора повноважень на ведення справи у суді були виявлені після відкриття провадження у справі, а тому позовна заява підлягає залишенню без розгляду у зв`язку з тим, що позовну заяву від імені заінтересованої особи - ГУ Держгеокадастру, подано особою, яка не має повноважень на ведення справи (том 1 а. с. 157).

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, оскільки було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що прокурор в інтересах держави звернувся із позовом до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014р. №2679 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер 32628395, щодо земельної ділянки площею 0,0919 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією (ст. 13 ч. 1 Конституції України).

В Україні діє прокуратура, яка здійснює: представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (ст. 131-1 ч. 1 п. 3 Конституції України).

Підставою представництва прокурора у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою (ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру»).

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує у позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи в суді. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Під представництвом прокуратурою України інтересів держави в суді треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави. Ці дії включають подання прокурором до суду позовної заяви, його участь у розгляді справи за позовною заявою, а також у розгляді судом будь-якої іншої справи за ініціативою прокурора чи за визначенням суду, якщо це необхідно для захисту інтересів держави (рішення Конституційного суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99).

У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (ст. 56 ч. ч. 3-5 ЦПК України).

Представництво прокурором інтересів держави, у даному випадку, обґрунтовано із посиланням на те, що чинним законодавством України не визначено суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду із позовами, а тому прокурор, у даному випадку, самостійно виступає в якості позивача у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 посилається на те, що органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах є ГУ Держгегокадастру в Одеській області, яке є юридичною особою з відповідною процесуальною дієздатністю щодо здійснення захисту прав та охоронюваних законом інтересів держави у судовому порядку (том 1 а. с. 212-223).

Однак, Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості ґрунтів.

Аналіз повноважень посадових осіб Держгеокадастру та його територіальних органів, які є державними інспекторами у сфері державного контролю за використанням та охороною земель і дотриманням вимог законодавства України про охорону земель дає підстави для висновку про те, що посадові особи Держгеокадастру та його територіальних органів, в межах своїх повноважень мають право звертатися до суду з позовом щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

У даному випадку, прокурор не заявляв в інтересах держави в особі ГУ Держгегокадастру вимог про відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також вимог про повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився.

Предметом спору у даній справі є вимоги прокурора в інтересах держави про визнання незаконним рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014р. №2679 та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Затоківська селищна рада не може виступати у якості позивача і є відповідачем у справі, оскільки предметом оскарження є рішення селищної ради.

Чинне законодавство України прямо не визначає суб`єкта контролю за законністю прийняття органом місцевого самоврядування рішень щодо відведення земельних ділянок з відповідними повноваженнями на звернення до суду із позовами.

Разом з тим, саме на прокуратуру чинне законодавство України (ст. 131-1 ч. 1 п. 3 Конституції України, ст. 56 ч.ч. 3-5 ЦПК України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру») покладає обов`язок представництва у суді інтересів держави в разі наявності порушень або загрози порушень економічних, політичних та інших державних інтересів внаслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою.

У даному випадку, за відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор набуває статусу позивача і самостійно виступає в якості позивача.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Отже, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури, стосовно необґрунтованості залишення позову прокурора без розгляду з підстав п. 2 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відповідно до ст. 379 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені з неповним з`ясуванням обставин справи та неправильним застосуванням норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, то відповідно до ст. 379 ЦПК України це є підставою для скасування ухвали суду і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 372, п. 6 ч. 1 ст. 374, 379, 381 - 384, 389-390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу виконуючого обов`язки керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури задовольнити частково.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 квітня 2018 року скасувати.

Справу направити для продовження розгляду щодо відкриття провадження до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено: 18 червня 2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: М.М. Драгомерецький

А.І. Дрішлюк

П.М. Черевко