Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 585/2310/14-ц

провадження № 61-37024св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмила Володимирівна,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року у складі судді Євлах О. О. та постанову Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року у складі колегії суддів Левченко Т. А., Хвостика С. Г., Собини О. І.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Людмила Володимирівна, про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали, визнання права власності на частину страхового відшкодування, коштів на картковому рахунку та 39,71% транспортного засобу.

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Роменська міська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на спадкове майно та витребування майна з чужого незаконного володіння.

У позові просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; зобов`язати ОСОБА_2 передати їй вказаний автомобіль; витребувати у відповідача свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 21 травня 2008 року.

Позов ОСОБА_1 обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 . Згідно складеного її батьком заповіту він усе своє майно заповів їй. Посилаючись на неможливість оформлення її спадкових прав на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який входить до складу спадщини, у зв`язку із тим, що транспортний засіб та правовстановлюючі документи на нього знаходяться у ОСОБА_2 , просила позов задовольнити.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л. В., про визнання заповіту недійсним та визнання права власності.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказувала, що з 18 лютого 2012 року вона перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 та є спадкоємцем першої черги за законом. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається із 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; малої архітектурної форми - кіоску, площею 15 кв. м, що розташований на орендованій земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2 ; автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 ; власних грошових коштів на кредитній картці № НОМЕР_3 ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 2 354,15 грн; страхового відшкодування, що нараховане та виплачене ОСОБА_3 ПрАТ СК «Провідна» в сумі 22 430,27 грн. У встановлений законом строк вона звернулась до Роменської міської нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 .

Звертаючи увагу на суттєві розбіжності підпису та почерку ОСОБА_2 , які наявні в заповіті, складеному 12 листопада 2009 року, із зразками підпису та почерку, які містяться в інших документах, ОСОБА_2 стверджувала про недійсність такого заповіту. Крім цього, зазначала, що на час складання заповіту ОСОБА_3 зловживав алкогольними напоями та перебував на диспансерному обліку в лікаря-нарколога.

Неможливість оформлення спадкових прав на нерухоме майно в позасудовому порядку пояснювала тим, що ОСОБА_3 за життя не зареєстрував право власності на домоволодіння після самочинно зведеної прибудови, а саме гаражу «Б» та перебудови частини житлового будинку, в результаті чого збільшено розмір житлової площі на 8,2 кв. м, допоміжної площі та загального користування на 17,7 кв. м. Схожа ситуація виникла також і з малою архітектурною формою, фактична площа якої (15 кв. м) не відповідає її площі, визначеній у паспорті на розміщення кіоску.

Крім цього за спільні з її покійним чоловіком кошти ними було здійснено реконструкцію 1/2 частини домоволодіння, у зв`язку з чим придбано будівельні матеріали та виконано роботи на загальну суму 40 502 грн. Також, в період спільного проживання та перебування в шлюбі з ОСОБА_3 ними сплачено 33 354,96 грн на погашення кредитної заборгованості за автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що відповідає 39,71% його загальної вартості.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнення позовних вимог просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 12 листопада 2009 року; визнати за нею право власності на майно: об`єкт самочинного будівництва, а саме 1/2 частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; малу архітектурну форму - кіоск загальною площею 15 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ; будівельні матеріали та будівельні роботи, що використані при реконструкції частини житлового будинку на загальну суму 40 502 грн, 39,71% автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 24 березня 2015 року справи за позовами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Роменська міська державна нотаріальнаконтора, про визнання права власності на спадкове нерухоме майно та витребування майна з чужого незаконного володіння задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, кузов № НОМЕР_4 , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - приватний нотаріус Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л. В., про визнання заповіту недійсним, визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва, будівельні роботи та будівельні матеріали, визнання права власності на частину страхового відшкодування, коштів на картковому рахунку та 39,71% транспортного засобу залишено без задоволення.

Рішення місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, мотивоване тим, що ОСОБА_3 заповів усе своє майно, яке буде йому належати на час смерті своїй дочці - ОСОБА_1 . Та обставина, що підписи у заповіті виконано саме ОСОБА_3 підтверджується висновком повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 8608/10904 від 14 грудня 2016 року. ОСОБА_1 позбавлена можливості оформити свої спадкові права, оскільки в неї відсутні правовстановлюючі документи на транспортний засіб, а між сторонами існує спір про право на спадкове майно.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , суди попередніх інстанцій виходили з того, що заповітом, який є дійсним, охоплене усе спадкове майно, а ОСОБА_2 не належить до кола осіб, передбачених статтею 1241 ЦК України, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Право власності на спірне майно (житловий будинок) було набуто заповідачем до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , якою не надано доказів проведення ремонтних робіт у ньому. Автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_2 також придбав до шлюбу, а погашення ним частини кредитної заборгованості в період шлюбу не є наслідком набуття ОСОБА_2 права власності на це майно.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у червні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов у повному обсязі, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рух справи в суді касаційної інстанції

20 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу Лесько А. О. та визначено суддів, які входять до складу колегії: Штелик С. П., Мартєв С. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 26 червня 2018 року відкрито касаційне провадження у цивільній справі № 585/2310/14-ц та витребувано справу з Роменського міськрайонного суду Сумської області.

Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 жовтня 2019 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

Згідно протоколу автоматичного визначення складу колегії суддів від 03 грудня 2019 року визначено колегію суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду для розгляду справи у складі: Грушицький А. І. (суддя-доповідач), Висоцька В. С., Литвиненко І. В., Сердюк В. В., Фаловська І. М.,

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом було необґрунтовано відхилено клопотання її представника щодо відкладення розгляду справи, у зв`язку із чим її було обмежено у реалізації процесуальних прав та позбавлено доступу до правосуддя.

Заявник посилається на необґрунтованість висновку судів попередніх інстанцій щодо наявності підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль. Зазначає, що позов ОСОБА_1 не містить посилань на наявність доказів порушення її прав саме ОСОБА_2 , яка, в свою чергу, не має можливості видавати відповідний встановлений законом документ, згідно з яким ОСОБА_1 могла б здійснити державну реєстрацію спірного автомобіля.

ОСОБА_2 зазначає, що судами попередніх інстанцій, в порушення норм цивільного процесуального законодавства не наведено мотивів відхилення висновку судової почеркознавчої експертизи від 25 січня 2016 року № 58. Натомість звертає увагу, що висновок повторної комплексної почеркознавчої експертизи від 14 грудня 2016 року мав бути відхилений судом, оскільки така експертиза була виконана з використанням документів, які експертам не направлялись, та, виявивши незвичні умови виконання підпису у заповіті, експертами було віднесено їх до ознак, які не є ознаками технічної підробки.

Касаційна скарга також містить посилання на неправильність висновку судів щодо недоведеності ОСОБА_2 обставини проведення будівельних робіт та виконаними у зв`язку із ними поліпшеннями, що призвело до збільшення житлової площі, а також того факту, що погашення кредиту на суму 33 354,96 грн відбувалось у період перебування нею у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

До Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, поданий ОСОБА_1 . Колегія суддів долучає відзив на касаційну скаргу до матеріалів справи, проте розглядає касаційну скаргу без його врахування, оскільки відсутні докази надсилання його копій іншим учасникам справи, що є невиконанням приписів частини четвертої статті 395 ЦПК України.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_3

Згідно заповіту, посвідченого 12 листопада 2009 року приватним нотаріусом Роменського районного нотаріального округу Білашенко Л. В., ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що він матиме право, заповів ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до договору дарування від 04 вересня 1998 року ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, що знаходяться в АДРЕСА_1 . Зазначене майно складається з будинку шлакоблочного «А», жилою площею 54,0 кв. м, гаража цегляного - «Г» та уборної цегляної - «У» (т. 1 а.с.118).

У відповідності до звідного оціночного акту по домоволодінню в АДРЕСА_1 , проведено реєстрацію поточних змін станом на 07 лютого 2002 року, у зв`язку з чим зазначено перелік будівель і споруд, що складається з: будинку «А-1», гаража «Г», уборної «У», гаража «Б», вбиральні «У-1», огорожі (т.1 а.с.120).

Згідно з відомістю та поетажного плану на житловий будинок в АДРЕСА_1 , 1/ 2 частина житлового будинку, що належала на праві власності ОСОБА_3 , складається з сіней - 10 кв. м, кладової - 3,7 кв. м, кухні - 10,3 кв. м, житлової кімнати - 14,8 кв. м, житлової кімнати - 8,8 кв. м, житлової кімнати - 6,5 кв. м, загальна площа частки - 54,1 кв. м, житлова - 30,1 кв. м (т. 1 а. с. 121-122).

З акту № 443 міжвідомчої комісії Роменського міськвиконкому від 27 липня 2001 року та будівельного паспорту на будівництво прибудови до житлового будинку, виданого на підставі рішення виконкому Роменської міської ради від 26 вересня 2001 року № 361, вбачається, що ОСОБА_3 дозволено будівництво прибудови, яка вже розпочата, до належної йому частки житлового будинку АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 199-202).

Відповідно до плану газопостачання від 29 вересня 2008 року та проекту влаштування вентиляції кухні, ОСОБА_3 01 жовтня 2008 року погоджено зміну місця установки газового лічильника і газової плити в кв. № 2 та зміну місця установки автозапалювального приладу (т. 1 а. с. 203-204) та встановлення облаштування вентиляції кухні (т. 1 а. с. 205-206).

У відповідності до державного акту серії ЯГ № 033372, виданого 16 травня 2006 року, ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0287 га за адресою: АДРЕСА_1 з цільовим використанням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (т. 1 а. с. 207).

Відповідно до договору купівлі-продажу автомобіля від 19 травня 2008 року ОСОБА_3 придбав автомобіль за 94 179,00 гривень (т. 3 а. с. 197).

За умовами кредитного договору від 21 травня 2008 року ОСОБА_3 отримав кредит в сумі 84 000 грн для придбання авто Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, строком на 60 місяців, з кінцевим терміном сплати кредиту - до 12 травня 2013 року (т. 3 а. с.198).

Відповідно до повідомлення Роменського центру УДАІ від 27 травня 2014 року автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_3 з 21 травня 2008 року (т. 1 а. с. 12).

Згідно копій квитанцій ОСОБА_3 протягом 2012 року періодично вносив на поточний рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» кошти на погашення отриманого кредиту (т. 3 а. с.199-200).

ОСОБА_3 з 18 лютого 2012 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_2 ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб (т. 1 а. с. 194).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.

Після смерті ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса звернулись його донька - ОСОБА_1 та дружина - ОСОБА_2 .

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Вказаним рішенням місцевого суду також було встановлено, що ОСОБА_3 з 1994 року і до кінця життя займався підприємницькою діяльністю.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Кожна особа має право в порядку, встановленому нормами ЦПК України звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права.

Матеріально-правова вимога позивача повинна опиратися на підставу позову.

Підставою позову визначаються обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Цими обставинами можуть бути лише юридичні факти, тобто такі факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки: виникнення, зміну чи припинення правовідносин; до підстави позову не можуть входити обставини, що виступають доказами у справі. З ними закон не пов`язує виникнення, зміну або припинення прав чи обов`язків, вони лише підтверджують наявність чи відсутність юридичних фактів, які входять у підставу позову.

Частиною першою статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент звернення до суду з позовом) передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до статті 179 ЦПК України (у вказаній редакції) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

За змістом наведених правових норм доказування - це діяльність, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. У разі недостатності доказів суд вправі запропонувати представити докази тій стороні, яка несе обов`язок з доказування.

Частиною третьою статті 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Частиною другою статті 1257 ЦК України передбачено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

З метою визначення належності наявного у заповіті підпису заповідача ОСОБА_3 ухвалою суду першої інстанції призначено по справі судово-почеркознавчу експертизу.

Відповідно до висновку експертизи від 25 січня 2016 року № 58, відповісти на питання: ким, ОСОБА_3 , чи іншою особою, виконаний підпис в графі «підпис» та ким виконано рукописний текст в графі «власноручний запис заповідача», в заповіті від 12 листопада 2009 року, зареєстрованого в реєстрі № 2753, - не є можливим (т. 2 а.с. 136-140).

Дослідивши наведений вище експертний висновок, місцевий суд, вказуючи на те, що він не містить категоричних відповідей, та в ньому наявні лише припущення, обґрунтовано визнав такий доказ неналежним та правомірно не взяв його до уваги. У зв`язку з цим колегія суддів не приймає відповідний довід касаційної скарги щодо ненаведення судоммотивів відхилення висновку судової почеркознавчої експертизи від 25 січня 2016 року № 58.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2016 року, у зв`язку з необґрунтованістю висновку експертизи № 58 від 25 січня 2016 року, оскільки в ньому не деталізовано, які саме документи досліджено і яким чином, у яких конкретно з них встановлені розбіжності, та відсутністю у дослідницькій частині посилання на будь-які документи, надані для проведення експертизи, та за відсутності можливості усунути вказану неповноту експертного висновку шляхом допиту експерта, задоволено клопотання ОСОБА_1 та призначено по справі повторну судово-почеркознавчу експертизу.

Так, відповідно до висновку повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів № 8608/10904 від 14 грудня 2016 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_3 у першому та другому примірнику заповіту від 12 листопада 2009 року в рядку «Підпис» - виконано рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів ОСОБА_3 Рукописні записи в першому та другому примірниках заповіту від 12 листопада 2009 року від імені ОСОБА_3 : в графі «Власноручний напис заповідача:» - «Зміст цього заповіту прочитано мною в голос та підписано особисто в присутності нотаріуса в двох примірниках», в рядку «Підпис:» - « ОСОБА_3 »,- виконані ОСОБА_3 (т. 3 а. с. 2-11).

Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши фактичні обставини у справі, дійшли правильного висновку про необґрунтованість доводів ОСОБА_2 стосовно недійсності цього заповіту, яке вона пояснює наявністю розбіжностей підпису та почерку ОСОБА_2 , які містяться в заповіті, із зразками підпису та почерку в інших документах.

Так, виходячи із ненадання ОСОБА_2 в обґрунтування підстав своїх вимог щодо визнання недійсним заповіту жодного належного та допустимого доказу про те, що наявний в оспорюваному заповіті підпис здійснено не ОСОБА_3 , а іншою особою, та наявного у матеріалах справи і дослідженого судами висновку повторної комплексної судово-почеркознавчої експертизи та судово-технічної експертизи документів, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним є мотивованими та такими, що ухвалені із правильним застосуванням норм матеріального права, а тому підлягають залишенню без змін.

Разом із цим, погоджуючись із висновком суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції керувався тим, що ОСОБА_3 шляхом складення заповіту заповів все своє майно, яке буде належати йому на час смерті, своїй доньці - ОСОБА_1 та такий заповіт в судовому порядку недійсним не визнавався, а ОСОБА_1 , як спадкоємець за цим заповітом позбавлена можливості оформити спадкове право на автомобіль Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , який входить до обсягу спадкового майна.

Верховний Суд вважає наведений вище висновок суду передчасним з огляду на необхідність встановлення обсягу спадкового майна у зв`язку із перебуванням ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , яка, в силу приписів статті 368 ЦК України, має право на Ѕ частину майна, що було ними набуте за час шлюбу.

В обґрунтування наявності підстав для задоволення заявленого позову, ОСОБА_2 у касаційній скарзі посилається на неповноту дослідження судами попередніх інстанцій наданих нею доказів на підтвердження здійснення нею спільно із ОСОБА_3 самочинної прибудови та перебудови частини житлового будинку та погашення частини заборгованості по кредитному договору, який було укладено ОСОБА_3 для придбання спірного автомобіля.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання за нею права власності на об`єкти самочинного будівництва, а також на будівельні матеріали та будівельні роботи по реконструкції частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , місцевий суд, з яким також погодився суд апеляційної інстанції, виходив із недоведеності посилань ОСОБА_2 на ту обставину, що поліпшення спірної частини житлового будинку були здійснені за спільні кошти подружжя, а не особисто ОСОБА_2 .

Водночас, відмову у визнанні за ОСОБА_2 права власності на 39,71 % автомобіля Opel Astra 1.6I 16V, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 суди попередніх інстанцій пояснювали ненаданням ОСОБА_2 доказів належності їй особисто коштів, які вносились у період перебування нею у шлюбі з ОСОБА_3 на поточний рахунок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на погашення кредиту, отриманого ОСОБА_3 на придбання спірного транспортного засобу.

При цьому, вказуючи, на відсутність у матеріалах справи доказів походження коштів, спрямованих на остаточне поліпшення частини житлового будинку та погашення заборгованості по кредиту, апеляційний суд не врахував презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте ними в період шлюбу, яка визначена статтею 60 СК України та не встановив існування доказів на її спростування.

Крім того, зазначаючи, що наявний у матеріалах справи висновок експерта № 29/965 від 28 квітня 2017 року (т. 3 а. с. 103-143) не спростовує безпідставності заявлених ОСОБА_2 позовних вимог та не доводить того, що поліпшення, на які вона вказує, проведені в період шлюбу, поза увагою апеляційного суду залишена та обставина, що серед переліку питань, сформульованих в ухвалі Роменського міського суду Сумської області від 29 березня 2017 року про призначення експертизи, відсутні питання, спрямовані на встановлення часу початку проведення робіт по такому поліпшенню.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_2 та залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зосередив свою увагу на питаннях заповіту і спадкового майна, проте не дав вичерпну відповідь на доводи апеляційної скарги щодо права одного із подружжя на частку у спільному майні подружжя.

Разом із цим, посилання заявника у касаційній скарзі на обмеження апеляційним судом її процесуальних прав у зв`язку із відхиленням клопотання її представника про відкладення розгляду справи є безпідставним та таким, що не узгоджується із вимогами цивільного процесуального законодавства.

Частиною першою статті 372 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

З матеріалів справи вбачається, що представником відповідача 24 квітня 2018 року було подано клопотання про відкладення розгляду справи. Зміст вказаного клопотання не дає підстав для висновку про наявність поважних причин, за яких представник відповідача не міг вчасно з`явитись до суду апеляційної інстанції та бути присутнім у судовому засіданні. Крім того, ОСОБА_2 не була позбавлена можливості особистої участі в судовому засіданні.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що розгляд справи за відсутності сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не суперечив положенню частини другої статті 372 ЦПК України, згідно якої явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Виходячи із вищезазначеного та враховуючи зміст заявлених позовних вимог та підстав, на які посилались сторони на їх обґрунтування, висновки судів попередніх інстанцій про часткове задоволення позову ОСОБА_1 і визнання права власності на майно та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно не можна вважати обґрунтованими та такими, що відповідають завданням цивільного судочинства, яке полягає у справедливому та неупередженому вирішені справ із метою ефективного захисту порушених прав, оскільки у всіх справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

У силу положень статті 400 ЦПК України касаційний суд позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанції, та давати оцінку доказам, які судами не досліджено, а відтак, немає можливості вирішити спір по суті за результатами касаційного перегляду.

Згідно із пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Ураховуючи зазначене, судове рішення апеляційного суду в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу статті 411 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на майно скасувати.

Справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 08 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 24 квітня 2018 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння та позовних вимог ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В. С. Висоцька А. І. Грушицький І. В. Литвиненко
В. В. Сердюк
І. М. Фаловська