ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/4820/226/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.

секретар судового засідання Чебан О.М.

з участю: позивача, його представника, представника відповідача

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/15360/18 за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року в складі судді Карплюка О.І. по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні приміщеннями.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши, матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в :

В липні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив зобов'язати ОСОБА_6 не перешкоджати йому в отриманні дозвільних документів в розробці проектної документації щодо реконструкції споруди із сходами, яка є складовою приміщення офісу, магазину та бару, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, з влаштування окремого входу до приміщення № VII площею 32,2 кв.м. її погодженні, проведенні реконструкції та введення в експлуатацію, зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні приміщеннями І площею 13,7 кв.м., ІІ площею 40,9 кв.м., ІІІ площею 78,3 кв.м., які є складовими частинами приміщення офісу, магазину, бару, які розташовані за цією ж адресою, шляхом демонтажу приладів обліку електричної енергії, приладів обліку води, електромереж, водопроводів, які належать ОСОБА_5, та які розташовані у приміщеннях І площею 13,7 кв.м.. ІІ площею 40,9 кв.м., ІІІ площею 78,3 кв.м., які перебувають у його власності, зобов'язати ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні спорудою зі сходами, шляхом демонтажу вхідних дверей до вказаної споруди, з метою вільного проходу до реконструйованого приміщення № VII, площею 32,2 кв.м.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що він є одноособовим власником приміщення офісу, магазину та бару, загальною площею 301, 7 кв.м., яке розташоване за адресою АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26.02.2018, зазначені приміщення ним отримано у власність на підставі договору про поділ майна в натурі нежитлового приміщення від 18 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу Лучковською Т.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 1423. Доступ до підвальних приміщень І,ІІ,ІІІ,ІV,V, VІІ здійснюється через приміщення VI площею 31,4 кв.м., яке перебуває у власності ОСОБА_5, вхід у приміщення VI із двору здійснюється через споруду зі сходами, яка відповідно до умов договору поділу нерухомого майна від 20.04.2017 не перейшла у власність жодній зі сторін договору, оскільки є спорудою, що перебуває в загальному користуванні та через неї здійснюється доступ до усього підвального приміщення. Позивач вказував, що в результаті поділу зазначеного приміщення, утворилося декілька окремих об'єктів нерухомого майна, один з яких перебуває у його власності, а інша частина у власності ОСОБА_5, проте в ході користування виявилося, що є необхідність проведенні реконструкції приміщення № VII, шляхом облаштування окремого входу з метою забезпечення пожежної безпеки та безпосереднього доступу до належних йому підвальних приміщень, але відповідач по справи не надає свою згоду на проведення реконструкції зазначеного приміщення чим обмежує його право власності.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_4 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм процесуального права невірне застосовування норм матеріального права. Апелянт зазначає, що станом на 12.06.2018 року введено в експлуатацію реконструйовану частину підвального приміщення в якій облаштовано окремий вхід в підвальне приміщення. Згідно проекту реконструкції, облаштування вказаного входу здійснювалося з метою забезпечення пожежної безпеки на об'єкті, та тому вказаний вхід значиться як пожежний евакуаційний вихід. В зв'язку із тим, що сходинки до вказаного входу змонтовано в пройомі до вікна, який був обмежений у розмірах, вхід у підвальне приміщення не є зручним та не може використовуватися як постійний вхід у підвальне приміщення, саме тому є необхідним проведения реконструкції приміщення із сходами для облаштування повноцінного входу у належну йому частину підвального приміщення. Апелянт посилається, що згоду на здійснення вказаної реконструкції, він неодноразово просив у власника сусідньої частини підвального приміщення, однак, відповідач його прохання ігнорує. Натомість, з метою ненадання йому можливості окремо експлуатувати належні йому підвальні приміщення, ОСОБА_5 безпідставно звернувся з позовною заявою до суду, в якій просить суд зобов'язати замурувати законно здійснений вхід у приміщення та демонтувати сходи, які ведуть до нього. Крім того, ОСОБА_4 вказує, що вхід у приміщення VI із двору, здійснюється через споруду із сходами, яка відповідно до умов договору поділу нерухомого майна від 20.04.2017 року, не перейшла у власність жодній із сторін договору, оскільки є спорудою, яка перебуває у загальному користуванні та через яку здійснюється доступ до усього підвального приміщення. Апелянт просить врахувати, що споруда із сходами є складовою частиною підвальних приміщень, через яку здійснюється доступ (прохід) до них, та які на даний час перебувають виключно у його та ОСОБА_5 власності, тобто є спільною власністю. Вказана споруда становить приямок, захищений від атмосферних опадів металевим навісом, тому з метою забезпечення проходу до влаштованого окремого входу до приміщення № VII площею 32,2 кв.м., є необхідним проведення реконструкції споруди із сходами, яка перебуває у його та ОСОБА_5 у спільній власності, а ОСОБА_5 неправомірно заволодів спорудою із сходами, встановивши вхідні двері із замком до споруди, чим перекрив прохід.

Крім того, апелянт вказує, що в зв'язку з розміщенням у його приміщеннях приладів обліку та комунікацій, які є власністю відповідача, створюється загроза знищення його майна та перешкоди в користуванні цим майном.

Таким чином, апелянт зазначає, що його порушене право підлягає захисту у визначений ними спосіб, а тому просив, скасувати рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 листопада 2018 року та поновити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, заслухавши колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_5 є власником Ѕ частки приміщення офісу, магазину та бару, площею 632 кв.м. по АДРЕСА_1, зокрема він є власником приміщень у підвалі №№ VI, VIII, IX, X, XI.

Власником іншої Ѕ частки приміщення офісу, магазину та бару, площею 634,4 кв.м. по АДРЕСА_1 була ОСОБА_8, зокрема вона була власником приміщень у підвалі №№ I, II, III, IV, V, VII.

23 лютого 2017 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 було укладення договір про встановлення сервітуту, за яким сторони домовились про те, що для задоволення їх потреб у проході до окремих приміщень, власниками яких вони є, встановлюються сервітут на право користування та проходу приміщеннями, які є у власності сторін.

Так за умови п. 2.1.1 договору ОСОБА_5 набуває право користування для проходу приміщеннями №№ III, V, та приміщенням сходової № I (щодо сходової встановлюється також сервітут, який полягає у праві обслуговувати, ремонтувати, розташовані у ній технічні мережі та засоби обліку), а за умови п. 2.1.2 договору ОСОБА_8 набуває право користування для проходу приміщенням № VI.

За умовами пункту 2.4. договору сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на приміщення всього офісу чи його частину.

В подальшому на підставі договору міни від 20 квітня 2017 року ОСОБА_8 відчужила позивачу 469/1000 частки належного їй приміщення.

18 вересня 2017 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_4 було укладено договір про поділ нежитлового приміщення в натурі, за яким Ѕ частки приміщення офісу, магазину та бару, площею 634,4 кв.м. по АДРЕСА_1 була поділена в натурі між сторонами, зокрема ОСОБА_4 на підставі даного договору став власником приміщення сходової № I та приміщень №№ II, III, IV, V, VII в підвалі вказаного нежитлового приміщення.

До позовної заяви ОСОБА_4 долучив повідомлення про початок будівельних робіт з реконструкції частини підвального приміщення з влаштування окремого входу до будівлі офісу, магазину та бару по АДРЕСА_1 від 4 вересня 2017 року.

12 червня 2018 року в Управлінні Державної архітектурно-будівельної інспекції у Хмельницькій області зареєстровано Декларацію про готовність об'єкту до експлуатації з реконструкції частини підвального приміщення з влаштування окремого входу до будівлі офісу, магазину та бару по АДРЕСА_1, за якою будівництво вважається закінченим, а об'єкт готовий до експлуатації.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові.

Згідно ч. 1 ст. 321, ст. 386 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Ст. 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.ст. 76, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак позивачем не надано, а судом не здобуто достатніх та належних доказів порушення відповідачем прав позивач на користування та володіння своїм майном, а саме підвальними приміщеннями офісу, магазину та бару, по АДРЕСА_1.

Так позивачем не надано жодних доказів наявності перешкод з боку відповідача в отриманні позивачем дозвільних документів в розробці проектної документації щодо реконструкції споруди зі сходами, яка є складовою частиною спірного приміщення та її погодженні, а також в перешкодах користування позивачем приміщенням № VII в підвалі внаслідок встановлення вхідних дверей з замком в даній споруді.

Позивачем взагалі не надано доказів, що він почав, передбачену чинним законодавством, процедуру щодо реконструкції споруди зі сходами, яка є складовою частиною спірного приміщення, в ході якої вимагається надання відповідного дозволу з боку відповідача.

При цьому відповідач категорично заперечує такі своє дії та вказує, що вхід в підвал є вільним і ніяких дверей з замком він не ставив, та не перешкоджає проходу позивача.

Що стосується вимог позивача про зобов'язання відповідача усунути перешкоди шляхом демонтажу приладів обліку електричної енергії, води електромереж, водопроводів, які розташовані в приміщеннях підвалу №№ I, II, III, то суд виходить з того, що між попереднім власником ОСОБА_8 та ОСОБА_5 було укладено договір сервітуту, за яким ОСОБА_5 набув право користування для проходу приміщеннями №№ III, V, та приміщенням сходової № I (який полягає у праві обслуговувати, ремонтувати, розташовані у ній технічні мережі та засоби обліку).

За умови цього договору сервітут зберігає чинність у разі переходу до інших осіб права власності на приміщення всього офісу чи його частину, а отже є обов'язковим до виконання і позивачем ОСОБА_4 до припинення чи розірвання цього договору.

За таких обставин висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову за його недоведеністю є обґрунтованим та відповідає, встановленим судом обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині постанови, а тому доводи апелянта слід відхилити.

При цьому посилання апелянта, що внаслідок укладення договору про поділ майна договір про встановлення сервітуту припинив свою дії, є безпідставними, оскільки ОСОБА_9 не є стороною даного договору, договір між вищевказаними особами ніяким чином не впливає на його права та обов'язки, за умовами договору сервітут він зберігає чинність у разі переходу

до інших осіб права власності на приміщення всього офісу чи його частину, в самому договорі про поділ майна жодним чином не зазначено, що конкретний договір сервітуту припинив свою дію.

Рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 374, 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 1 лютого 2019 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох