Дата документу 24.01.2019
ЄУ № 420/370/18
Провадження №2/420/17/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

у складі: головуючого судді Чалого А.В.,

за участю секретаря судового засідання Стєніної А.В., Войтенко О.А.,

відповідача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИВ:

22 березня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_4, про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, буд. 33, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 10.11.2016 та посвідчений державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та визнання за нею право власності на 1/2 частину зазначеної земельної ділянки.

В обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі договору дарування частини житлового будинку від 17 квітня 2008 року належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованих за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковський район Луганська область. Рішенням виконавчого комітету Риб'янцівської сільської ради №41 від 11.08.2015 про виділення в окрему адресу, привласнено 1/2 частині житлового будинку та господарських будівель самостійну юридичну адресу вул. Чкалова, 33а, с. Риб'янцеве Новопсковського району Луганської області. Земельна ділянка площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою Луганська область, Новопсковський район, с. Риб'янцеве, вул. Чкалова, 33, як об'єкт права власності перебувала у власності її батька ОСОБА_6. 22.03.2009 батько помер, а після його смерті спадщину прийняла її мати ОСОБА_4. 10 листопада 2016 року мати подарувала відповідачу ОСОБА_7 решту 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Риб'янцеве, вул. Чкалова, 33. Крім того, в цей же день мати подарувала ОСОБА_7 земельну ділянку площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Риб'янцеве, вул. Чкалова, 33. Позивач вважає, що відповідно до ст. 120 ЗК України при укладенні договору дарування від 17.04.2008 у неї виникло право власності, як на 1/2 частину будинку за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Риб'янцеве, вул. Чкалова, 33, так і на 1/2 частину земельної ділянки на якій він розташований. Таким чином, при укладенні договору дарування земельної ділянки від 10.11.2016 ОСОБА_4 здійснила розпорядження і частиною земельної ділянки, що не належить їй, а тому вказаний договір є таким, що суперечить нормам законодавства, що, дає підстави відповідно до ч. 1 ст. 203 та ст. 215 ЦК України для визнання його недійсним в частині дарування 1/2 частини земельної ділянки.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 04 травня 2018 року було відкрито провадження у справі та розпочато підготовчий розгляд справи.

23 травня 2018 року від відповідачів надійшов відзив на позовну заяву, в якому вони просять в задоволенні позовних вимог відмовити за необґрунтованістю, посилаючись на те, що 28 серпня 2010 року ОСОБА_4 прийняла спадщину, згідно ст. 1261 ЦК України, після свого чоловіка ОСОБА_6, померлого 22 березня 2009 року. До складу спадкового майна входила також, спірна земельна ділянка. ОСОБА_3, яка є власницею частини житлового будинку, розташованого за адресою с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33а (раніше 33), не скористалась своїм правом спадкоємиці першої черги за законом після смерті свого батька, ОСОБА_6, , та на частку спірної земельної ділянки, в порядку спадкування першої черги за законом, не претендувала. Відповідачі зазначають, що укладаючи договір дарування частини житлового будинку від 28 серпня 2010 року, ОСОБА_6, маючи право на дарування частини спірної земельної ділянки на користь ОСОБА_3 волевиявлення свого не визначив. Дане свідоцтво має законну силу, ніким не було оспорено. Тому, 10 листопада 2016 року ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки, яка розташована за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області. Обдаровуваною за даним договором є ОСОБА_1. Укладаючи договір, нею, було засвідчено факт відсутності заборони (арешту) та застави земельної ділянки, що було підтверджено витягами, виданими Новопсковською державною нотаріальною конторою 10 листопада 2016 року. Також, сторонами за договором дарування було засвідчено, що вони є дієздатними, договір відповідав їх інтересам, волевиявленню, відповідав реальній домовленості, не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Тому, дана угода, відповідала вимогам ст. 203 ЦК України та невиконання яких є наслідком визнання таких угод недійсними, перелік та підстави якої чітко визначені Законом, а також, згідно ст. 657 ЦК України, даний договір підлягає як нотаріальному посвідченню так і державній реєстрації. У звязку з викладеним, відповідачі вважають позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності на нерухоме майно необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

20 вересня 2018 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, видане 28 серпня 2010 року нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 ОСОБА_4 на земельну ділянку 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33.

В обґрунтування вимог зазначила, що їй на підставі договору дарування частини житлового будинку від 17 квітня 2008 року належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованими за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве, Новопсковський район, Луганська область. Земельна ділянка площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33, як об'єкт права власності перебувала у власності її батька ОСОБА_6. 22.03.2009 батько помер, після його смерті відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Риб'янцеве, вул. Чкалова, 33 та 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151. Спадщину після смерті батька прийняла її мати ОСОБА_4. Проте нотаріусом ОСОБА_5 помилково видано свідоцтво про спадщину не на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151, а на всю земельну ділянку у тому числі і на 1/2 частину вказаної земельної ділянки, що належить позивачу. Таким чином, свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку площею 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 підлягає визнанню недійсним, оскільки 1/2 частина вказаної земельної ділянки належить їй.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 25 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі та розпочато підготовчий розгляд справи.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 24 жовтня 2018 року справи були обєднані в одне провадження.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22 листопада 2018 року закрито провадження в обєднаній цивільній справі та призначено справу до судового розгляду.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи без її участі та участі її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі з підстав викладених у позовних заявах та письмових поясненнях.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_8 до судового засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Третя особа державний нотаріус Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 до судового засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача та її представника, відповідача та її представника та третьої особи на підставі наявних у справі доказів.

Вислухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, дослідивши надані сторонами докази та зясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що 17.04.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, з письмової згоди ОСОБА_4 від 17.04.2008р., укладено договір дарування частини житлового будинку. Відповідно до умов договору ОСОБА_6 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_3 прийняла у власність Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області. Договір та письмова згода посвідчено 17.04.2008 приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу ОСОБА_9 Даний факт сторонами у справі не оспорюється.

22.03.2009 ОСОБА_6 помер. Після його смерті, на підставі заяви про прийняття спадщини, 28.08.2010 ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, у вигляді Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області та свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.08.2010 у вигляді земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0152, розміром 0,994 га, яка знаходиться на території с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області, вул. Чкалова, 33, в межах згідно з планом і надана для ведення особистого селянського виробництва, а також земельної ділянки кадастровий номер :03:001:0151, розміром 0,1707 га, яка знаходиться на території с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області, вул. Чкалова, 33, в межах згідно з планом і надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами спадкової справи №332, заведеної 01.10.2009 після смерті ОСОБА_6, який помер 22.03.2009.

Рішенням Рибянцівської сільської ради Новопсковського району Луганської області №41 від 11.08.2015 Ѕ частина домоволодіння, розташованого за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області, яка належить ОСОБА_3 була виділена в окрему адресу та присвоєно цілій частині житлового будинку та господарських будівель адресу: вул. Чкалова, 33а, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області.

10.11.2016 на підставі договору дарування посвідченого державним нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрованого в реєстрі за №681, ОСОБА_4 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у власність земельну ділянку кадастровий номер :03:001:0151, розміром 0,1707 га, яка знаходиться на території с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області, вул. Чкалова, 33, в межах згідно з планом і надана для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка),що підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріалами нотаріальної справи 02-02 про відчуження земельних ділянок та документів на підставі яких вони посвідчувались.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ст. 328 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 392 ЦКУ власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який посвідчує його право власності.

Частиною 2 ст. 158 ЗК України передбачено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

За змістом ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Пунктом «е» ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці.

Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації).

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Відповідно із п. 18 Постанови Пленуму ВС України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі ст. 377 ЦК України, а з часу внесення змін до ст. 120 ЗК України - і згідно зі ст. 120 ЗК України, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 року до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до ст. 377 ЦК України і ст. 120 ЗК України.

Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на житловий будинок, будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на житловий будинок, будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстровано одночасно з правом на нерухомість.

За нормою ст. 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає, зокрема, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки.

У випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. При цьому, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі або споруди.

Таким чином, позивач ОСОБА_3 з моменту прийняття у власність Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області за договором дарування від 17.04.2008, пропорційно набутої частини об'єкту нерухомості, набула право власності на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка знаходиться за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області.

Безпідставне набуття відповідачами ОСОБА_4, а потім ОСОБА_1 права власності на цілу частку земельної ділянки за оспорюваними свідоцтвом про право власності за законом та договором дарування, порушує право позивача вільно володіти, користуватись та розпоряджатись частиною земельної ділянки пропорційно до частки у праві власності на житловий будинок.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Визнання правочину недійсним, як спосіб захисту цивільних прав і цивільних інтересів застосовується у випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов, необхідних для чинності правочину (ст. 203 ЦК України). Його застосування регулюється ст. ст. 215-236 ЦК України.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 не мала права на спадкування Ѕ частини спірної земельної ділянки, тому свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 28 серпня 2010 року нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 ОСОБА_4 на земельну ділянку 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33, слід визнати недійсним на підставі ст. 1301 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки ОСОБА_4 не набула права власності Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: вул. Чкалова, 33, с. Рибянцеве Новопсковського району Луганської області в порядку спадкування, тому не мала права на її відчуження ОСОБА_1, таким чином договір дарування земельної ділянки площею 0,1707 га кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33 укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 10.11.2016, посвідчений нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 слід визнати недійсним на підставі ст. 215 ЦК України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2088,04 грн. (1383,24 грн. + 704,80 грн.), тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі по 1044,02 грн. з кожного.

Керуючись ст. 392, 1301 ЦК України, ст. 81, 120, 125 ЗК України, ст.ст.12, 13, 80, 81, 89, 141, 263-268, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на нерухоме майно, задовольнити.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину видане 28 серпня 2010 року нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, ОСОБА_4 на земельну ділянку 0,1707 га, кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки площею 0,1707 га кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 від 10.11.2016, посвідчений нотаріусом Новопсковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 реєстр № 681.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1707 га кадастровий номер :03:001:0151 за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с. Рибянцеве, вул. Чкалова, 33.

Стягнути з ОСОБА_1 РНОКПП НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування судового збору 1044 (одну тисячу сорок чотири) гривні 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_3 РНОКПП НОМЕР_2 в рахунок відшкодування судового збору 1044 (одну тисячу сорок чотири) гривні 02 коп.

Позивач ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідач, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, РНОКПП НОМЕР_3, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду через Новопсковський районний суд Луганської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 24 січня 2019 року.

Головуючий суддя: А.В.Чалий