ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1294/18Головуючий у 1-й інстанції Шевчук В.М.
Провадження № 22-ц/817/896/19 Доповідач - Бершадська Г.В.
Категорія - 304090000
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Бершадська Г.В.

суддів - Ткач О. І., Ходоровський М. В.,

з участю секретаря - Панькевич Т.І.

Іванів О.К., та представників сторін

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" на рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2019 року у справі № 597/1294/18 (ухвалене суддею Шевчук В.М., повний текст якого складено 11 травня 2019 року) у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" до ОСОБА_1 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року АТ "ПРИВАТБАНК" (далі Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 06.06.2011 року ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 19000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею і банком договір про надання банківських послуг, про що свідчить її підпис у заяві. Відповідно до Умов договору у разі непогашення клієнтом боргових зобов`язань за користування кредитом клієнт оплачує банку відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах, що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідач належним чином не виконує зобов`язання відповідно до умов договору , у зв`язку з чим станом на 24.07.2018 року виникла заборгованість у розмірі 113118,04 грн., яку Банк просив стягнути з ОСОБА_1 .

Рішенням Заліщицького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2019 року в задоволенні позову АТ "ПРИВАТБАНК" відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити посилаючись на те, що воно є незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що судом безпідставно не враховано строку дії картки, який є строком погашення кредиту в повному обсязі. Відповідачці було видано кредитну карту № НОМЕР_1 з терміном дії до 09/2015 року. В подальшому карта була перевипущена на вимогу клієнта та надана карта № НОМЕР_2 зі строком дії до 07/17, тобто до 31.07.2017 року. Звертаючись з позовом у жовтні 2018 року банк не пропустив строку позовної давності.

До апеляційної скарги Банк долучив довідку про видані ОСОБА_1 кредитні картки та строк їх дії: НОМЕР_1 з 17.11.2005 по 09/15, НОМЕР_4 з 06.12.2012 по 03/16 та НОМЕР_2 з 07.04.2014 по 07/17, відповідно до кредитного договору без номера від 06.06.2011 року. Клопотання про долучення її до матеріалів справи відсутнє.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

В судовому засідання представник Банку апеляційну скаргу підтримав та додатково пояснив, що клієнт банку несе відповідальність за всі операції , що супроводжуються авторизацією, до моменту подання письмової заяви про блокування коштів на картрахунку і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки картки до стоп-листа Платіжної системи. Про втрату картки відповідач не заявляла, грошові кошти переводились через інтернет-ресурси, відповідно особа (або ж сама відповідачка ) яка переводила кошти мала в наявності інформацію про платіжну карту, її номер та код, а також мобільний телефон відповідачки, який зареєстрований в банківській системі для отримання паролю.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнала та пояснила, що з 2011року вона користувалася платіжною карткою "GOLD", яку їй видали як додаток до зарплатної картки, для поповнення мобільного телефону, покупок товарів, іноді знімала незначну суму для власних потреб до отримання заробітної плати.

Будь якої заяви про суму кредиту нею не заявлялось.

Вона вдова, проживає з трьома неповнолітніми дітьми та працює вчителем у школі. Весною 2014 року їй у відділенні Банку запропонували отримати кредитну карту "Універсальна", яка була з вигіднішими умовами і вона здала свою попередню платіжну карту працівнику Банку. Після переведення працівників школи на обслуговування до іншого банку вона вирішила закрити кредитку у зв`язку з чим вияснила розмір боргу, який 26.05.2015 року повністю погасила, та подала у місцеве відділення Банку заяву про припинення договірних відносин та закриття рахунку.

28.05.2015 року їй зателефонувала невідома особа, представилась працівником банку і звернулася про уточнення даних для закриття рахунку, повідомила що відбувались спроби зняття коштів з її карткового рахунку. Вона розмовляла з недовірою та вирішила передзвонити на гарячу лінію, де їй повідомили, що з її рахунку було списано близько 19000 гривень. У відповідь вона повідомила їм, що коштів вона не знімала та не переводила, підтверджень на проведення операцій з мобільного телефону не відправляла, а також СМС повідомлень про проведені операції не отримувала та просила провести службове розслідування.

Оскільки це відбувалось у вечері, то на наступний день 29 травня 2015 року вона заявила у міліції про шахрайські дії щодо її карткового рахунку та звернулась у відділення Банку для з`ясування обставин, де їй повідомили про відсутність будь-яких операцій по картці та заборгованостей і на підтвердження цього видали довідку, яку вона надала суду.

Працівники міліції по вхідному номеру з`ясували, що дзвонили із стаціонарного телефону міста Дніпропетровськ.

У кінці 2016 року їй надійшло декілька листів з реквізитами банку у яких їй пропонувалось погасити заборгованість після чого вона зверталась до правоохоронних органів з метою отримання інформації про наслідки кримінального розслідування та на гарячу лінію Банку за інформацією про наслідки службового розслідування, які давали відповіді про те, що розслідування проводиться.

З того часу до пред`явлення позову її ніхто не турбував. Номера мобільного телефона вона не змінювала, телефон не втрачала і послугами інтернет-ресурсів ніколи не користувалась. Вона мала намір отримати копію поданої нею заяви про закриття рахунку, однак відділення Банку до якого вона зверталась закрили.

Представник ОСОБА_1 додатково пояснив, що відповідач весною 2014 року при отриманні нової платіжної картки "Універсальна" свою попередню платіжну карту здала, однак згідно виписки по рахунку списання коштів з карткового рахунку відбулось з використанням старої платіжної картки, яку вона повернула Банку, що є неможливим у зв`язку з відсутністю у відповідача картки, як інструменту для доступу до кредитного рахунку. Відповідач використовувала кошти платіжної карти в межах заробітної плати, щоб мати можливість в наступному їх повернути.

Вказав, що відповідач не підписувала Умов та Правил надання банківських послуг та тарифів, тому вони не можуть бути складовою договору, вона не погоджувалась на встановлення їй такого великого кредитного ліміту, в заяві - анкеті відсутня інформація про вид платіжної карти та строк її дії, розмір кредитного ліміту.

Позивач сам формує розрахунок заборгованості та виписку по рахунку і ним відображено, що операції по списанню коштів відбувались за попередньою платіжною картою, яку відповідач у 2014 році повернула Банку при оформленні нової картки. З виписки по рахунку вбачається, що 28.05.2015 року мало місце перевищення кредитного ліміту та обробка інформації була проведена лише через два дні, що зі сторони банку є недопустимим та порушенням фінансових дисциплін, яке призвело до того, що відповідач була позбавлена можливості поставити карту у стоп-лист після повідомлення її про першу непідтверджену нею шахрайську операцію та подальше списання коштів.

Банк не надав суду першої інстанції довідку про видані відповідачці платіжні картки та строк їх дії, що призвело до застосування судом строку позовної давності, а тому долучена до апеляційної скарги довідка про видані ОСОБА_1 платіжні картки та строк їх дії не може братись до уваги. В апеляційній скарзі не має клопотання про долучення її до матеріалів справи та поважність причин неможливості надання суду першої інстанції.

Він від імені ОСОБА_1 та з адвокатським запитом звертався до Банку про надання інформації про наслідки розслідування, однак реальних результатів розслідування отримано не було.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки останній платіж на погашення заборгованості в розмірі 2850 грн. відповідачкою було сплачено 26.05.2015 року, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 26.10.2018 року. Будь-які докази про строк дії платіжних карток позивач суду першої інстанції не надавав і відповідно ці обставини судом не досліджувалися.

З таким висновком суду колегія не погоджується виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06.06.2011 року ОСОБА_1 підписала заяву-анкету про надання їй банківських послуг, в якій повідомила номер мобільного телефону для використання в банківській системі, зокрема отримання паролів для здійснення операцій з платіжною картою та інформування про стан рахунку шляхом використання функції СМС повідомлень. В заяві-анкеті відсутня інформація про бажаний вид послуг, які мала намір отримати відповідачка; тип та строк дії платіжної картки, її номер, а також розмір встановленого кредитного ліміту. Отже, вказана анкета не містить істотних умов договору, відомостей щодо домовленості сторін про встановлення розміру кредиту, терміну його повернення, розміру та підстав для нарахування відсотків. В заяві зазначено, що вона разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй в письмовому вигляді для ознайомлення становить договір про надання банківських послуг (а.с.10).

Позивачем Пам`ятка клієнта до матеріалів справи не долучена.

Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи банку не містять підпису відповідачки (а.с.11-35).

З виписки по рахунку вбачається, що відповідач з червня 2011 року користувалася кредитними картками НОМЕР_5, НОМЕР_1, НОМЕР_4 та з 7 квітня 2015 року платіжною карткою НОМЕР_2 , використовувала їх у селі Товстому Заліщицького району Тернопільської області за місцем свого проживання та у місті Тернополі для покупки товарів, поповнення мобільних телефонів та для оплати житлово-комунальних послуг. Всі операції по рахунку оброблялись у день їх здійснення клієнтом.

26.05.2015 року ОСОБА_1 повністю погасила наявну заборгованість по платіжній картці в сумі 2850 грн. та внесла ще 20 грн. Наведене підтверджує її пояснення про повне погашення заборгованості та намір відповідачки припинити договірні відносини з банком у зв`язку з переходом установи на обслуговування іншого банку.

З виписки по рахунку також вбачається, що з використанням платіжної картки НОМЕР_4 , якою відповідач не користувалась вже близько року 28.05.2015 року по її картковому рахунку було проведено наступні операції:

10105 грн.- переказ зі своєї карти, залишок після операції - 10489,56 грн.

10105 грн.- PORTMONE дебетна частина переказу, залишок після операції 20594,56грн.

10105 грн. - PORTMONE дебетна частина переказу, залишок після операції 30699,56 грн.

4206,80 грн.- переказ зі своєї карти, залишок після операції - 34906,36грн.

4100 грн. - Wideup списання з карткового рахунку, залишок після операції 39006,36 грн.

10105,00 грн. - PORTMONE повернення коштів, залишок після операції 28901,36грн.

10105,00 грн. - PORTMONE повернення коштів, залишок після операції 18796,36 грн.

Такі операції свідчать про те, що через платіжну систему PORTMONE була спроба двічі провести перерахунок з старої платіжної картки відповідача на суму по 10105,00 грн, кожна операція, однак кошти були повернені після опрацювання операцій банком 30.05.2015 року.

В той же час, виписка по картковому рахунку свідчить про наявність успішних операцій щодо зняття коштів з застосуванням старої картки відповідача шляхом переказу 10105,00 грн та 4045,00 грн, та списано з карткового рахунку 4100 грн через платіжну систему Wideup

Вказана інформація була оброблена платіжною системою банку лише через два дні - 30 травня 2015 року (а.с.171-176).

Згідно довідки, яка видана 29 травня 2015 року ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» станом на 29 травня 2015 року заборгованості перед банком у ОСОБА_1 не має (а.с.124).

Наведене свідчить про те, що у банківській системі 29.05.2015 року відсутньою була інформація про вищевказані проведені операції по картковому рахунку відповідачки, що також підтверджує її пояснення про відсутність належного інформування про проведення непідтверджених нею операцій та позбавлення можливості постановки платіжної картки до стоп-листа платіжної системи після проведення першої операції по переказу коштів з платіжної картки.

Крім цього, послідовність операцій доводить, що мало місце перевищення встановленого банком кредитного ліміту при другій операції, оскільки залишок по рахунку перевищував 19000 грн. і за наслідками наступних операцій залишок становив 39006,36 коп., а повернення коштів мало місце лише після цих операцій.

На вимогу апеляційного суду представник банку не надав інформації про наслідки службового розслідування та не повідомив на який рахунок мав місце переказ коштів з платіжної картки відповідачки в сумі 10105,00грн. та 4206,80 грн, яка не використовувалась нею протягом року та з її слів була повернута нею банку при видачі нової платіжної картки, хоча у Банку наявна технічна можливість з`ясувати вказану обставину..

Відповідач заперечувала виписку по рахунку з тих підстав, що після видачі їй нової платіжної картки НОМЕР_2 з привабливішими для неї умовами вона повернула попередню платіжну картку НОМЕР_4 , однак позивач не надав належним чином засвідчену виписку по основній карті.

З витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 29.05.2015 року зареєстровано кримінальне провадження №0000149 на підставі письмової заяви ОСОБА_1 про те, що невідома особа шахрайським способом 28.05.2015 року о 19 год.05 хв. заволоділа 18816 грн. з її кредитної картки № НОМЕР_9 (а.с.102).

Заборгованість за кредитним договором №б/н від 06.06.2011 року станом на 24.07.2018 року становить: 18795,36 грн заборгованість за кредитом; 94322,68 грн заборгованість по відсоткам.

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Закон України "Про платіжні системи та переказ коштів" визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб`єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Відповідно до пункту 1.14 ст. 1 Закону електронний платіжний засіб - платіжний інструмент, який надає його держателю можливість за допомогою платіжного пристрою отримати інформацію про належні держателю кошти та ініціювати їх переказ;

Згідно пункту 14.14 ст. 14 вказаного закону Банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу; забезпечити користувачу можливість інформувати банк про втрату електронного платіжного засобу; реєструвати та протягом строку, передбаченого законодавством для зберігання електронних документів, зберігати інформацію, що підтверджує факт інформування банком користувача та користувачем банка. Під час реєстрації банком повідомлення користувача щодо втрати електронного платіжного засобу банк зобов`язаний відобразити дату та час повідомлення. У разі невиконання банком обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк.

Пунктом 14.15. ст. 14 передбачено, що Користувач відповідно до умов договору зобов`язаний надати банку інформацію для здійснення контактів з ним, а банк зобов`язаний зберігати цю інформацію протягом дії договору. Обов`язок банку щодо повідомлення користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача є виконаним: у разі інформування банком користувача про кожну здійснену операцію відповідно до контактної інформації, наданої користувачем; у разі відмови користувача від отримання повідомлень банку про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу користувача, про що зазначено в договорі.

Так на виконання вказаних вимог закону позивач не надав належних доказів про виконання свого обов`язку.

Згідно пункту 14.16 ст. 16 Закону Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Згідно пункту 14.17. ст. 14 Закону Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою,

надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян. Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону.

Постановою НБУ №705 від 05.11.2014 року "Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів" затверджено Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. Вказане Положення містить загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками (у розділі 6) та встановлює аналогічні обов`язки банку та користувача електронного платіжного засобу.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що 29.05.2015 року відповідач з представником поліції повідомила про підозрілі дії невстановлених осіб щодо її банківського рахунку та про порушення кримінальної справи, однак працівники Банку не з належною увагою віднеслись до заяви відповідача та не вчинили дії щодо повернення незаконно списаних коштів з рахунку відповідача. Операції проведені по платіжній картці відповідача проводилися в день їх здійснення, а обробка Банком сумнівних операцій з використанням кредитної картки відповідача була проведена лише через два дні - 30.05.2015 року.

Предметом спору є стягнення з відповідачки коштів в сумі 18795,36 грн., які були списані з карткового рахунку відповідачки 28.05.2015 року з використання платіжної картки № НОМЕР_4 та нараховані на вказану суму відсотки за користування ними в сумі 94322,68 грн станом на 31.07.2017 року (а.с. 6-8).

Відповідачка заперечує використання платіжної картки НОМЕР_4 GOLD ", яку вона повернула банку при отриманні картки "Універсальна" з привабливішими умовами користування, з використанням якої відбулись 28.05.2015 року операції по списанню коштів з її карткового рахунку.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що переказ та списання коштів відбувались 28.05.2015 року внаслідок проведення 5 банківських операцій, які призвели до списання 39006,36 грн. при встановленому кредитному ліміті 19000 грн. та двох операцій з повернення коштів і залишку18796,36грн. Банк не повідомляв ОСОБА_1 про здійснення цих операцій по номеру телефону, який був зазначений в заяві-анкеті та використовувався банківською системою. Вказане підтверджується випискою по рахунку, в якій відображення спірних операцій (їх обробка) мало місце лише через два дні - 30.05.2015 року,(чого за весь період користування послугами банку не було) та довідкою, виданою відділенням банку про відсутність у ОСОБА_1 заборгованостей перед Банком станом на 29.05.2015 року.

Наведене свідчить про невиконання банком свого обов`язку з повідомлення користувача про кожну здійснену операцію з використанням електронного платіжного засобу, що позбавило відповідачку можливості зразу ж після проведення першої операції з використанням попередньої картки, яку, як стверджує остання повернула при видачі нової, поставити картку в стоп-лист. Крім того, Банком не здійснено припинення виконання будь-яких операцій по кредитному рахунку після повідомлення ОСОБА_1 28.05.2015 року на гарячу лінію та 29.05.2015 року в відділення банку та у поліцію.

Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Враховуючи те, що у відповідності до пунктів 14.14, 14.15 ст. 14 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" у разі невиконання банком обов`язків з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу ризик збитків від здійснення таких операцій несе банк, колегія приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Позивач не довів, що позивач була повідомлена про операції з її картковим рахунком та не надав суду інформації за наслідками службового розслідування, яке проводилось банком. Як пояснила ОСОБА_1 , що 28.05.2015 року вона зверталась по телефону на гарячу лінію та повідомляла про незаконне списання коштів, а також 29.05.2015 року зверталась в поліцію щодо обставин з використання її старої картки для списання коштів з її рахунку.

Колегія суддів зауважує, що Банк є професійним учасником ринку надання банківських послуг, у зв`язку з чим до нього висуваються певні вимоги щодо дотримання правил та процедур, які є традиційними у цій сфері, до обачності та розсудливості у веденні справ тощо. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони, яка не є фактично рівною у спірних правовідносинах.

Аналізуючи в сукупності обставини справи в контексті законів, інших норм права, надані сторонами докази та пояснення сторін, виходячи з стандарту доказування "баланс вірогідностей" (BENDERSKIY v. Ukraine 15.11.2007 р., J.K. AND OTHERS v. SWEDEN 23.08.2016 р.) суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що позивачем не доведено, виконання ним, як надавачем фінансових послуг з використанням електронної платіжної системи вимог Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів", щодо забезпечення споживача, як слабшої ланки в правовідносинах повної інформації щодо операцій відносно його карткового рахунку та вжиття заходів щодо збереження коштів споживача після повідомлення ним Банку про несанкціонований доступ до банківського рахунку.

Враховуючи вказане суд апеляційної інстанції вважає, що рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2019 року слід залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину.

Згідно п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони в межах ними понесених.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 390, 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційного банку "ПРИВАТБАНК" задовольнити частково.

Рішення Заліщицького районного суду Тернопільської області від 03 травня 2019 року залишити без змін, змінивши його мотивувальну частину.

Судові витрати покласти на сторони в межах ними понесених.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова оскарженню не підлягає як ухвалена у малозначній справі.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий Бершадська Г.В.

Судді: Ткач О.І.

Ходоровський М.В.