Провадження № 2/161/782/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2019 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого судді Філюк Т.М.

за участі секретаря судового засідання Бортнюка А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України,-

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2018 року позивач ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Свою заяву обґрунтовує тим, що вона є дружиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Від даного шлюбу у неї з з ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син - ОСОБА_2 . 29 серпня 2014 року її чоловік був призваний на військову службу Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області. Командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2014 року №53, ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, і призначено командиром відділення зенітного артилерійського взводу. Після цього останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою. В період з 29.08.2014 року по 05.09.2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей, у складі військової частини - польова пошта НОМЕР_1 . Загальновідомим є той факт, що в лютому 2014 року розпочалася військова агресія Російської Федерації проти України, внаслідок чого анексована територія Автономної Республіки Крим, частково окупованої території Донецької та Луганської областей України. ОСОБА_3 05.09.2014 року зник безвісти під час бою з російськими диверсантами, які напали на бійців 2-ї роти батальйону із засідки поблизу села Весела Гора Слов`яносербського району Луганської області. В серпні 2015 року експертиза ДНК підтвердила, що ОСОБА_4 загинув і похований під м. Старобільськ Луганської області
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2017 року по справі №161/16508/17 було встановлено факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.09.2014 року поблизу с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України.
Внаслідок втрати чоловіка та батька її дитини, який загинув в результаті військової агресії Російської Федерації проти України, а також з огляду на особливий цинізм, з яким Російською Федерацією порушуються основоположні права й свободи людини в Україні, вона відчуває безперервну, невгамовну душевну біль та страждання. Їхня дитина, залишившись без батька, ніколи не матиме можливості відчути необхідні для повноцінного розвитку дитини батьківську любов та увагу. Через смерть її чоловіка, вона втратила сенс життя та віру в майбутнє, постійно відчуває страждання від втрати рідної їй людини, що не дає їй можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний спосіб життя, оскільки постійно знаходиться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями. ЇЇ син став напруженим та замкнутим, дуже важко переживає втрату батька, сильно сумує за ним.
Безпосереднім суб`єктом, внаслідок дій якого їм завдано моральну шкоду, є Російська Федерація, її Збройні сили, а також створені нею військові формування, які підтримуються, спонсоруються та фактично керуються Російською Федерацією та мають на озброєнні засоби, використання яких становлять підвищену небезпеку для оточуючих.
Вважає, що незаконними діями з боку Російської Федерації порушено невід`ємне право її чоловіка та батька їх сина, ОСОБА_3 , на життя, гарантоване ст. 2 Європейської конвенції, його право на повагу до сімейного життя, у зв`язку з чим змушена звернутися із вказаним позовом, в якому просить стягнути із Російської Федерації на її та на користь їхнього сина моральну шкоду у розмірі 3 938 400, 00 (три мільйони дев`ятсот тридцять вісім тисяч чотириста) грн., що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви складає 120 000, 00 (сто двадцять тисяч) євро, тобто кожному по 1 969 200, 00 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті) грн., що є еквівалентом 60 000, 00 євро за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову. Розмір моральної шкоди встановлений нею з урахуванням характеру і обсягу завданих їм моральних страждань, істотного порушення конституційних прав її чоловіка, умисного характеру дій, а також почуття безпорадності та розчарування, які вони відчувають роками через неможливість відновити порушені права її чоловіка та їх особисті права. Також, при визначенні розміру моральної шкоди вона керується практикою Європейського суду з аналогічних питань.
Ухвалою суду від 21 вересня 2018 року прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання на 25 жовтня 2018 року з повідомленням (викликом) сторін. Надано сторонам строк для подання відзиву та заперечень.
Від представник позивача ОСОБА_5 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, вимоги викладені в позовній заяві підтримала, просила позов задовольнити.
Представник відповідача, який про місце, час та дату розгляду справи повідомлявся через Посольство Російської Федерації, в судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що відповідач відзив не подав, суд ухвалив провести розгляд справи у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи.
Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.
Згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 20 січня 2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, Між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 02 лютого 2002 року укладено шлюб, актовий запис № 69 (а.с. 18).
Від даного шлюбу у них народився син, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що стверджується дослідженою копією свідоцтва про народження (а.с. 19).
29 серпня 2014 року ОСОБА_3 був призваний на військову службу Сватівським районним військовим комісаріатом Луганської області.
Командиром військової частини - польова пошта НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2014 року №53, ОСОБА_3 було зараховано до списків особового складу військової частини та на всі види забезпечення, і призначено командиром відділення зенітного артилерійського взводу. Після цього останній приступив до виконання службових обов`язків за посадою (а.с. 20).
Відповідно до довідки № 1675 від 12 травня 2015 року, виданої ТВО командира військової частини польова пошта НОМЕР_3 підполковником ОСОБА_7 підтверджується, що в період з 29.08.2014 року ОСОБА_3 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції (бойових діях), забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України на території Донецької та Луганської областей (а.с. 21)
ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, про що складено відповідний актовий запис №472, що стверджується дослідженою в судовому засіданні копією свідоцтва про смерть від 12 вересня 2015 року, серії НОМЕР_4 (а.с.24).
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23.11.2017 року, яке набрало законної сили 05 грудня 2017 року, по справі №161/16508/17 було встановлено факт загибелі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при виконанні обов`язку військової служби 05.09.2014 року поблизу с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України (а.с. 25-31).
За правилами ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
В силу ст. 1 Закону України "Про оборону України" від 06 грудня 1991 року №1932-ХІІ, збройна агресія - це застосування іншою державою або групою держав збройної сили проти України. Збройною агресією проти України вважається будь-яка з таких дій, зокрема: вторгнення або напад збройних сил іншої держави або групи держав на територію України, а також окупація або анексія частини території України; напад збройних сил іншої держави або групи держав на військові сухопутні, морські чи повітряні сили або цивільні морські чи повітряні флоти України.
Аналізуючи наведені обставини та докази у справі, суд прийшов до висновку, що наслідком саме збройної агресії Російської Федерації відносно України (що є і загальновідомими фактами, а тому не підлягають доказуванню також і за нормами ч.4 ст.82 ЦПК України), стала окупація частини території України, а саме в т.ч. Луганської області, де загинув чоловік та батько позивачів.
Згідно з ч.2 ст.2 ЦК України учасниками цивільних відносин є зокрема і іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
За вимогами ч.6 ст.5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об`єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на Російську Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Держава Україна всіма можливими засобами сприятиме відшкодуванню матеріальної та моральної шкоди Російською Федерацією.
З матеріалів справи вбачається, також і встановлено судом, що внаслідок збройної (військової) агресії Російської Федерації, в с. Металіст Слов`яносербського району Луганської області, загинув чоловік та батько позивачів, що завдало їм значної моральної шкоди, що виражається в основному - це втратою в їх житті рідної людини, що не дає можливості нормально спілкуватися з оточуючими, працювати та підтримувати нормальний соціальний спосіб життя, оскільки постійно знаходяться у стресовому стані, що супроводжується періодичними депресіями.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та статтею 8 Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на відшкодування.
Згідно з ст.23 ЦК України моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із душевними стражданнями, у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів, а також ушкодженням здоров"я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України ( п.3, 9) № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема, в моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
За змістом ст.ст. 1167, 1168 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: в т.ч. у випадках, встановлених законом.
Моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім"єю.
Право на життя передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950р., ІУ Женевською конвенцією 1949р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділу ІІ Конституції України.
Порушивши Статут ООН, Загальну декларацію прав людини, Будапештський меморандум (п.1,2), Гельсінський заключний акт наради по Безпеці та Співробітництву в Європі 01.08.1975р., договори укладені між Україною та Росією в т.ч. про українсько-російський державний кордон, Російська Федерація вийшла за межі своїх суверенних прав, гарантованих ст.2 Статуту ООН, а тому є на переконання суду державою-агресором, що в свою чергу свідчить про відсутність у неї судового імунітету.
Вирішуючи питання щодо розміру компенсації за спричинену позивачам моральної шкоди, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини та становить в середньому 60 000 Євро за загибель однієї особи. Зокрема, такі рішення виносились Європейським судом з прав людини у справах "Хачукаевы против России" (Khachukayev v. Russia (23/04/2009)), "Сагаева и Другие против России" (Sagayeva and Others v. Russia (08/12/2015)), "Исламова против России" (Islamova v. Russia (30/04/2015)), "Султыгов и Другие против России" (Sultygov and Others v. Russia (09/10/2014)).
Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих позивачам моральних страждань, істотних порушень їх прав, умисного характеру дій Російської Федерації, а також душевного болю від втрати рідної людини, почуття безпорадності, яку вони відчувають роками через втрату рідної людини, суд вважає достатнім та справедливим розмір компенсації за заподіяну позивачам моральної шкоди в сумі по 1 969 200 грн. кожному, що на день подання позову до суду за офіційним курсом НБУ складає 60 000 Євро, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через смерть фізичної особи.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Особа, права якої порушено, може скористатися не будь яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК).
Частиною ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.
Враховуючи те, що позивачем наведені обґрунтовані правові докази вини відповідача у завданні ій та їх сину моральної шкоди через загибель чоловіка та батька її дитини внаслідок збройної агресії, а відповідачем не надано суду жодних доказів на спростування доводів позивача, суд приходить до висновку, що є всі правові підстави для ухвалення рішення про стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 /
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 22, 23, 1167, 1168 ЦК України, ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» суд, -.

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 , яка діє від свого імені та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_2 до Російської Федерації в особі Посольства Російської Федерації в Україні про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок збройної агресії Російської Федерації проти України задовольнити.
Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , моральну шкоду у розмірі 1 969 200 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00(шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.

Стягнути з Російської Федерації на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , моральну шкоду у розмірі 1 969 200 (один мільйон дев`ятсот шістдесят дев`ять тисяч двісті) гривень, що є еквівалентом 60 000, 00(шістдесят тисяч) євро за офіційним курсом Національного Банку України на день подання позову.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини ухвали або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ; паспорт серії НОМЕР_5 );

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Російська Федерація в особі Посольства Російської Федерації в Україні (місце знаходження: 03049, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 27).

Дата складення повного тексту рішення 31 січня 2019 року.

Суддя

Луцького міськрайонного суду Т.М.Філюк