Провадження № 2/263/2325/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року місто Маріуполь

Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі: головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Диміч Т.М., за участю позивача ОСОБА_1 , відповідача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що 16 березня 2019 року відбулися загальні збори членів автогаражного кооперативу «Авіатор», членом якого він є. На цих зборах були присутні 82 члени кооперативу, головуючим на яких обрано загальними зборами відповідача ОСОБА_2 . Упродовж роботи зборів він приймав участь в обговорюванні питань порядку денного згідно з регламентом зборів. Головуючий на зборах ОСОБА_2 . порушуючи заганоприйняті норми ведення зборів, грубо перешкоджав його виступу, при цьому двічі з місця керуючого зборами обізвав його «Казнокрадом кооперативу». Таке нічим не обгрунтоване, публічне звернення відповідач «збудував» на тому, що у період з 08.04.2017 року по 17.02.2018 року, він у той сам час як і відповідач був у складі правління кооперативу «Авіатор» - рядовим членом правління на громадських засадах. Згідно з уставом кооперативу, діяльність члена правління не оплачується та доступу до фінансової діяльності кооперативу рядові члени правління не мають. Виключне право забезпечення господарської та фінансової діяльності, підпису усіх фінансових документів, згідно з уставом кооперативу має тільки голова правління, який особисто несе відповідальність за діяльність кооперативу. І з цими вимогами уставу відповідач обізнаний, як колишній член правління. Проте ОСОБА_2 працюючи разом з ним в одному правлінні, не аргументуючи ніякими фактами, маючи необгрунтований злий намір, двічі у присутності учасників загальних зборів оббрехав і наніс йому образу, назвавши його «казнокрадом кооперативу».

В результаті описаних дій відповідача, йому завдані моральні страждання його честі, гідності та ділової репутації завдано шкоду, тому що на момент вчинення відповідачем вказаних дій та і по теперішній час він є членом ревізійної комісії кооперативу «Авіатор». Тому, таку публічну образу його честі та ділової репутації серед 1500 членів кооперативу вважає великою моральною шкодою, нанесену йому відповідачем. Моральну шкоду, завдану відповідачем неправомірними та протизаконними діями відповідача, він оцінює у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, у зв`язку з чим він вимушений звернутися до суду з позовом.

06 серпня 2019 року ухвалою суду позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, залишено без руху.

23.08.2019 року на адресу суду надійшла від позивача заява про усунення недоліків.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 27.08.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку загального провадження.

18.09.2019 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено наступне. Позовні вимоги позивача є необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню в повному обсязі. По-перше, під час проведення загальних зборів автогаражного кооперативу «Авіатор» 16.03.2019 року він ніяк не ображав позивача та не поширював про нього недостовірної інформації, яка принижує його честь і гідність. Зазначене підтверджується листом правління автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор», який було адресовано йому у відповідь на його звернення з цього приводу - 12.09.2019 року, в якому зазначається про відсутність інформації відносно образ з його сторони на адресу позивача під час загальних зборів 16.03.2019 року, що також може бути підтверджено допитом свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно ч. 2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Однак доданий до позовної заяви протокол загальних зборів членів кооперативу також жодним чином не підтверджує зазначених у позові обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги.

Окрім того, як зазначено в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1 від 27 лютого 2009 р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (надалі в тексті Постанова), що відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Як зазначено в абз. 5 п. 15 Постанови, що недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Як вже було зазначено, він не розповсюджував недостовірної інформації про позивача.

Однак зазначені в позові обставини (а саме нібито нанесену образу з його сторони), якими позивач обгрунтовує порушення своїх прав, взагалі не можна вважати недостовірною інформацією, а є оціночним судженням.

Як зазначено в Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду № 483/1556/16-ц від 21.08.2019 року, що «відповідно до статті 277 ЦК України предметом судового захисту не можуть бути оціночні судження, думки, переконання, критичні оцінка певних фактів і недоліків, які як вираження суб`єктивної думки і поглядів відповідача не можна перевірити щодо їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції (зокрема, пункту 46 рішення від 08 липня 1986 рою, у справі "Лінгенс проти Австрії")».

Щодо моральної шкоди, то в зв`язку з тим, що неправомірних дій у відношенні позивача я не вчинялись, його права та охоронювані законом інтереси не порушувались, то відповідно до ст. ст. ст.25. 200, 280, 1167 ЦК України відсутні й підстави для її відшкодування.

Таким чином, вимоги позивача є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

23.09.2019 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, відповідно до якої 18.09.2019 року він отримав укрпоштою відзив на позовну заяву.

З усіма, так званими, доказами, які відповідач надає у відзиві, як докази необґрунтованості позову та зверненням до суду, він категорично не згоден, аргументуючи це наступним.

Відповідач заперечує, що він публічно ображав його словами «Казнокрад кооперативу» на загальних зборах автогаражного кооперативу «Авіатор» 16.03.2019 року та не розповсюджував недостовірну інформацію, яка принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, посилаючись на лист голови Правління кооперативу «Авіатор» Кравця О.І. , на трьох свідків ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) та на протокол загальних зборів від 16.03.2019 року.

Голова правління Кравець О.І., який підписав лист, не був присутнім в приміщенні зборів під час нанесення образи з боку ОСОБА_2 , тому не може бути свідком та заявляти письмово про те , чого не бачив та не чув. Він відкрив збори та потім покинув приміщення зборів. Це можуть підтвердити свідки, яких він зазначив у позовній заяві. Також у листі сказано : «Никакой информацией относительно оскорблений со стороны ОСОБА_6 в адрес ОСОБА_7 на собрании 16.03.19 г. правление не располагает». Така заява - безпідставна, тому що засідання правління по розгляду цього факту не було і протокол такого засідання правління, де повинні були висловити свою думку (підтвердити або спростувати) члени правління, які були присутні на зборах 16.03.2019 року не існує.

Свідки, яких наводить відповідач ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ) - « любі друзі» відповідача, які на його думку по зговору з відповідачем погодились бути «свідками», не розуміють, що несуть кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання суду, у зв`язку з чим їх покази - неправдиві, а тому по факту вони є - лжесвідками.

Щодо посилання на протокол загальних зборів від 16.03.2019 року.

Цей документ, підписаний відповідачем ( головою зборів) та одним із свідків відповідача (секретар зборів) - не відповідає встановленим нормам та правилам оформлення таких документів: відсутні важливі записи у дебатах на зборах членів кооперативу тощо. Природно, підписант протоколу зборів не мав сенсу вносити у протокол свої слова образи позивача. Тому, цей протокол не може бути документальним підтвердженням відсутності факту публічної образи позивача. Метою додання цього протоколу до позовної заяви було підтвердження того факту, що відповідач був головою зборів і його образи є публічними ( на зборах були присутні - 82 членів кооперативу).

Відповідач намагається стверджувати та вважати, що він не розповсюджував недостовірну інформацію про позивача. Але, як було доведено та зафіксовано протоколом загальних зборів, були присутні 82 члена кооперативу, які представляли увесь кооператив у кількості - 1500 членів, і які чули образу відповідача у його бік - «Казнокрад кооперативу».

Публічну ганебну образу : « Казнокрад кооперативу», якою відповідач двічі прилюдно обізвав його (колишнього члена правління цього кооперативу), він обгрунтовує, як «висловлення оціночних суджень», але він переконай та вважає, що це не є «судження», а справжнісіньким наклепом, який принижує його гідність, честь та ділову репутацію.

Таким чином, просив відхилити повністю у відповіді на відзив мотиви відповідача, які направлені на спотворення дійсного факту який мав місце, бо ці мотиви є безпідставними та фальшивими.

30 вересня 2019 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, дав пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, оскільки він не розповсюджував недостовірної інформації про позивача і не ображав його, тому просив у задоволенні позовних вимог відмовити.

Допитані в судовому засіданні 19.11.2019 року свідки позивача: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 пояснили, що знають як позивача так і відповідача тривалий час, позивач є порядною, поважною людиною, дійсно у березні 2019 року відбулись загальні збори членів автогаражного кооперативу «Авіатор» на яких була присутня чисельна кількість членів кооперативу. Під час зборів, виступав ОСОБА_1 , якого постійно перебивав голова зборів ОСОБА_2 , та декілько разів назвав позивача «казнокрадом кооперативу», хоча ОСОБА_1 , жодного відношення не мав та не має до матеріальної та фінансової частини кооперативу, їм не відомі будь-які факти відносно ОСОБА_1 щодо вчинення ним крадіжок чи привласнення будь-яких коштів майна кооперативу.

Допитані в судовому засіданні 21.11.2019 року свідки відповідача зазначили наступне.

Свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пояснили, що знають як відповідача, так і позивача не тривалий час, на загальних зборах було голосно, крики, однак жодним чином ОСОБА_2 не висловлювався в бік ОСОБА_1 та не ображав його.

Свідок ОСОБА_4 зазначив, що на загальних зборах, які вів ОСОБА_2 , він сидів позаду у приміщенні, чув як ОСОБА_1 висунув претензії щодо його образи, саму образу він не чув, оскільки на зборах було голосно.

Вказані свідки відповідача також вказали, що позивач жодним чином не причетний до матеріальної та фінансової частини кооперативу, їм не відомі будь-які факти щодо вчинення ОСОБА_1 крадіжок чи привласнення коштів майна кооперативу.

Суд, вислухавши позивача, відповідача, допитавши свідків, всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає встановленими такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю та передбачає, що кожен має право на повагу до його гідності (ст.ст. 3, 28).

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Здійснення цих прав може бути обмежене законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадського порядку з метою запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я населення, для захисту репутації або прав інших людей, для запобігання розголошенню інформації, одержаної конфіденційно, або для підтримання авторитету і неупередженості правосуддя.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України у пункті 5 Постанови від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», позов про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред`явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім`ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні немайнові права.

Відповідно до ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Так дійсно 16.03.2019 року відбулись загальні збори гаражного споживчого кооперативу «Авіатор», на якому були присутні 82 члена кооперативу, в тому числі позивач та відповідач, що підтверджується протоколом загальних зборів гаражного споживчого кооперативу від 16.03.2019 року, який підписано головою зборів Ткаченко В.О. і секретарем зборів Березіним Д.О.

З довідки від 22.08.2019 року виданої автогаражним споживчим кооперативом «Авіатор» випливає, що ОСОБА_1 є членом автогаражного споживчого кооперативу «Авіатор» та є з 03.11.2018 року членом ревізійної комісії АСК «Авіатор», обраний загальними зборами відповідно до уставу кооперативу. Ревізійна комісія відповідно до уставу АСК «Авіатор» здійснює свою діяльність на громадських засадах.

Ці обставини визнані як позивачем так і відповідачем і тому у відповідності до ст.82 ЦПК України вони не підлягають доказуванню.

На звернення відповідача, головою правління Кравец А.І. надано лист без дати та вихідних даних, відповідно до якого, скарг з боку члена кооперативу ОСОБА_1 на дії ОСОБА_2 до правління не надходило і жодної інформації щодо образ на загальних зборах 16.03.2019 року у правління немає. За протоколом загальних зборів членів кооперативу від 16.03.2019 року будь-яких фактів образ не зафіксовано.

Однак, даний лист не підтверджує жодним чином за своїм змістом, не стверджує та не спростовує наявності чи відсутності образи на загальних зборах кооперативу в сторону позивача з боку відповідача , так як голова правління Кравець А.І. на початку проведення зборів покинув їх, з цього приводу правління кооперативу не збиралося та не розглядало даний факт, а відсутність у протоколі зборів фіксації такого факту не спростовує наявності образи чи її відсутності.

Тому за таких умов, даний лист не може бути належним доказом підтвердження наявності чи відсутності образи відповідача у бік позивача.

Відповідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно з положень частин 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

За змістом ч. 1 ст. 277 ЦК України, особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування.

Верховний суд України у п. 18 Постанови Пленуму №1 від 27.02.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до п.п. 24, 25 Постанови Пленуму ВСУ від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», задовольняючи позов, суд повинен у резолютивній частині рішення зазначити, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача, а також вказати на спосіб захисту порушеного особистого немайнового права. За загальним правилом, інформація, що порочить особу, має бути спростована у спосіб, найбільш подібний до способу її поширення (шляхом публікації у пресі, повідомлення по радіо, телебаченню, оголошення на зібранні громадян, зборах трудового колективу, відкликання документа тощо). Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Як вбачається з п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України від 27.02.2009 №1 «Про судову практику розгляду цивільних справ про захист гідності та честі фізичної особи, а також репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням - висловлюванням, яке не містить фактичних даних, за винятком образи чи наклепу, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Верховний Суд України наголосив на тому, що оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості, а відповідно до ст. 277 ЦК України, не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим 04.11.1950, ратифікована 17.07.1997).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд зазначає, що необхідно розрізняти факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Ухвалюючи рішення в справі про захист гідності, честі чи ділової репутації публічної особи, суд також повинен дотримуватись основоположних принципів права, зокрема презумпції невинуватості.

У частинах першій та другій ст. 62 Конституції України закріплено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Відповідно до академічного тлумачного словника та публічного електронного словника української мови «Укрліт.оrg», казнокрад це службовець, що обкрадає казну, привласнює державні кошти.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Згідно із статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, ОСОБА_14 і Гійзельс, ОСОБА_15 , Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Стосовно спірних правових відносин слід зазначити, що у даному випадку мало місце констатація відповідачем факту, що позивач є «Казнокрадом кооперативу», отже у даному випадку мало місце фактичне твердження відповідача про наявність вказаного факту.

Судом встановлено, що суб`єктивні висловлювання відповідача стосовно позивача здійснені в принизливій, непристойній формі, яка суперечить прийнятому у суспільстві спілкуванню між людьми та є образливою для позивача, носять характер образи, а тому, безперечно, принижують честь та гідність особи, які захищені положеннями Конституції України та цивільного законодавства.

При цьому з врахуванням обставин, при яких було озвучено вказане висловлювання ОСОБА_1 , його зміст та поведінка відповідача є саме образою честі і гідності позивача, є поширенням недостовірної інформації відносно нього, так як позивач не має жодного відношення до матеріальної, фінансової частини гаражного кооперативу «Авіатор», що підтверджується чисельними поясненнями свідків, допитаних у судовому засіданні, з урахуванням того, що відповідач не надав суду жодного доказу підтвердження дій позивача пов`язаних з казнокрадством.

За наведеними обставинами, суд визнає недостовірною інформацію розповсюджену відповідачем у бік позивача - «Казнокрад кооперативу», яка не відповідає дійсності, викладена неправдиво, не містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі, що є прямим твердженням образи пов`язаної з порушенням закону, яке відповідачем належним чином не доведено, тим самим таке висловлювальне твердження порочить гідність, честь та ділову репутацію ОСОБА_1 , тому порушені особисті немайнові права позивача підлягають судовому захисту.

Відповідно до ст. 280 ЦК України, якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

Відповідно до загальних підстав відповідальності за матеріальну та моральну шкоду згідно до ст.ст. 1166, 1167 ЦК України та п. 5 Постанови Пленуму ВСУ України №4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» юридичною підставою виникнення відповідальності за заподіяну шкоду є склад цивільного правопорушення, тобто протиправна винна поведінка заподіювача шкоди, який включає в себе наступні невідємні елементи: 1) безпосередньо наявність такої шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного звязку між шкодою та протиправним діянням її заподіювача; 4) вині останнього в її заподіянні. Особа звільняється від відповідальності по відшкодуванню шкоди якщо остання була заподіяна не з її вини.

Що стосується розміру відшкодування моральної шкоди, то з врахуванням обставин справи, характеру та обсягу страждань (душевних та психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), ступеню зниження престижу, ділової репутації, взаємовідносин між позивачем та відповідачем, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, слід дійти до висновку, що відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу з боку відповідача у розмірі 500 грн. буде достатнім для сатисфакції за перенесені моральні страждання.

З матеріалів справи встановлено, що при зверненні до суду позивачем був сплачений судовий збір у сумі 1 921,00 грн., а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати за сплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог (позовні вимоги підлягають задоволенню на: 500 грн. *100% : 1921 грн. ціна позову = 26,02%), тобто 26,02 % від ціни позову (26,02 % *1921,00 грн. :100%), що складає 499,84 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 77, 78, 81, 82, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , у відшкодування моральної шкоди 500 (п`ятсот) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 сплачений позивачем судовий збір у розмірі 499 (чотиристо дев`яносто дев`ять) гривень 84 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Донецького апеляційного суду або через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Із повним текстом рішення суду можна ознайомитися у Єдиному державному реєстрі судових рішень за адресою: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН: НОМЕР_2 , паспорт НОМЕР_3 , виданий 12.11.1998 року Жовтневим РВ Маріупольського МУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_4 , виданий 10.12.1996 року Іллічівським РВ Маріупольського ГУ УМВС України в Донецькій області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя : П.І.Папаценко