РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 165/1020/18

Провадження № 22-ц/4815/67/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструк С.В., Шимків С.С.

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк",

відповідач: ОСОБА_1,

розглянув в порядку письмового позовного провадження в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року, ухваленого в складі судді Зейкана І.Ю., повний текст якого виготовлено 08 жовтня 2018 у справі № 165/1020/18,

в с т а н о в и в :

У квітні 2018 року ПАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30972,32 грн.

Позов мотивовано тим, що на підставі укладеного 01 липня 2009 року з банком кредитного договору відповідач отримав кредит у розмірі 400 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У порушення умов кредитного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, погашення заборгованості за кредитом у встановленому договором порядку та строки не здійснював, у зв'язку з чим, станом на 29 березня 2018 утворилась заборгованість у розмірі 30972,32 грн., яка складається з: тіла кредиту - 1897,67 грн.; заборгованість по процентах - 27023,32 грн., комісії - 100 грн., а також штрафів: штраф (фіксована частина) - 500,00 грн., штраф (процентна складова) - 1451,06 грн.

Вказану заборгованість банк просив стягнути з відповідача в судому порядку.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року відмовлено частково в позові Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк".

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість у сумі 30867,32 грн. по кредитному договору за заявою позичальника від 01 липня 2009 року станом на 29.03.2018 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник не повернув у повному обсязі отримані ним кредитні кошти, що у свою чергу свідчить про порушення прав ПАТ КБ «Приватбанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення тіла кредиту та відсотків в зазначеному позивачем розмірі.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить судове рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволені позову відмовити.

Скаржник вказує, що поза увагою суду першої інстанції залишилося те, що Умови та Правила надання банківських послуг, на які посилається позивач підписані лише головою правління банку ПАТ КБ «Приватбанк» його підпису на даних умовах немає. Стверджує, що такі правила йому не відомі, представник банку його з ними не ознайомлював, що свідчить про те, що під час підписання заяви на отримання кредиту ОСОБА_1 був ознайомлений саме з цими умовами.

Звертає увагу суду, що на офіційному веб-сайті ПАТ КБ «Приватбанк» відсутні умови та правила надання банківських послуг станом на 01.07.2009 року, тобто на дату підписання договору про надання банківських послуг.

Скаржник зазначає, що зі спливом строку дії картки 31.01.2016 року закінчується і строк кредитування. Судом не встановлено факту пролонгації наданої відповідачу картки чи продовження строку кредитування, а тому строк кредитування за кредитним договором становить до 31 січня 2016 року, що відповідає строку дії картки.

Вказує, що порушення судом першої інстанції вимог статті 89 ЦПК України під час дослідження розрахунку заборгованості та неврахування строку кредитування призвело до ухвалення незаконного судового рішення, яке ґрунтується на неналежному і допустимому доказі, а саме: розрахунку заборгованості що виконаний поза межами строку кредитування.

Відзив на апеляційну скаргу позивач не подав.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно із ч. 1ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Статтею 352 ЦПК України передбачено, що підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 01 липня 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний догорів, шляхом підписання анкети-заяви, яка разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між сторонами кредитний договір.

Відповідно до зазначеного договору, позивач надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає дії картки.

01 липня 2009 року ОСОБА_1 також підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду».

Зі змісту довідки про Умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна» 30 днів пільгового періоду, з якою ОСОБА_1 ознайомлений 01 липня 2009 року, про що свідчить його підпис у зазначеній довідці, розмір щомісячних платежів за використання кредиту, який позичальник повинен вносити щомісячно до 25 числа, який слідує за звітним складає 7 % від заборгованості, проте не менш ніж 50 гривень, штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 120 днів - становить 500 гривень + 5 % від суми позову.

Відповідач належним чином умови договору не виконував, внаслідок чого, за наданим позивачем розрахунком станом на 29.03.2018 року утворилась заборгованість у сумі 30972,32 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 1897,67, заборгованості по процентам за користування кредитом -27023,59 грн., заборгованість за пенею та комісією - 100 грн. а також штрафів відповідно до п. 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. 00 коп. - штраф (фіксована частина); 1451,06грн. - штраф (процентна складова).

Зобов'язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема, із договорів.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зі статями 526, 530, 610 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частинами першою та другою статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Договір приєднання може бути змінений або розірваний на вимогу сторони, яка приєдналася, якщо вона позбавляється прав, які звичайно мала, а також якщо договір виключає чи обмежує відповідальність другої сторони за порушення зобов'язання або містить інші умови, явно обтяжливі для сторони, яка приєдналася. Сторона, яка приєдналася, має довести, що вона, виходячи зі своїх інтересів, не прийняла б цих умов за наявності у неї можливості брати участь у визначенні умов договору.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Звертаючись до суду з позовом банк зазначив, що на підставі заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами, й умов та правил надання банківських послуг, які погоджені з відповідачем, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір у розмірі 400 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування коштами у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На підтвердження заявлених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» надано заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», яка підписана сторонами; розрахунок заборгованості за кредитним договором; довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду»; умови та правили надання банківських послуг.

Так в заяві міститься розділ оберіть Кредитку: «товари у розстрочку», «подія», «Універсальна». Заявник мав обрати банківську послугу, проставивши навпроти обраної послуги відмітку. Однак такої відмітки заява не містить.

Також заява містить строку в якій заявник мав вказати бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою кредитка «Універсальна». Ця строка також не є заповненою. Крім того, заява не містить жодних даних про строк дії картки.

Судом встановлено, що умови та правила надання банківських послуг, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, не підписувались відповідачем.

Доказів, які б підтверджували що саме ці умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці умови мав на увазі відповідач підписуючи заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме така правова позиція сформована у ряді постанов Верховного Суду України, зокрема від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс-18, від 14 грудня 2016 року у справі 6-2462цс16, від 22березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору і відступу від неї суд не вбачає.

Таким чином, заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, не містить будь-яких даних про суму кредиту, чи кредитного ліміту, даних про вид та строк дії кредитної картки № 340347.

Між тим, в судовому засіданні місцевого суду боржник пояснив, що первісна картка була перевипущена, натомість він отримав кредитку «Бонус Плюс» № 99176, з терміном дії до січня 2016 року, що підтверджується звукозаписом судового засідання наданого на диску CD-R, за № 1827.

Також, матеріали справи не містять даних, за яким картковим рахунком було проведено розрахунок заборгованості відповідача.

При цьому, апеляційний суд враховує, що розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані банком у позовній заяві.

Виходячи із наведеного, доводи позивача про те, що ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 400,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку наданими доказами не підтвердилось.

Згідно п. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Звертаючись до суду з позовом кожна особа має вчиняти кожну дію виважено та розсудливо, оцінюючи власні правові перспективи, виходячи з реалізації таких принципів цивільного судочинства як принципів диспозитивності та змагальності цивільного процесу, надавши суду усі необхідні та достатні докази на обґрунтування власної правової позиції.

Враховуючи, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту та доказів збільшення кредитного ліміту, тому, відповідно, перевірити розмір нарахованих відповідачу суми боргу, процентів та штрафних санкцій не є можливим, відтак апеляційний суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо розміру нарахованих сум не підтверджені належними доказами.

Оскільки висновки суду першої інстанції в цілому не відповідають фактичним обставинам справи та не ґрунтуються на нормах матеріального права, на що обґрунтовано посилається відповідач, рішення суду підлягає скасуванню та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то сплачені судові витрати відповідачем до суду апеляційної інстанції в сумі 2643,00 грн підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 382-384 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 610, 634, 1055, 1056-1 ЦК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 08 жовтня 2018 року скасувати.

В позові Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 30972,32 грн. відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 2643 грн. судового збору за перегляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 31 січня 2019 року

Головуючий : Гордійчук С.О.

Судді : Боймиструк С.В.

Шимків С.С.