Справа № 344/7822/18
Провадження № 2/344/1238/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Польської М.В.,

секретаря Гули Р.М.,

позивача ОСОБА_1,

адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

адвоката ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Івано-Франківську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 до Івано-Франківського музичного училища ім. Дениса Січинського про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в червні 2018р. до суду з позовом до Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 про визнання незаконним та скасування наказу директора Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 №33-к від 16.04.2018 року; поновити ОСОБА_1 на посаді викладача спеціалізації «Оркестрові духові та ударні інструменти»; стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу; стягнути моральну шкоду в розмірі 30000грн.; стягнути витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач працював на посаді викладача Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 на умовах строкового трудового договору з 01.09.2016р. по 30.06.2017р., з 01.09.2017р. Оспорюваним наказом директора Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 №33-к від 16.04.2018 року він був звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, який отриманий позивачем тільки 07.05.2018р. Вказане в наказі порушення мало місце з 22 по 25.01.2018р., а тому пропущено строк притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності за ч.1 ст.148 КЗпП України, наказ №33-к від 16.04.2018 року не містить дату звільнення, розгляд профспілкою подання щодо звільнення здійснено у відсутності позивача в порушення ст.43 КЗпП України.

Відповідачем 23.07.2018р., 05.11.2018р. надіслано відзив на позов, в якому зазначено, що позивач отримав наказ №33-к від 16.04.2018 року саме 16.04.2018р., вирвавши його з рук інспектора кадрів та залишенням місця роботи, що зафіксовано поліцією зі складанням протоколу за ст.173 КУпАП України, а отже позивачем пропущено місячний строк звернення до суду за ч.1 ст.233КЗпП України. Позивач з 20 по 27.01.2018р. перебував за межами України в робочі дні, а 29.01.2018р. ним було подано листок непрацездатності з 24.01.2018р., такі обставини є на даний час підставою перевірки за відкритим кримінальним провадженням. Підтвердження факту перебування працівника за кордоном без дозволу працедавця є лист УЗЕ в Івано-Франківській області наданий відповідачу 05.04.2018р., тому саме цей день є підтвердженням проступку працівника ОСОБА_1 Разом з тим, за ч.2 ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується не пізніше 6 місяців з дня вчинення проступку, тобто строки відповідачем не порушено. На підтвердження правомірності звільнення позивача саме з 16.04.2018р., є рекомендований лист відповідача від 16.04.2018р. адресований на імя позивача про розірвання строкового трудового договору та вимога про отримання ним трудової книжки, а також проведення запису в трудовій книжці саме 16.04.2018р. Засідання профспілкового комітету правомірно надало згоду на звільнення позивача за його повторної неявки без поважних причин.

Шляхом проведення автоматизованого розподілу судової справи, яка передана у звязку з звільненням судді Островського Л.Є. у провадженні якого перебувала дана справа, визначено 01.10.2018р. головуючого суддю Польську М.В.

В судовому засіданні адвокат позивача та позивач підтримали заявлені позовні вимоги з підстав, які зазначені у позовній заяві. Просили позов задовольнити повністю.

Представник відповідача та адвокат заперечили щодо заявлених позовних вимог, вважали вимоги не обґрунтованими та такими що задоволенню не підлягають, з підстав зазначених у відзиві та поясненнях.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на посаді викладача Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 на умовах строкового трудового договору з 01.09.2016р. по 30.06.2017р., та з 01.09.2017р. по дату звільнення, що підтверджується записами трудової книжки (а.с.12-13).

Як слідує зі ст..139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Наказом директора Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 ОСОБА_6 за №33-к від 16.04.2018 року позивач був звільнений з роботи на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, у звязку з прогулом на роботі без поважних причин в період з 22 по 25 січня 2018р. (а.с.15). Даний наказ дійсно в тексті не містить дати звільнення, однак наказ вручався позивачу в день його видачі тобто 16.04.2018р., розрахунок проведено в цей ж день, запис в трудову книжку проведено 16.04.2016р., вимога про отримання трудової книжки звільненим працівником направлена останньому 16.04.2018р., про що буде зазначено нижче. Тому відсутність в тексті дати звільнення, при наявності дати наказу, та проведених дій працедавцем повязаних зі звільненням працівника, на переконання суду, не може слугувати підставою визнання наказу про звільнення незаконним з цих підстав, а тільки з питань дослідження правомірності самого звільнення.

Дане звільнення, як судом встановлено, відбулося за наявності таких обставин.

Позивач з 22 по 25 січня включно 2018р. (робочі дні з понеділка по пятницю) був відсутній на робочому місці. Починаючи з 24.01.2018р. був відкритий лікарняний листок, який представлений ОСОБА_1 у відділ кадрів 29.01.2018р., не надавши жодних пояснень, де перебував він як працівник до лікарняного, тобто 2 робочих дні 22-23.01.2018р.

Управлінням захисту економіки в Івано-Франківській області Департаменту захисту економіки Нацполіції України, на звернення керівника музучилища, підтверджено факт перебування ОСОБА_1 з 20.01 по 27.01.2018р. за межами території України, що підтверджується листом управління від 05.04.2018р. на запит керівника відповідача від 05.03.2018р.(а.с.27)

Щодо даного факту подання лікарняного листка про лікування особи, яка на час його видачі була за межами України, з доводів відповідача, триває кримінальне провадження, що не спростовано позивачем.

Позивач в судовому засіданні також не заперечив та не спростував те, що 22-23.01.2018р. він дійсно не перебував на робочому місці, причин такої відсутності суду не назвав і на запитання суду не відповів, вказуючи що таке запитання не є предметом розгляду у цій справі, наголошуючи тільки те, що місячний строк накладення дисциплінарного стягнення відповідачем за оспорюваним наказом №33 від 16.04.2018р. за порушення вчинене 22-23.01.2018р. минув 24.02.2018р..

Натомість відповідач доводив те, що підтвердження факту відсутності 22-23.01.2018р. позивача на робочому місці без поважних причин, є саме вищевказана відповідь від 05.04.2018р. про підтвердження перебування за кордоном ОСОБА_1 у два повних дні відсутності його на робочому місці, хоча також і фіксувалось актами працедавця всі пропущені позивачем робочі дні (тобто з 22 по 25 січня включно), так як лікарняне було подане 29.01.2018р. (перший робочий день наступного тижня). Окрім того, 29.01.2018р. було зафіксовано комісією установи (Акт) про відмову позивача від надання будь-яких пояснень причин його відсутності (оглянуто судом в оригіналі), що спонукало підготовку в подальшому такого запиту, оскільки з розмов працівників навчального закладу отримана керівництвом інформація про факт перебування позивача за кордоном, що і підлягало належній перевірці. Також, відповідач у відзиві вказав на пропущення саме позивачем строків звернення до суду з вимогою про скасування наказу та поновлення на роботі в місячний строк з дня вручення наказу №33 за ч.1 ст.233 КЗпП України, оскільки у день його видачі - 16.04.2018р. позивач отримав (вирвав з рук) наказ керівника, покинув робоче місце, що було предметом складання протоколу органами поліції за вимогами КУпАП України. Повний розрахунок проведено з позивачем також у день його звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, дійсно 16.04.2018р. позивач отримав (вирвав з рук) наказ про його звільнення від 16.04.2018р. №33, що зафіксовано Актом комісії музичного училища від 16.04.2018р. (а.с.26).

16.04.2018р. позивачу був направлений лист про факт розірвання строкового трудового договору та необхідність отримання трудової книжки чи надання згоди на її відправлення поштовим звязком (а.с.28).

Розрахункові кошти в сумі 5838.34грн. виплачені позивачу в день його звільнення 16.04.2018р., що підтверджується перевіркою Управління держпраці в Івано-Франківській області згідно акту від 11.05.2018р., щодо правомірності звільнення позивача, даний Акт не містить вказівок про виявлені порушення щодо звільнення ОСОБА_1 (а.с.38-40). Доводи позивача про неправомірність нарахування розрахункових коштів наперед, тобто 12.04.2018р., не заслуговують на увагу, оскільки чинний КЗпП України зобовязує власника провести повний розрахунок з працівником, що звільняється, у день його звільнення.

Окрім того, саме 12.04.2018р. керівником відповідача було отримано згоду профспілкового комітету (засідання 12.04.2018р., протокол №5) на звільнення викладача ОСОБА_1 на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, в звязку з прогулом без поважних причин, а саме в період 22-25.01.2018р.

Відхиляються судом докази позивача про грубе порушення ч.3 ст.43 КЗпП України профспілковим комітетом про розгляд цього питання без участі працівника ОСОБА_1, оскільки докази спростовані наступим:

-листом від 10.04.2018р. та актом про вручення такого листа ОСОБА_1 10.04.2018р. о 16.50год. щодо виклику на засідання профспілки на 11.04.2018р. о 15.50год. з відмовою від підпису адресата (а.с.31,29). На засідання призначене на 11.04.2018р. позивач не зявився, що підтверджується протоколом засідання №4 (а.с.33-34). При цьому, під час судових засідань позивач не надавав пояснення щодо такої неявки без поважних причин на засідання профкому 11.04.2018р., даний доказ нічим не спростував.

-листом від 11.04.2018р. та актом про вручення такого листа ОСОБА_1 11.04.2018р. о 16.50год. щодо виклику на засідання профспілки яке відбудеться 12.04.2018р. о 15.50год. з відмовою від підпису адресата (а.с.32,30), на засідання призначене на 12.04.2018р. позивач не зявився, подавши заяву 12.04.2018р. о 15.00год. про прийняття ним участі у страйку (студентський страйк, не працівників чи викладачів установи) та про перенесення засідання з повідомленням про таке на адресу за якою проживає працівник ОСОБА_1 (а.с.37). Така заява була предметом ознайомлення на засіданні профспілкового комітету 12.04.2018р., про що свідчить протокол №5, та встановлено, що жодного рішення про оголошення страйку профспілкою не приймалось, участь викладача в стихійному організованому бунті є неправомірною, викладач ОСОБА_1 на час засідання профспілки знаходиться на території музучилища, та за повторної неявки такого, розгляд подання директора відбувся за відсутності працівника який мав також змогу, за потреби, залучення його адвоката (представника). Суд погоджується з висновком профспілки про неповажність причин повторної неявки працівника ОСОБА_1 та можливість розгляду вищевказаного подання за його відсутності.

Отже, суд з досліджених в сукупності доказів встановив про наявність факту прогулу позивачем без поважних причин повних два робочих дні 23-24.01.2018р., за п.4 ч.1 ст40 КЗпП України, що не спростовано і самим позивачем про таку відсутність на робочому місці, та дотримання профспілковим комітетом вимог ст.43 КЗпП України, яка передбачає про можливість розгляду подання власника без присутності працівника у разі повторної неявки такого без поважних причин.

Разом з тим, як слідує з вимог ст.147,148 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 р. № 9 п. 24 визначено, що прогулом під час розгляду позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у звязку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобовязаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального навчального закладу).

У пункті 4 статті 40 КЗпП йдеться саме про відсутність на роботі, а не про відсутність на робочому місці. Після отримання письмового пояснення від працівника, а також за наявності усіх документів, що підтверджують причину його відсутності на роботі, керівництво підприємства приймає рішення, чи вважати таку відсутність прогулом без поважних причин чи ні. Під час проведення даної процедури також слід виключити ймовірність перебування працівника на лікарняному. Адже звільнення за прогул без поважних причин не може відбуватися під час тимчасової непрацездатності працівника.

У разі достатніх підстав вважати відсутність працівника прогулом без поважних причин, керівник підприємства, має право на рішення про накладення на нього одного з дисциплінарних стягнень, в т.ч. звільнити працівника за пунктом 4 статті 40 КЗпП. А відповідно до частини третьої статті 149 КЗпП під час обрання виду стягнення роботодавець повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Отже, звільнення за прогул це дисциплінарне стягнення.

Крім того, як вже зазначалось вище, роботодавцеві слід дотримуватися строків, передбачених для застосування дисциплінарних стягнень статтею 148 КЗпП. Зокрема, у ній зазначено, що дисциплінарне стягнення застосовується безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебуванням його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до частини 4 статті 149 КЗпП, стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Отже, про звільнення працівник має бути повідомлений під розписку. Відповідач надав суду доказ невручення такого наказу саме під розписку через вчинок позивача, зафіксувавши відповідним актом, який є доказом вручення. У разі відсутності працівника на роботі у день звільнення, копію наказу про звільнення та повідомлення про можливість отримання трудової книжки необхідно надіслати йому поштою. Однак, надсилати саму трудову книжку поштою забороняється без письмової згоди працівника (пункт 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58). Трудова книжка підлягає зберіганню на підприємстві та видається виключно працівнику, який має особисто розписатись в Книзі обліку руху трудових книжок про отримання трудової книжки. Ця норма також дотримана відповідачем.

Вирішуючи даний спір суд враховує, що всі вищезгадані дії роботодавцем про накладення дисциплінарного стягнення за прогул мають бути здійснене не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у звязку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці Таким чином, якщо після вчинення прогулу працівник пішов на лікарняний, то місячний строк для звільнення продовжується на період перебування працівника на лікарняному.

Отже, у данному спорі, з врахуванням оформлення позивачем лікарняного (на даний час не визнано ще недійсним) з 24 по 25.01.2018р., місячний строк для звільнення розпочинається з 29.01.2018р. по 01.03.2018р., що недотримано відповідачем.

Однак, представник відповідача зазначив про застосування судом строків щодо оспорювання наказу про звільнення позивача за прогул без поважних причин за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, вказавши, що датою ознайомлення позивача з наказом є 16.04.2018р., що встановлено також і судом. Тобто, з даної дати є право позивача на заявлення вимог щодо скасування наказу та поновлення на роботі.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудова книжка позивачу повернута, в порядку визначену законом, так як і сам позивач додав до матеріалів справи копію такої із наявним записом про звільнення.

А тому, застосування строку в даному спорі є як правом сторони відповідача, так і обовязком суду перевірити такий припікальний строк, і як встановлено судом цей строк порушено позивачем, який мав би звернутися в межах строку звернення до суду з часу коли він ознайомився з наказом, отже починаючи з 17.04.2018р. по 17.05.2018р.включно. Позов ж подано ним 06.06.2018р. без будь-якої заяви про поновлення строку, а голослівні докази про отримання оспорюваного наказу позивачем тільки 07.05.2018р., спростовуються доказами наявними в матеріалах справи.

Тому, у задоволенні вимог ОСОБА_1 про скасування наказу директора Івано-Франківського музичного училища ім..ОСОБА_5 №33-к від 16.04.2018 року та поновлення на роботі, слід відмовити за пропущенням строків на оскарження.

Похідним від питання законності звільнення є питання про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. А тому, і вимога на стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, також не підлягає до задоволення.

За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» розяснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. ст. 40, 43, 115-117, 139, 233 КЗпП України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" та керуючись ст.ст. 12, 13, 265-268 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1, в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_2 до Івано-Франківського музичного училища ім. Дениса Січинського про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (а після чого, безпосередньо до апеляційного суду).

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2019 року.

Суддя Польська М.В.