КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах - головуючого Сержанюка А.С., суддів Гуля В.В., Сушко Л.П., із участю секретарів Дроздової Ж.В., Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В :

09 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із названим позовом, де просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку суми неповернутих коштів, проценти за користуванням позикою та трьох процентів річних в сумі, еквівалентній 6 703 доларам США, а також неустойку за період з 09 червня 2014 по 09 червня 2015 в розмірі 18 250 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 23 січня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_1 був укладений договір позики за яким позивач передав у борг відповідачам 8 600 доларів США, які вони зобов`язалися повернути, сплачуючи щомісячно, не пізніше 23 числа кожного місяця, по 150 доларів США, починаючи з лютого 2006 року по 23 грудня 2007 року, а останній платіж складає еквівалент 5 300 доларів США.

Крім того, на забезпечення грошового зобов`язання за вказаним договором позики, 23 січня 2006 року був укладений договір поруки із ОСОБА_6 , а тому відповідальність у відповідачів солідарна за виконання вказаного договору позики.

Позовні вимоги до ОСОБА_5 позивачем не заявляються у зв`язку зі смертю останнього.

Однак, після закінчення зазначеного строку, ОСОБА_1 не повернув належні позивачу грошові кошти в повному розмірі, оскільки боржники частково виконали свої зобов`язання лише на суму 3 850 доларів США.

При цьому, в своїх розрахунках, позивач просить стягнути проценти за користування позикою та три відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України за останні три роки перед зверненням до суду у період з 09 червня 2012 року по 09 червня 2015 року в сумі відповідно: 1 526,00 доларів США та 427 доларів США, а щоденна неустойка розрахована за один рік з 09 червня 2014 року по 09 червня 2015 року в сумі 18 250,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 23 січня 2006 року в розмірі 6 703 доларів США, що по курсу НБУ на день постановлення рішення складає 149 436,76 грн. і 18 250 грн., а всього 167 596,76 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

На обґрунтування ухваленого рішення місцевий суд зазначив, що в зв`язку з тим, що відповідач у обумовлений у ч. 1 ст. 530 ЦК України строк не повернув позичені грошові кошти, утворилась заборгованість, що складається, зокрема, і з основної суми боргу в 4 750 доларів США, тому така сума залишку заборгованості підлягає стягненню на користь позивача.

Також, перевіривши розрахунки позивача, викладені у позовній заяві, прийшов до висновку, що з відповідачів солідарно підлягає стягненню за період з 09 червня 2012 року по 09 червня 2015 року сума трьох відсотків річних за час невиконання грошових зобов`язань в розмірі 427 доларів США, сума процентів за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ в сумі 1 526 доларів США.

Крім того, умовами п. 3 договору позики визначено, що за прострочку виконання зобов`язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 50 грн. за кожен день прострочки при прострочці сплати останнього платежу - починаючи з 23 грудня 2007 року.

Таким чином, з урахуванням позовних вимог позивача щодо стягнення такої неустойки лише за 1 рік, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню і сума штрафу за період з 09 червня 2014 року по 09 червня 2015 року в розмірі: 355 днів х 50 грн. щоденної неустойки = 18 250 грн.

Не погоджуючись із ухваленим рішенням, ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Просить рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, закінчивши з`ясування обставин справи і перевірку їх доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та відзиві на неї, у межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, керуючись наступним.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, 23 січня 2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_1 уклали договір позики із ОСОБА_2 , який був посвідчений Цидибрагою Сергієм Олександровичем - нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області та зареєстрований в реєстрі за №123 ( а.с. 6 ).

Зі змісту вказаного договору вбачається, що позикодавець ОСОБА_2 передала, а позичальники ОСОБА_5 та ОСОБА_1 прийняли гроші в сумі 44 810 грн., що за домовленістю сторін складає еквівалент 8 600 доларів США, а позичальники зобов`язуються повернути ці кошти не пізніше 23 грудня 2007 року, в порядку і строки, що обумовлені в п.1 договору позики.

Вказаний порядок передбачає повернення грошових коштів не пізніше 23 числа кожного місяця, починаючи з лютого місяця 2006 року: в сумі по 785 грн., що складає 150 доларів США, при цьому, останній платіж 23 грудня 2007 року складає 27 540 грн., що складає еквівалент 5 300 доларів США.

Також, умовами п. 3 договору позики визначено, що за прострочу виконання зобов`язання по поверненню позики позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф в розмірі 50 грн. за кожен день прострочки, при прострочці сплати останнього платежу - починаючи з 23 грудня 2007 року ( там же ).

В забезпечення виконання ОСОБА_5 та ОСОБА_1 зобов`язань за договором позики, між позивачем та ОСОБА_6 23 січня 2006 року був укладений договір поруки, відповідно до умов якого ОСОБА_9 поручалася перед позивачем за повернення позичених коштів ( а.с. 7 ).

Однак, як зазначає позивач, відповідачами було повернуто лише 3 850 доларів США, а заборгованість складає 4 750 ( 8 600 - 3 850 ) доларів США ( а.с. 2-5 ).

29 червня, 11 жовтня 2010 року, 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 зверталася до відповідачів з вимогою щодо погашення заборгованості ( а.с. 8-17 ).

09 червня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із названим позовом, з посиланням, зокрема, на те, що заборгованість в повному розмірі не була повернута ( а.с. 2-5 ).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено ( а.с. 52-56 ).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 23 січня 2006 року в розмірі 6 703 доларів США, що по курсу НБУ на день винесення рішення складає 149 436,76 грн. і 18 250 грн., а всього 167 596,76 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат ( там же ).

При цьому, матеріали справи не містять достовірних доказів на підтвердження належного повідомленняпро слухання справи одного з відповідачів ОСОБА_10 , що призвело до звуження його процесуальних прав, зокрема, подачі заперечень, доказів, заяв по справі.

Разом з тим, під час апеляційного перегляду оскаржуваного рішення ОСОБА_1 надав оригінали розписок з приводу повернення боргу на загальну суму 6 526,50 доларів США ( а.с. 187-217 ).

Отже, з врахуванням наданих розписок, заборгованість по тілу позики становить 2 073,50 ( 8 600 - 6 526,50 ) доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 43 755,91 ( 2 073,50 х 2 110,2444 : 100 ) грн.

Щодо стягнення процентів відповідно до ст. 1048 ЦК України з 09 червня 2012 року по 09 червня 2015 року, то зазначені вимоги, на переконання апеляційного суду не підлягають задоволенню, оскільки, відповідно до умов договору позики останній платіж має бути повернутий 23 грудня 2007 року, отже строк дії договору позики закінчується 23 грудня 2007 року.

Отже, право позивача нараховувати проценти за позикою припиняється 23 грудня 2007 року, а права та інтереси позивача в даних правовідносинах після 23 грудня 2007 року забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Разом з тим, заборгованість по сплаті трьох процентів річних відповідно до положень ст. 625 ЦК України, що нарахована в заявлений позивачем період з 09 червня 2012 року по 09 червня 2015 року, становить 3 938,03 ( 43 755,91 х 3 : 100 х 1 095 : 365 ) грн.

Заборгованість по сплаті штрафу відповідно до п. 3 договору позики, що нарахована в заявлений позивачем період з 09 червня 2014 року по 09 червня 2015 року, становить 18 250 ( 50 х 365 ) грн.

Таким чином, з врахуванням зазначеного, позовні вимоги, на переконання апеляційного суду, обґрунтовані лише в частині стягнення тіла позики в розмірі 2 073,50 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 43 755,91 грн., трьох процентів річних - 3 938,03 грн., штрафу - 18 250 грн.

При цьому, решта позовних вимог необґрунтована та не підлягає задоволенню, оскільки, відповідачем було повернуто позику в значно більшому розмірі,чим зазначає позивач.

Проте, в задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла позики в розмірі 2 073,50 доларів США, що на день подачі позову еквівалентно 43 755,91 грн., трьох процентів річних - 3 938,03 грн., штрафу - 18 250 грн. слід відмовити за спливом строку позовної давності, який просить застосувати ОСОБА_1 ( а.с. 107-109 ).

При вирішенні питання щодо застосування строку позовної давності апеляційним судом враховане наступне.

Так, п. 1 договору позики передбачено, що останній платіж має бути сплачено 23 грудня 2007 року ( а.с. 6 ), відтак, початок перебігу строку позовної давності має починатися з 23 грудня 2007 року.

Однак, останній платіж на погашення заборгованості за договором позики було здійснено 23 жовтня 2008 року ( а.с. 216 ), що відповідно до положень ст. 264 ЦК України свідчить про переривання строку позовної давності та початок перебігу цього строку спочатку.

Отже, з врахування здійснення зазначеного платежу - 23 жовтня 2008 року, строк позовної давності спливає 23 жовтня 2011 року, тоді як, позивач звернувся до суду з даним позовом лише 09 червня 2015 року ( а.с. 2-5, 20 ).

Разом з тим, з приводу подачі заяви про застосування строку позовної давності до Київського апеляційного судунеобхідно зазначити про те, що ОСОБА_1 належним чином не був повідомлений місцевим судом про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, що, з точки зору суду другої інстанції, є підставою для вирішення апеляційним судом його заяви про застосування строку позовної давності.

Зазначене повністю узгоджується з висновками викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року по справі №200/11343/14-ц.

Також, апеляційний суд враховує, що відповідно до ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог, зокрема, стягнення трьох процентів річних, штрафу.

Окрім цього, апеляційний суд вважає, що факт переоформлення іпотечного майна 16 травня 2016 року на користь позивача ( а.с. 115, 116-118 ), правового значення для правильного вирішення спору не має та не суперечить вище зазначеним висновкам суду другої інстанції з приводу заявлених вимог, оскільки сам позивач в позові не посилається на викладене, як підставу обґрунтованості своїх позовних вимог, а відповідач - на заперечення позову, та дане переоформлення відбулося вже після ухвалення оскаржуваного судового рішення.

За таких обставин, суд першої інстанції на вищенаведені обставини справи уваги не звернув, і як наслідок, ухвалив помилкове рішення про задоволення позовних вимог, не дотримавшись положень ст.ст. 257, 261, 264, 266, 267, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст.ст. 5, 12, 13, 76-80, 263-265, 367, 374, 376 ЦПК України.

А тому, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування зазначених норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на переконання суду другої інстанції, знайшли своє підтвердження при розгляді справи.

Відтак, рішення місцевого суду підлягає скасуванню відповідно до положень ч. 4 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішенням про залишення позовних вимог без задоволення на підставі названих норм Закону.

Доводи відзиву ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ( а.с. 166-168 ), зокрема, про те, що апелянт мав реальну можливість виконати свої зобов`язання з повернення позичених коштів, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність, заява про застосування строку позовної давності має бути подана до ухвалення рішення по суті спору, між ними укладений інший договір позики від 09 квітня 2008 року в розмірі 1 060 доларів США, на переконання апеляційного суду та в силу викладеного, не є належною правовою підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення.

При цьому, апеляційний суд продовжує їй строк для подачі цього відзиву, визначений ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року ( а.с 158-159 ), оскільки, вона не мала можливості своєчасно його подати, так як, копію апеляційної скарги отримано нею лише 12 листопада 2019 року ( а.с. 165 ).

Згідно положень ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 141 ЦПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір ( а.с. 92 ) в розмірі 2 396,25 ( 159 749,68 х 1 : 100 х 150 : 100 ) грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-81, 263, 367, 368, 374, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасувати та ухвалити нове судове рішення про залишення позовних вимог без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 2 396,25 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: В.В. Гуль

Л.П. Сушко