Ухвала

12 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 760/5804/17

провадження № 61-14806ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Стрільчука В. А., розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Ксенії Миколаївни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 , Департамент земельних ресурсів Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила зобов`язати відповідача звільнити від огорожі і тимчасової споруди та привести до стану, придатного для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,0838 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 має суміжну земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2 і є її сусідкою. Не маючи ніяких документів та правових підстав, відповідач самовільно зайняла належну їй на праві власності земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , вигородивши її металевою сіткою, та встановила тимчасову споруду (вагончик). Самовільним зайняттям належної їй земельної ділянки відповідач порушує передбачені законом її права як власника земельної ділянки.

Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року позов задоволено.Зобов`язано ОСОБА_1 звільнити від огорожі та тимчасової споруди земельну ділянку площею 0,0838 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 640 грн судового збору.

Постановою Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі її представника Кравченко К. М. залишено без задоволення. Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року залишено без змін.

02 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 - адвокат Кравченко К. М. подала засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій просила скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки площею 0,0838 га, кадастровий номер НОМЕР_1 , що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Зазначена справа є незначної складності та не належить до виключень з цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того, визнав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена у Загальних положеннях цього Кодексу, які поширюються й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, відповідно до статті 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року про можливість оскарження цієї постанови в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод в частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження у цій справі не підлягає розгляду додане до касаційної скарги клопотання представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко К. М. про поновлення строку на касаційне оскарження.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кравченко Ксенії Миколаївни на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 06 березня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Київська міська рада, ОСОБА_3 , Департамент земельних ресурсів Виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. А. Стрільчук