Постанова

Іменем України

17 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 554/8792/18

провадження № 61-19451св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Карпушина Г. Л., Одринської Т. В., Пікуль В. П.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей виконавчого комітету Шевченківської районної у місті Полтаві ради, про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю та визнання факту батьківства.

Позовна заява мотивована тим, що у 2005 році ОСОБА_1 під час навчання познайомився з відповідачем та з того часу у них склались теплі стосунки та протягом трьох років навчання вони спільно проживали у батьків позивача, а в подальшому 10 серпня 2008 року зареєстрували шлюб.

У 2009 році подружжя разом переїхали на орендовану квартиру, в якій проживали до 2011 року, а з 2011 року до лютого 2013 року як чоловік та дружина вони проживали у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . У 2011 році шлюб було розірвано, але шлюбних відносин сторони не припиняли. Саме в цей час, як стверджує позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народився син - ОСОБА_4 . Однак, при реєстрації народження дитини в відділі реєстрації актів цивільного стану відомості про батька дитини зазначили зі слів відповідача, оскільки на момент народження дитини вони не знаходились у зареєстрованому шлюбі та у свідоцтві про народження батьком зі слів матері дитини записаний позивач ОСОБА_1 .

Факт його біологічного батьківства підтверджується експертним висновком від 06 вересня 2018 року та іншими доказами. Крім того, вказує, що у квітні 2012 року за спільні кошти з відповідачем вони придбали 4/25 житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де проживали однією сім`єю до серпня 2018 року. Вказане майно оформлене на відповідача. Разом із тим, за весь час проживання позивача разом із відповідачем вони вели спільне господарство, мали сімейний бюджет, взаємні права та обов`язки, спільно виховували сина, тобто, були чоловіком та дружиною.

У серпні 2018 року сімейні стосунки з відповідачем припинились, на даний час ОСОБА_2 є матір`ю-одиначкою, а вжиті позивачем заходи для примирення виявилися безрезультатними, у визнанні батьківства стосовно сина у позасудовому порядку, визначеному статтею 126 СК України, позивачу було відмовлено. Від дитини позивач не відмовляється та бажає захистити свої права як батька, а також забезпечити в майбутньому спадкові права свого сина на належне йому майно, а також захистити інші майнові права.

ОСОБА_1 просив встановити факт спільного проживання позивача однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з січня 2011 року по серпень 2018 року; визнати факт батьківства ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Октябрського районного суду міста Полтави від 04 червня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2011 року по серпень 2018 року.

Визнано факт батьківства ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 409,60 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання батьківства, суд першої інстанції виходив із експертного висновку про біологічне батьківство від 06 вересня 2018 року № MG18-53174/C1F1, згідно якого вірогідність батьківства ОСОБА_1 відносно ОСОБА_4 становить 99,9999 %.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що доводи позивача є повністю доведеними та підтвердженими про те, що він з січня 2011 року і по серпень 2018 року проживав з ОСОБА_2 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, а тому суд прийшов до висновку, що у даному випадку права та законні інтереси позивача підлягають судовому захисту, а отже необхідно встановити вказаний факт, що має юридичне значення для позивача, зокрема, для вирішення майнових питань.

Постановою Полтавського апеляційного суд від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 червня 2019 року в частині встановлення факту спільного проживання однією сім?єю без реєстрацію шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2011 року по серпень 2018 року скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з січня 2011 року по серпень 2018 року відмовлено.

В іншій частині рішення Октябрського районного суду міста Полтави від

04 червня 2019 року залишено без змін.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2011 року по серпень 2018 року, апеляційний суд виходив із того, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з відповідачем без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень

2018 року, оскільки подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

24 жовтня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року та залишити в силі рішення Октябрського районного суду міста Полтави від 04 червня 2019 року.

Аргументи касаційної скарги зводяться до того, що судом апеляційної інстанції не надана належна оцінка матеріалам справи, які підтверджуються введення спільного побуту між сторонами. Крім того, судом апеляційної інстанції надано неправильне визначення «побуту».

Доводи інших учасників справи:

29 листопада 2019 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Октябрського районного суду міста Полтави.

20 листопада 2019 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

26 листопада 2019 року матеріали цивільної справи передано судді-доповідачу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Аргументи касаційної скарги зводяться до незгоди з постановою Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень 2018 року,

В іншій частині постанова Полтавського апеляційного суду від 24 вересня

2019 року не оскаржується. а тому відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України предметом касаційного перегляду не є.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що постанова Полтавського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень 2018 року ухвалена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 2007 року до

2011 року.

На час розгляду справи, сторони проживають окремо.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Звертаючись з цим позовом до суду, на підтвердження факту спільного проживання з відповідачем в період з січня 2011 року по серпень 2018 року позивач надав фотокартки та інші докази, які підтверджують той факт що сторони по справі багато часу проводили разом і підтримували спілкування.

Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин притаманних подружжю.

Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, апеляційний суд, врахувавши наведені норми матеріального права, дійшов правильного висновку, що вимоги позивача про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня

2011 року по серпень 2018 року задоволенню не підлягають та обґрунтовано відмовив в позові в цій частині.

Так, позивачем не надано жодного доказу, який би підтверджував проведення ним спільно з відповідачем часу в період з січня 2011 року до ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто до дати народження спільної дитини ОСОБА_4 .

Сам по собі факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат на утримання житла та іншого майна, його ремонт, а також придбання майна в інтересах сім`ї в період з січня 2011 року по серпень 2018 року та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю.

Свідки вказують лише на факт спілкування сторін. Конкретні обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї ними повідомлені не були.

Спільні поїздки до батьків позивача, спільний відпочинок у місті Бердянську, а також інших місцях, на які посилається позивач, не утворює склад сімейних правовідносин, в розумінні положень статті 74 СК України, а тому не доводить його позовних вимог.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків суду апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України, виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня

2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень 2018 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення в цій частині відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Постанову Полтавського апеляційного суду від 24 вересня

2019 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з січня 2011 року по серпень 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко