ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Чернівці

Справа №725/2348/18

Чернівецький апеляційний суд у складі суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Владичана А.І.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Андрушків С.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки припиненим, за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2018 року (головуючий у 1-й інстанції Стоцька Л.А.),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова В.В., Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М., ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки припиненим.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 15 серпня 2007 року між нею та АКІБ «УкрСиббанк» укладено договір іпотеки №61196, відповідно до умов якого вона передав в іпотеку банку нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва по АДРЕСА_1 що розташований на земельній ділянці площею 0,0820 га, переданій їй в оренду Чернівецькою міською радою на підставі договору оренди від 10.05.2007 року.

____________________________________________________________________

Провадження 22ц/822/65/19 Категорія 27

Іпотечний договір укладено в рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договорами про надання споживчого кредиту №0, №0 та №0/2 від 15.08.2007 року, укладеними між ним та АКІБ «УкрСиббанк».

У подальшому, 8 грудня 2011 року АКІБ «УкрСиббанк» продав права вимоги за вказаними кредитними зобов'язаннями ПАТ «Дельтабанк».

Проте в порушення вимог ст.24 Закону України «Про іпотеку» сторони договору відступлення прав вимоги не повідомили її про це та не здійснили одночасного відступлення вимоги як за основним зобов'язанням, так і за іпотечним договором.

2.10.2015 року на підставі постанови Правління НБУ №664 було розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта банк» та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта банк».

Вказувала, що згідно п.6.1 договору іпотеки, договір діє з моменту його нотаріального посвідчення до повного виконання зобов'язань за договорами, що обумовлюють основне зобов'язання. Строк кредитного договору №0 від 15.08.2007 року - до 14.08.2018 року; кредитного договору №0 від 15.08.2007 року - до 14.08.2017 року; кредитного договору №0/02 - до листопада 2018 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 8.11.2011 року у справі 2-72/2011 з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами. Проте фактично на даний час виконавчі листи стягувачем не було пред'явлено до примусового виконання.

Вважає, що основне зобов'язання є припиненим, що у відповідності до ст.ст. 3,17 Закону України «Про іпотеку» є підставою для припинення іпотеки.

Просила визнати припиненим договір іпотеки №61196, посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Н.М. за реєстровим номером 2641 від 15.08.2007 року;

вилучити з Державного реєстру іпотек записи №8880134 від 15.08.2007 року, №8880132 від 15.08.2007 року, №5246227 від 15.08.2007 року, №5246232 від 15.08.2007 року.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2018 року позов задоволено.

Визнано припиненою іпотеку згідно іпотечного договору №61196 від 15.08.2007 року, укладеного між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк».

Вилучено з Державного реєстру іпотек записи №8880134 від 15.08.2007 року, №8880132 від 15.08.2007 року, №5246227 від 15.08.2007 року, №5246232 від 15.08.2007 року.

Стягнуто з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Акціонерного товариства «Дельта Банк», Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати у розмірі 3524 грн.

На рішення суду акціонерне товариство «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норми матеріального та процесуального права.

Свої доводи мотивує тим, що зобов'язання за кредитними договорами ОСОБА_4 не виконані, кредитний договір чинний, вимога позивача про визнання договору іпотеки припиненим не відповідає нормам матеріального права, сплив позовної давності до основної чи додаткової вимоги кредитора не припиняє основного зобов'язання за кредитним договором і не може вважатися підставою для припинення іпотеки на підставі ч. 1 ст. 17 Закону України «Про іпотеку».

Просить скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2018 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 263 ЦПК встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Зазначеним нормам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що строк пред'явлення виконавчих листів про стягнення з позивача на користь банку кредитної заборгованості до виконання сплив, що має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов'язання, а, отже, є підставою для припинення іпотеки.

Однак колегія суддів не погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 175000 доларів США зі сплатою 12% річних з кінцевим терміном повернення - 14.08.2018 року (а.с.14-18).

15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено також кредитний договір №0, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 142000 доларів США зі сплатою 12% річних та з кінцевим терміном повернення до 14.08.2017 року (а.с.11-13).

Крім того, 15 серпня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №0/02, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 9465 гривень зі сплатою 15,5 % річних (а.с.24-26).

Того ж дня між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки №61196 з метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитними договорами №0 від 15.08.2007 року, №0 від 15.08.2007 року та №0/02 від 15.08.2007 року.

Відповідно до умов договору іпотекодавець передала в іпотеку банку нерухоме майно - об'єкт незавершеного будівництва, розташоване на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,0820 га, яка передана в оренду ОСОБА_1 на підставі договору оренди Чернівецькою міською радою. Договір діє з моменту нотаріального посвідчення до повного виконання зобов'язань за договорами, що обумовлюють основне зобов'язання (а.с.8-10).

У подальшому, 8 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого АТ «УкрСиббанк» передає АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях та набув право вимагати від ОСОБА_4 та ОСОБА_1 повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с.117-123).

Постановою правління Національного банку України №150 від 2 березня 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

3 березня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк».

Судом також встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 листопада 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитними договорами, а саме: за договором №0 у розмірі 172488,16 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1376938 грн 48 коп., неустойку в розмірі 500 грн, пеню 9083 грн 70 коп.; за договором №0 у розмірі 149871,51 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ складає 1196394 грн 29 коп., неустойку в розмірі 500 гривень, пеню - 1275 грн. 01 коп. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №0 в розмірі 7672 грн 05 коп., неустойку в розмірі 500 грн, пеню 02 грн 61 коп.

Зазначене рішення суду набрало законної сили. Виконавчі листи №2-72/2011 отримані стягувачем у 2011 році.

Як убачається з довідки Першого відділу ДВС ГТУЮ в Чернівецькій області від 22.06.018 року, згідно даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист №2-72/2011 згідно рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 8 листопада 2011 року на примусовому виконанні у відділі не перебуває та не перебував.

Згідно з частиною першою статі 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За загальним правилом зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, припинення договору, з якого виникає забезпечене іпотекою зобов'язання, зіставляють із підставами для припинення права іпотеки. Однак, при цьому слід ураховувати, що відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Будь-які охоронні зобов'язання, які випливають з основного зобов'язання, не повинні припиняти дію зобов'язань, які забезпечують основне зобов'язання, яке залишилось невиконаним.

Спливу строку пред'явлення виконавчих документів до виконання як підстави для припинення зобов'язання норми глави 50 «Припинення зобов'язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції Закону, чинного на момент набрання рішенням суду від 8.11.2011 року законної сили, виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання протягом року, якщо інше не передбачено законом. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Таким чином, строки пред'явлення виконавчого документа до виконання пов'язуються із правом кредитора на виконання судового рішення. Тобто сплив строку пред'явлення виконавчого документа до виконання позбавляє цивільне суб'єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов'язаної особи.

Однак за змістом зазначеної статті сплив строку пред'явлення виконавчого документа до виконання сам по собі не припиняє суб'єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов'язання.

Змістом частин першої, другої статті 590 ЦК України визначено порядок дій заставодержателя (іпотекодержателя) щодо захисту свого права у разі, коли основне зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін). У такому разі заставодержатель набуває право звернення до суду з позовною заявою про звернення стягнення на предмет застави.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду (частина перша статті 3 Закону України «Про іпотеку»). Вона має похідний характер від основного зобов'язання і, за загальним правилом, є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (частина п'ята статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

За змістом статті 11 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець (майновий поручитель) несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання в межах вартості предмета іпотеки.

Підстави припинення іпотеки передбачено статтею 17 Закону України «Про іпотеку», до яких зокрема належать: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її.

Співвідношення зазначених положень законодавства дає змогу дійти висновку про те, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо урегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16.

Отже, ЦК України сплив строку пред'явлення виконавчого документа до виконання окремою підставою для припинення зобов'язання не визнає.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» також не встановлено зазначених підстав для припинення іпотеки.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що сплив строку пред'явлення виконавчого документа до виконання є підставою для припинення іпотеки та фактично ототожнив ці поняття, не звернувши уваги, що сплив такого строку тягне за собою лише обмеження кредитора на пред'явлення виконавчого документа до виконання.

При цьому наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке вчасно не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору.

З урахуванням викладених обставин справи та вимог закону апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Дельта Банк» слід сягнутисудові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 5286 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22 жовтня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» Кадирова Владислава Володимировича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, акціонерного товариства «Дельта Банк», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Лірниченко Наталія Миколаївна, ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки припиненим відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Дельта Банк» витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 5286 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Cуду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: