Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________ Справа № 299/3141/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2019 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в складі: головуючий-суддя Рішко Г.І., секретар судового засідання Стрижак О.М.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся у суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.08.2017 року між сторонами зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін дітей не народилося. Спільне подружнє життя з відповідачем не склалося через різні характери. Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом та просить суд постановити рішення, яким шлюб між ним та відповідачкою розірвати.

Відповідачем ОСОБА_2 до суду подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про поділ майна, яка ухвалою суду від 02.12.2019 року об`єднана в одне провадження із первісним позовом.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 заявлені вимоги мотивує тим, що у шлюбі сторонами було побудовано житловий будинок у АДРЕСА_1 , який відповідач зареєстрував 23.05.2018 року за собою в цілому. Для будівництва вказано будинку нею систематично перераховувалися на ім`я відповідача кошти. Просить встановити, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який побудований під час шлюбу; виділити їй та відповідачу та визнати право власності на 1/2 ідеальної частки кожному в житловому будинку та припинити право спільної сумісної власності на це майно.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в підготовче судове засідання не з`явився, однак подав до суду письмову заяву, згідно якої просить розглянути справу у його відсутність, первісний позов підтримує та просить суд задоволити; позовні вимоги за зустрічним позовом визнає.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явилася, однак її представником подано через канцелярію суду письмову заяву, згідно якої вимоги позивача за первісним позовом визнає, позовні вимоги за зустрічною заявою підтримує та просить задоволити, розгляд справи просить провести у їх відсутність.

Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого судового провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Відповідачем за первісним позовом позовні вимоги визнано повністю, відповідачем та зустрічним позовами позовні вимоги також визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.206 ЦПК України визнання ними позовних вимог прийнято судом.

Обстеживши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.223 ЦПК України необов`язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, визнання первісного позову та визнання зустрічного позову, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні ухвалити рішення про задоволення первісного позову та позовних вимог за зустрічним позовом з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 22.08.2017 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований у Виноградівському РВ ДРАЦС Головного ТУЮ у Закарпатській області за актовим записом №157, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 22.08.2017 року.

Від шлюбу у сторін дітей не народилося.

Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя у сторін не склалося через різні характери та погляди на життя. Це призвело до припинення шлюбно-сімейних відносин.

Позивач за первісним позовом остаточно визначився та настоює на розірванні шлюбу.

Відповідач за первісним позовом на розірвання шлюбу згідна.

Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Судом встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється є те, що є сторони є люди різних характерів, поглядів на життя. Враховуючи ті відносини, які склалися між позивачем та відповідачем, примирення та подальше спільне проживання є неможливим та недоцільним. Сторони не проживають разом. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово сімейний засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово союз підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя та суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

При таких обставинах позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, відповідач позов визнає, тому позов про розірвання шлюбу підлягає до задоволення.

Крім того, перебуваючи у шлюбі, сторонами було побудовано житловий будинок загальною площею 187,1 кв.м., розташований у АДРЕСА_1 , який відповідач зареєстрував 23.05.2018 року за собою в цілому, що підтверджується інформаційною довідкою від 11.11.2019 року.

Однак, будівництво розпочато на підставі договору про спільну діяльність від 28.07.2016 року, завершено у шлюбі.

З досліджених у судовому засіданні доказів слідує, що для будівництва зазначеного будинку позивачкою за зустрічним позовом систематично перераховувалися на ім`я відповідача кошти, що підтверджується квитанціями про перерахування коштів.

Відповідно до ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.

Відповідно до ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Норми ст.60 СК України свідчить про презумцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна подружжя на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно ст. 368 ч.3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу та на підставі ст.69 ч.1 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК України, ч.3 с.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 235 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При цьому, ч.1 ст.71 СК України визначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Таким чином, спірне майно, а саме житловий будинок, було набуте у власність під час перебування сторонами у зареєстрованому шлюбі, на підставі ст.61 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя - сторін у справі, а тому вказане майно подружжя підлягає поділу.

На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 за первісним позовом про розірвання шлюбу та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про поділ майна підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 43, 49, 259, 263-265, 268 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Первісні позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Шлюб, укладений 22.08.2017 року у Виноградівському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області за актовим записом №157 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем м.Виноградів Закарпатської області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженкою м.Виноградів Закарпатської області - розірвати.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОК НОМЕР_2 , уродженкою м.Виноградів Закарпатської області, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 187,1 кв.м, житловою площею 112 кв.м, по АДРЕСА_1 .

В порядку поділу спільного майна подружжя, визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОК НОМЕР_3 , уродженцем м.Виноградів Закарпатської області право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами загальною площею 187,1 кв.м, житловою площею 112 кв.м, по АДРЕСА_1 , припинивши його право власності на цілу частку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У відповідності до п.п. 15.5 п.п.15 п. 1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно- телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди.

Повний текст судового рішення виготовлено 12.12.2019 року.

ГоловуючийГ. І. Рішко