Справа № 466/7656/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючої судді Свірідової В.В.

секретаря Шаповалової Ю.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

встановив:

17.10.2017 ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, в якому просить стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальні збитки спричиненні пошкодженням автомобіля Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 81624,40грн., судовий збір в розмірі 817,00грн.

В подальшому не змінюючи предмету та підстав позову, доповнив позовні вимоги та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на його користь матеріальні збитки спричиненні пошкодженням автомобіля Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 в розмірі 81624,40грн., витрати на правову допомогу в сумі 8100,00грн., моральну шкоду в розмірі 17771,41грн., витрати пов`язані з сплатою судового збору (т.1 а.с.77-81).

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Львова Свірідової В.В. від 13.11.2017 відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду (т.1 а.с.58).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 13.11.2017 з метою забезпечення позову накладено арешт на грошові кошти в межах заявленої суми позову та майно, які належать ОСОБА_4 , що еквівалентне сумі позову, а саме 81624,40 гривень (т.1 а.с.59), яка ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 16.05.2018 залишена без змін (т.1 а.с.112-114).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 15.11.2018 залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 (т.1 а.с.220).

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 01.10.2019 (а.с.124 т.2) залишено без розгляду заяву представника позивача ОСОБА_2 в пордку ст.49 ЦПК України про уточнення позовних вимог .

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 13.07.2017 близько 14.00год. на вул. Зеленій у м. Львові водій автомобіля марки Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_4 виїхала на регульоване перехрестя вул. Зелена - вул. Конопницького - пл . Петрушевича на заборонений сигнал світлофора, не дотрималась безпечної дистанції та швидкості руху, в результаті чого зіткнулась з автомобілем марки Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , який йому належить, внаслідок чого йому було завдано матеріальних збитків на суму 177714,40грн.

Його цивільно-правова відповідальність була застрахована страховою компанією «ПЗУ Україна» за договором АК/4684500, позивач звернувся до останнього із заявою про компенсацію суми страхової виплати. У вересні 2017року він отримав від страховика відшкодування у розмірі 99490,00грн. Відповідно залишок суми страхової виплати у розмірі 81624,40грн. підлягає до стягнення з відповідача, як винуватця ДТП та особи, відповідальної за відшкодування завданої шкоди у повному обсязі.

У зв`язку з вищенаведеним змушений звернись до суду з позовом.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві та уточненнях до позовної заяви (т.1 а.с.77-81), додаткових поясненнях (т.1 а.с.181-183) та просили позов задовольнити.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення, покликаючись на мотиви викладені в відзиві на позовну заяву, який долучений до матеріалів справи (т.1 а.с.131-135)

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не з"явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, свідків, з`ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. (ч.1-4 ст. 77 ЦПК України).

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

В судовому засіданні встановлено, що 13.07.2017 на вул. Зеленій - вул. Конопницького - пл. Петрушевича у м. Львові сталась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки: Subaru Forester, д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 , Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_5 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Львова від 03.08.2017 по справі №466/5224/17 ОСОБА_4 було визнано винуватою у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили (т.1 а.с.40).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність була застрахована ПАТ СК «ПЗУ Україна» за договором АК/4684500, яка передбачає можливість прямого врегулювання заподіяної шкоди, зокрема виплату відшкодування в розмірах, встановлених ст.9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Відповідно до листа ПАТ СК «ПЗУ Україна» від 15.09.2017 ОСОБА_1 , власнику транпортного засобу, було виплачено відшкодування у розмірі 99490,00грн. (т.1 а.с.6).

Однак, згідно висновку автотоварознавчого дослідження №294 від 05.10.2017, вартість матеріального збитку заподіяного ОСОБА_1 як власнику автомобіля марки Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , становить 177714,40грн.

Таким чином не відшкодованою залишається різниця між загальним розміром збитку та виплаченим відшкодуванням, що складає 78224,40грн.

До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01.07.2014 року.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно вказаного Закону є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. ст. 3, 5 Закону).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ СК «ПЗУ Україна» виплатила ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 99490,00грн.

Згідно ст. 6 Закону страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. ст. 9, 22-31, 35, 36 Закону настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на його отримання, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинне відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленому законодавством (ст. 29 Закону).

За змістом ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на зазначене, відшкодування шкоди винуватцем дорожньо-транспортної пригоди, відповідальність якого застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, володілець джерела підвищеної небезпеки має відшкодувати потерпілому вартість відновлювального ремонту, що перевищує ліміт відповідальності страховика, франшизу, якщо вона встановлена умовами договору, і втрату вартості автомобіля у разі її наявності.

Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності ( ст. 3 Закону).

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, висловленій 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15, 12.12.2018 року у справі № 758/2356/17-ц.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.п. 14, 24 Постанови Пленуму вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», - при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно гуртуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На підставі вищевикладеного, виходячи з принципів правової визначеності та рівності прав усіх учасників цивільно-правових відносин, закріплених в частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України, суд приходить до висновку, що матеріальна шкода завдана ОСОБА_1 дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 13.07.2017, виплачена ПАТ СК «ПЗУ Україна» в розмірі 99490,00грн., суд вважає, що решта завданої матеріальної шкоди у розмірі 78224,40грн. (177714,40грн. - 99490,00грн.) підлягає до стягнення з відповідача, як винуватця ДТП, володільця джерела підвищеної небезпеки та особи, відповідальної за відшкодування завданої шкоди у повному обсязі на підставі положень ч.1 ст.1166, ч.2 ст.1187 та ч.1 ст.1194 Цивільного кодексу України.

Згідно ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

У зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою та через пошкодження автомобіля марки Nissan X-Trail д.н.з. НОМЕР_1 , позивачем було оплачено: послуги автомобільного евакуатора в розмірі 450,00грн., послуги охоронюваної стоянки в розмірі 1350,00грн., які необхідно було здійснити у зв`язку із оглядом пошкодженого автомобіля, його оцінкою, дефектуванням, послуги експерта автотоварознавця в розмірі 1600,00грн., які підлягають стягненню з відповідача.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд встановив наступне.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайновоі) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправнють діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана, вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Як визначено у ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Разом з тим, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності, обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (п.п. 4, 5 Постанови Пленуму верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Виходячи з принципу виваженості, розумності та справедливості, з урахуванням обставин даної справи, а також глибину завданих позивачеві душевних страждань, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково та вважає достатньою компенсацією відшкодування моральної шкоди буде стягнення на користь позивача 2000,00 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат на правову допомогу та по сплаті судового збору, суд встановив наступне.

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що слід задовольнити позовні вимоги в частині стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 8100,00грн.

Крім того, в силу дії ст. 141 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає розмір судових витрат, сплачених позивачем при зверненні з заявою до суду.

У зв`язку з наведеним, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1295,00грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 13, 76, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) матеріальні збитки в розмірі 81624,40 (вісімдесят одну тисячу шістсот двадцять чотири гривні сорок коп.)

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правову допомогу в розмірі 8100,00 (вісім тисяч сто гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) моральну шкоду в розмірі 2000,00 (дві тисячі гривень).

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір в розмірі 1295,00 (одну тисячу двісті дев`яносто п`ять гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення апеляційної скарги.

Повний текст судового рішення складено 17 грудня 2019року.

Суддя В. В. Свірідова