Справа № 486/486/19
Провадження № 2/486/326/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2019 року м.Южноукраїнськ

Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Далматової Г.А.,

при секретарі Зацепіній І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №486/486/19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за участю відповідача ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2019 року представник ПАТ «Державний ощадний банк України» звернувся із позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки - квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (перейменованим подальшому в ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №478, згідно якого банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 250000 грн. під 19 відсотків річних строком на 240 місяців з кінцевим строком 11 червня 2028 року. В забезпечення кредитних зобов`язань був укладений договір іпотеки, за яким в іпотеку була передана квартира АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності.

Боржник належним чином зобов`язання не виконував, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту в сумі 695440,56 грн.

Відповідно до умов кредитного договору, банк має право вимагати дострокового повернення суми кредиту, боржник зобов`язаний на першу вимогу банку повернути суму кредиту з одночасною сплатою відсотків, комісійних винагород та штрафних санкцій, а також за порушення взятих на себе зобов`язань боржник повинен сплачувати пеню в розмірі 20% за кожний день прострочення. З урахуванням умов кредитного договору представник позивача зазначив що борг перед банком становить: 238532,66 грн. заборгованість за основним боргом, 275313,01 грн. заборгованість за процентами, 181595,29 грн. пеня, а також на підставі ст.625 Цивільного кодексу України до заборгованості включені інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 144885,92 грн., інфляційні втрати від заборгованості за відсотками 319574,77 грн., три відсотки річних від заборгованості за кредитом 26109,41 грн., три відсотки річних від заборгованості за відсотками 46375,89 грн. Сума заборгованості за кредитним договором станом на 14.02.2019 року складає 1232386, 55 грн.

Відповідач порушив умови договору іпотеки від 12 червня 2008 року, згідно п.3.3.9 якого був зобов`язаний застрахувати предмет іпотеки за власний рахунок на суму оцінки від ризиків випадкового знищення, пошкодження або псування. Внаслідок цього на підставі п.7.2 іпотечного договору банком був нарахований штраф у розмірі 10% вартості невиконаного зобов`язання в сумі 51384,53 грн.

Всього сума заборгованості ОСОБА_1 перед банком станом на 14 лютого 2019 року складає 1283771,08 грн. Досудові заходи врегулювання не проводились.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач позов не визнав, не заперечував, що він укладав кредитний договір та договір іпотеки, на виконання рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07 квітня 2016 року з його доходів за виконавчим листом здійснюється відрахування на користь позивача.

Заслухавши відповідача, дослідивши надані докази в межах заявлених позовних вимог та заперечень, суд прийшов до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 12 червня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» (в подальшому назва була змінена у відповідності до Закону України «Про акціонерні товариства» на ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №478. Згідно умов договору банк надає позичальнику грошові кошти в сумі 250000 грн. на 240 місяців, а позичальник зобов`язаний повернути суму кредиту та сплатити відсотки в розмірі 19% річних не пізніше 11 червня 2028 року (п.1.1, п.1.2). Відсотки, нараховані банком на залишок заборгованості за кредитом, позичальник зобов`язаний сплачувати щомісячно шляхом внесення готівки до каси банку (п.1.5), порядок погашення заборгованості за основною сумою кредиту договором не визначений, застереження щодо наявності графіку погашення основної суми кредиту у додатках до договору в тексті договору не зазначені. Цільове призначення кредиту у тексті договору не визначено /а.с.5-7/.

В забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором між ним та банком 12 червня 2008 року був укладений договір іпотеки, згідно умов якого позичальник передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 / а.с.8-11, 12/.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 07.04.2016 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» стягнута заборгованість за кредитним договором в сумі 71933,24 грн., з яких заборгованість за кредитом 238532,26 грн., за відсотками 289548,82 грн., за комісією 9660,87 грн., пеня в розмірі 181595,29 грн./а.с. 13-14/. Рішення суду, як вбачається із постанови державного виконавця від 01 лютого 2017 року та довідки ТОВ «Інтекс-Агро» №22 від 27 травня 2019 року, виконується у примусовому порядку шляхом відрахування з доходів відповідача на підставі постанови державного виконавця /а.с.49-50, 51/.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Частиною першою статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття, як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Одним з видів порушення зобов`язання є невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до ч 3 ст. 12 ЦПК України Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Факт наявності заборгованості в сумі 71933,24 грн. встановлений рішенням суду, відповідачем не оспорюється той факт, що заборгованість за кредитним договором не погашена, рішення суду виконано частково на суму 34363,94 грн. Вказана сума згідно виписки по поточному рахунку спрямована на погашення комісії та прострочених відсотків, що відповідає п.1.7 кредитного договору. Разом з тим, відсотки за користування кредитом, що мають нараховуватися банком та сплачуватися позичальником щомісячно згідно п.1.5 кредитного договору, банком нараховувалися востаннє у квітні 2016 року, а з 13.11.2017 року сплачуються позичальником щомісячно, але не в повному обсязі, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем.

Відповідно до п.3.1.3 іпотечного договору іпотекодержатель (банк) має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку неналежного виконання зобов`язання за кредитним договором в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів становить більше двох місяців.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України). Цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини перша та четверта статті 14 ЦК України).

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, прийнятого у Постанові від 18 вересня 2018 року у справі № 921/107/15-г/16, наявність судового рішення про стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов`язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством. Також, звернення стягнення на предмет іпотеки є відмінною вимогою від вимоги про стягнення заборгованості, адже порядок задоволення вимог іпотекодержателя врегульовано спеціальною статтею 33 Закону України «Про іпотеку», а не загальними нормами Цивільного Кодексу, які регулюють відносини пов`язані з основним зобов`язанням. На підставі цього суд зазначив, що застосування кредитором іншого законного засобу для захисту свого порушеного та не поновленого боржником належним чином права не є подвійним стягненням заборгованості.

З урахуванням викладеного позовні вимоги про звернення стягнення на майно підлягають задоволенню.

Разом з тим, якщо за рішенням про стягнення кредитної заборгованості чи звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Таким чином, виконання вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку» в частині визначення загального розміру заборгованості матиме правові наслідки для сторін, тому розмір заборгованості підлягає ретельному вивченню.

Так, представник позивача зазначає, що заборгованість за основним боргом складає 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 275313,01 грн., пеня 181595,29 грн. Суд погоджується з такими складовими, оскільки вони підтверджені рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області та розрахунком заборгованості.

Стосовно штрафу, нарахованого на підставі п.7.2 іпотечного договору в сумі 51384,53 грн., суд вважає необхідним зазначити, що згідно п.1.4.3 кредитного договору однією з основних умов виникнення зобов`язання банку щодо надання кредиту є укладення на користь банку договору страхування предмету іпотеки за власний рахунок шляхом укладення договору страхування із страховою компанією, формулювання п.1.4.3. кредитного договору повністю ідентичне з формулюванням п.7.2 іпотечного договору. Таким чином, укладення договору страхування перевірялося банком на момент видачі кредиту і тому, на думку суду, має місце недобросовісність кредитора, що протирічить засадам цивільного законодавства.

Також представник позивача просить стягнути заборгованість з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних на підставі ст.625 Цивільного кодексу України в сумі: інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом 144885,92 грн., інфляційні втрати від заборгованості за відсотками 319574,77 грн., три відсотки річних від заборгованості за кредитом 26109,41 грн., три відсотки річних від заборгованості за відсотками 46375,89 грн.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Так, частиною першою вказаної статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Частиною другою встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приписи ст. 625 ЦК України про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобов`язання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Тобто, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили інший розмір процентів річних. У тих випадках, коли в договорі позики чи кредитному договорі встановлено збільшення розміру процентів у зв`язку з простроченням сплати боргу, розмір ставки, на яку збільшена плата за користування позикою (кредиту), слід вважати іншим розміром процентів, встановленим договором у відповідності з п. 2 ст. 625 ЦК України.

Таким чином, загальна заборгованість, що підлягає сплаті шляхом звернення стягнення на заставлене майно, складається із заборгованості за кредитом 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 275313,01 грн., пеня 181595,29 грн., а всього 695440,56 грн.

Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто у сумі 1921,00 грн. /а.с.1/.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 141, 263, 264, 265 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №478 від 12 червня 2008 року у розмірі 695440,56 грн., з яких: заборгованість за кредитом 238532,26 грн., заборгованість за відсотками 275313,01 грн., пеня 181595,29 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 12 червня 2008 року - на квартиру АДРЕСА_1 , шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб`єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полянка Арбузинського райноу Миколаївської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 , фактично проживаючого в АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (р/р НОМЕР_2 , МФО 326461, РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в сумі 1921 (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Г.А. Далматова