Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарем Юдицьким К.О.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги мотивував тим, що з 09 вересня 1993 року по теперішній час Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» є юридичною особою, яка здійснює роздрібну торгівлю фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, у тому числі через аптечний заклад - аптеку № 1, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56/60. 14 серпня 2017 року під час проведення позапланової перевірки Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» стало відомо про існування звернення (скарги) ОСОБА_2 від 10 липня 2017 року. В цьому зверненні (скарзі) ОСОБА_2 вказала про реалізацію позивачем підроблених та неякісних ліків без Української ліцензії. Зазначену інформацію відповідач також розповсюдила у мережі Інтернет невизначеному колу осіб. Позивач вважає, що дана інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, а також поширення вказаних недостовірних відомостей, полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО». Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи.

24 січня 2019 року розгляд справи закінчено ухваленням рішення по суті вимог.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позові. Дала пояснення, аналогічні викладеним у позові.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Пояснила, що зверталася до контролюючих органів з метою перевірки якості медикаментів, які продаються в аптеці, після вживання яких здоров»я її батька погіршилося. Також висловлювала свої судження в мережі Інтернет.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала в повному обсязі. Підтримала пояснення відповідача. Додатково пояснила, що позивачем не надано докази як на підтвердження протиправних дій відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями та спричиненою шкодою.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини справи та відповідні правовідносини.

З 09 вересня 1993 року по теперішній час позивач - Приватне мале підприємство «Аптека КіАВО» є юридичною особою, яка здійснює підприємницьку діяльність, основний вид діяльності - роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах, зокрема, у тому числі через аптечний заклад - аптеку № 1, який знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Межигірська, буд. 56/60 (а.с. 5-9,10).

10 липня 2017 року відповідач ОСОБА_2 розповсюдила у мережі інтернет інформацію про реалізацію позивачем підроблених та неякісних ліків без Української ліцензії (а.с.11-12).

Просить стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень.

Підставою для задоволення позовних вимог позивач зазначив протиправність поширення відповідачем недостовірних відомостей, що полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» шляхом вчинення дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, а також безпідставної негативної оцінки його підприємницької діяльності, тобто ствердження про порушення ним норм чинного законодавства, вчинення дій, що порушують принципи моралі, загальновизнані правила співжиття, а також неетичну поведінку в суспільному житті.

На підтвердження заявлених вимог позивачем надано акт перевірки № 245 від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві дотримання суб'єктом господарської діяльності вимог законодавства щодо забезпечення якості лікарських засобів та акт № 13/11-ОР від 15 серпня 2017 року Державної служби з лікарських засобів та контролю за наркотиками у м. Києві, складений за результатами проведення планового (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо додержання ліцензіатором Ліцензійних умов провадження господарської діяльності з виробництва (виготовлення) лікарських засобів в умовах аптеки, роздрібної торгівлі лікарськими засобами, за результатами вказаної перевірки не виявлено будь-яких порушень (а.с.26-41, 42 -54).

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно ст. 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Відповідно до ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; в інших випадках, встановлених законом.

Як роз'яснено в п. 3 роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначається, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Положеннями п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Зокрема, ураховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотних вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України).

Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України).

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Тобто, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій відповідача, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв'язку між діями та спричиненою шкодою.

Заявляючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн., позивач посилався на протиправність поширення недостовірних відомостей, що полягає у приниженні ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» шляхом вчинення дій, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності, а також безпідставної негативної оцінки його підприємницької діяльності, тобто ствердження про порушення ним норм чинного законодавства, вчинення дій, що порушують принципи моралі, загальновизнані правила співжиття, а також неетичну поведінку в суспільному житті.

Однак, судом встановлено, що позивачем не заявлено позовних вимог про захист честі, гідності та спростування недостовірної інформації.

Також позивачем не надано суду належних та допустимих доказів протиправності дій відповідача щодо приниження ділової репутації Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО, спрямованих на зниження престижу та підрив довіри до його діяльності.

З урахуванням викладеного, у задоволенні позову Приватного малого підприємства «Аптека КіАВО» до ОСОБА_2 про відшкодування моральної слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 19, 56 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1167 ЦК України, п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76, 81, 89, 133, 141, 142, 247, 259, 263,264-265, 273, 353 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

У задоволенні позову Приватного малого підприємства «Аптека Кіаво» до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 01 лютого 2019 року.

Суддя Н.Є.Арапіна