Справа № 737/328/19
Проваждення № 2/737/172/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2019 року смт Куликівка

Куликівський районний суд Чернігівської області

суддяЛібстер А.С.
секретар судового засіданняЮрченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження справу№ 737/328/19
за позовомОСОБА_1
до відповідачів третя особа 1. Куликівської селищної ради 2. Державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Куликівської селищної ради Дерев`янко Ірини Василівни ОСОБА_2
про про скасування рішення селищної ради та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно
учасники справи та представники:
позивач представник позивача представник відповідача 1 відповідач 2 третя особа ОСОБА_1 ОСОБА_3 Білошенко Я.М. ОСОБА_5 . ОСОБА_2

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача, відповідачів та третьої особи.

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 20 жовтня 2000 року на підставі договору дарування має у власності житловий будинок з надвірними будівлями в АДРЕСА_1 . Згідно з довідкою Куликівської селищної ради від 08.07.2015 року він має в погосподарському користуванні земельну ділянку орієнтовною площею 0,17 га. З січня 2015 року його сусід ОСОБА_2 почав незаконно використовувати частину його земельної ділянки, на підставі чого у них виник конфлікт. Задля вирішення конфлікту він неодноразово звертався до Куликівської селищної ради.

Однак, рішенням Куликівської селищної ради Чернігівської області від 20 липня 2018 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельних ділянок безоплатно у власність» № 306 затверджено технічну документацію та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташовану по АДРЕСА_2 .

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Так як вищезазначений спір не було вирішено, Куликівська селищна рада не мала права передавати спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_2 .

Згідно статті 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

Згідно частини 7 статті 118 Земельного кодексу України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко- економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно- територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Вважає, що рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Куликівської селищної ради Чернігівської області від 20 липня 2018 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельних ділянок безоплатно у власність» № 306 в частині затвердження технічної документації та передачі у власність ОСОБА_2 земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га є незаконним і підлягає скасуванню.

Просить суд скасувати рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Куликівської селищної ради Чернігівської області від 20 липня 2018 року «Про затвердження технічних документацій із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельних ділянок безоплатно у власність» № 306 в частині затвердження технічної документації та передачі у власність ОСОБА_2 земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташовану по АДРЕСА_2 . Витребувати у державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Куликівської селищної ради Дерев`янко Ірини Василівни витяг та копію її рішення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стосовно реєстрації права власності на земельну ділянку площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Скасувати вищезазначене рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Куликівської селищної ради Чернігівської області Дерев`янко Ірини Василівни про реєстрацію права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ) за рахунок земель житлової та громадської забудови, розташовану по АДРЕСА_2 .

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача ОСОБА_3 додатково пояснив, що селищна рада не хоче вирішувати конфлікт між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який тягнеться з 2015 року. На підставі заяви ОСОБА_2 ФОП ОСОБА_12 виготовив технічну документацію на підставі якої ОСОБА_2 відійшла частина земельної ділянки, належної ОСОБА_1 . Було порушено вимоги закону стосовно акту прийому-передачі межових знаків. ОСОБА_1 не було відомо про існування такого акту. Акт прийму-передачі межових знаків складатися не повинен, оскільки селищна рада не вирішила межовий спір. За договором дарування ОСОБА_2 належало 12 соток землі, в довідці селищної ради площа земельної ділянки становить 17 соток, що свідчить про її незаконне збільшення.

Представники Куликівської селищної ради у відзиві на позов та в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що користуючись наданим чинним законодавством правом, 12 липня 2018 року ОСОБА_2 на адресу Куликівської селищної ради було подано заяву про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1 ), що розташована по АДРЕСА_2 та клопотанням безоплатної передачі йому у власність вказаної земельної ділянки. До матеріалів заяви, окрім іншого, було додано копію правовстановлюючого документу на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

Керуючись нормами статей 121, 122, 186 Земельного кодексу України, Закону України «Про землеустрій» селищною радою було прийнято відповідне рішення, яким задоволено клопотання ОСОБА_2

Доводи позивача на те, що передумовою прийняття оспорюваного рішення селищної ради повинно було стати прийняття рішення про надання ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вищезгаданої земельної ділянки підлягають спростуванню, оскільки п.З розділу VII Закону України «Про Державний земельний кадастр» установлено, що у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташований житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Частиною ж 9 статті 55 Закону України «Про землеустрій» регламентовано, що якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 22Земельного кодексу України.

Посилання позивача на те, що Куликівська селищна рада не мала права передавати спірну земельну ділянку у власність ОСОБА_2 , оскільки між ним та третьою особою ОСОБА_2 існує невирішений межовий спір, на думку відповідача Куликівської селищної ради також не повинні бути прийняті судом до уваги з наступних підстав:

Починаючи з 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою ОСОБА_2 існував межовий спір. Користуючись наданими статтями 158, 159 Земельного кодексу України повноваженнями, Куликівська селищна рада намагалась його вирішити. Як зазначено самим позивачем, селищна рада неодноразово здійснювала комісійні виїзди за адресою розташування спірних земельних ділянок. До роботи комісії з врегулювання межового спору також було залучено спеціалістів землевпорядних організацій, які наділені відповідними знаннями в сфері землеустрою. Також позивачу, як стороні спору, було надано ряд вмотивованих відповідей та роз`яснень. Докази цих тверджень додані позивачем до матеріалі позовної заяви. Оскільки органи місцевого самоврядування не наділені повноваженнями встановлення меж земельних ділянок, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за результатами останнього комісійного виїзду на місце ( 25 квітня 2018 року, Акт обстеження земельної ділянки, приєднаний позивачем до позовної заяви) було рекомендовано звернутись до землевпорядної організації для виконання робіт з відновлення меж земельних ділянок, основою для чого мають бути земельно-кадастрові документації. Однією із сторін спору ОСОБА_2 було виконано рекомендації селищної ради: замовлено земельно-кадастрову документацію і враховуючи, той факт, що межа земельної ділянки спеціалістами була встановлена за фактичним використанням (співпадала з огорожею, встановленою самим позивачем), а суміжним землекористувачем ОСОБА_1 в свою чергу не надано документально підтверджених доказів, які б свідчили про порушення його прав як землекористувача, Куликівська селищна рада вирішила межовий спір, шляхом прийняття рішення про погодження акту прийомки-передачі межових знаків та погодження ОСОБА_2 існуючої межі земельної ділянки.

Окрім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в контексті справи №346/4408/15-ц, провадження №61-8450 св 18 від 18.04.2018 року «непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.»

Так, 14 липня 2015 року, згідно поданих позивачем заяв, рішеннями тридцять третьої сесії Куликівської селищної ради шостого скликання ОСОБА_1 було надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення і відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у власність, із земель житлової та громадської забудови, орієнтовною площею 0,15 га по АДРЕСА_2 , а також надано дозвіл на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення, комунальної власності, орієнтовною площею 0,02 га по АДРЕСА_3 . Незважаючи на це позивачем і до нині вищевказані рішення не реалізовані, земельні ділянки, шо знаходяться у його користуванні, мають орієнтовну площу. Документації по встановленню меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) позивачем виготовлено не було. Рішень про передачу йому у власність земельних ділянок селищною радою не приймалось. За відсутності правовстановлюючих документів на частину спірної ділянки (ділянки, що межує із земельною ділянкою ОСОБА_2 ) доводи позивача про порушення його прав як власника землі є безпідставними.

Також у позовній заяві зовсім не міститься правового обґрунтування заявлених позивачем вимог про скасування рішення державного реєстратора речових прав на нерухоме майно Куликівської селищної ради Дерев`янко І.В. про реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 .

Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно Куликівської селищної ради Дерев`янко Ірина Василівна позов не визнала, посилаючись у відзиві та у судовому засіданні на те, що виконуючи вимоги нормативно-правових актів, нею сформована відповідна реєстраційна справа і передана на зберігання до Куликівської районної державної адміністрації. Відповідно до Порядку реєстрації речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 №1127, документи та/або відомості, сформовані державним реєстратором за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав під час розгляду заяви, зберігаються в електронній формі у зазначеному Реєстрі. Доступ до документів реєстраційної справи відповідно до статті17Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» забезпечує посадова особа із зберігання реєстраційних справ відповідного суб`єкта, що забезпечує зберігання реєстраційних справ. Доступ до документів реєстраційної справи в електронній формі забезпечує посадова особа із зберігання реєстраційних справ відповідного суб`єкта, що забезпечує зберігання реєстраційних справ, шляхом друку таких документів за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, Єдиного державного реєстру з проставлянням власного підпису та печатки (за наявності) на кожній сторінці документа. Виходячи із наведених вище норм, у неї, як державного реєстратора, відсутні повноваження надавати документи реєстраційної справи після передачі її суб`єкту, який наділений повноваженнями їх зберігати.

По суті заявлених вимог ОСОБА_1 відповідач повідомила, що відповідно до повноважень, визначених ст.9 ст.10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їхобтяжень», розглядаючи заяву ОСОБА_2 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень щодо права власності на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 , вона діяла у повній відповідності до вимог чинного законодавства. Всі документи, подані для проведення такої реєстрації, відповідали законодавству, адміністративний збір був сплачений у в повному обсязі, під час проведення реєстраційних дій встановлено відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також встановлена відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями. Таким чином, підстав для відмови в державній реєстрації, передбачених, ст.24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнота їх обтяжень»не було. Виходячи із зазначеного вище, приймаючи рішення про державну реєстрацію права власності за ОСОБА_2 на земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 та здійснюючи належні реєстраційні дії, вона діяла правомірно, тому заперечує проти позову.

Третя особа на стороні відповідачів ОСОБА_2 позов не визнав, у письмових запереченнях та в суді пояснив, що з позовної заяви та поданих документів вбачається, що ОСОБА_1 хоче позбавити його права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер НОМЕР_1 . Однак, його, як власника земельної ділянки, у якості відповідача у заяві не зазначено, чим позбавлено можливості захистити свої права у судовому порядку. Як третя особа проти задоволення позову ОСОБА_1 він категорично заперечує, вважає, що рішенням Куликівської селищної ради Чернігівської області дванадцятої сесії сьомого скликання від 20 липня 2018 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки безоплатно у власність» № НОМЕР_2 жодні права ОСОБА_1 не були порушені. У 1981 році він отримав у власність житловий будинок з надвірними будівлям та земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_3 в, згідно з договором дарування від 08.08.1981 від свого брата ОСОБА_9 . Межа була визначена ще до того, як було подаровано будинок згідно з рішенням виконавчого комітету Куликівської селищної ради про надання індивідуального будівництва житлового будинку. В даному рішенні зазначено, що ОСОБА_9 було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку в розмірі 0.15 га. З чого слідує, що межа була визначена, ще з серпня 1979 року і поставлена огорожа батьком позивача ОСОБА_10 , яка стоїть і до теперішнього часу. За сорок років існування межі вона ні разу не переносилась, тільки мінялась конструкція із висоти 1 м до висоти 2-х метрів більшої частини огорожі . Претензій до нього жодного разу ні від ОСОБА_10 , ні від ОСОБА_1 не було. Межа є не прямою, а з виступом у 2,15 метра в сторону його земельної ділянки через неправильне розташування сараю ОСОБА_1 . Так, як батько ОСОБА_1 , отримавши земельну ділянку у липні 1978 року, почав будівництво першим, порушивши будівельні норми, перетнувши межу скориставшись тим, що сусідня ділянка ще не була виділена під забудову. Це виявилося, коли в серпні 1979 року дали земельну ділянку під будівництво житлового будинку його брату ОСОБА_9 , тоді було вирішено, щоб не зносити угол сараю, обійти його зробивши межу з виступом на 2, 15 метра в сторону його земельної ділянки (на той час ділянки брата ОСОБА_9 ). При цьому земельна ділянка позивача не порушилась, а навпаки збільшилась. Вже на той час земельна ділянка з 0.10 га (згідно протоколу №9 1978 року), що давалось під будівництво батьку позивача становила 0.17 га. В позовній заяві вказано, що він з 2015 року почав незаконно використовувати частину земельної ділянки позивача і на підставі чого виник конфлікт, хоча межа не була порушена жодного разу за 40 років її існування. Причиною виникнення конфлікту стало будівництво Сінченком гаража, яке розпочалося у липні 2015 року з порушенням санітарних, протипожежних і будівельних норм (самовільно, без документів). По заяві позивача була призначена комісія на обстеження земельної ділянки в складі: секретаря Куликівської селищної ради Шимко О.В., спеціаліста-землевпорядника селищної ради Шистер В .Г. , за участю архітектора Куликівської РДА Товстоліса О.І., який в усній формі заборонив будувати будь-що без дозволу та технічної документації на неприватизованій земельній ділянці. Було рекомендовано звернутися до землевпорядної організації для розроблення технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), з подальшим виготовленням документації для будівництва гаража. Однак ОСОБА_1 все це проігнорував, відступивши від межі 0,5 метра побудував гараж та почав вести спір за земельну ділянку, який триває до теперішнього часу. ОСОБА_1 неодноразово запрошував комісії для обстеження земельної ділянки. В черговий раз 25.04.2018 року була призначена комісія, яка розглядала спір із залученням спеціалістів, що мають ліцензію на проведення робіт із землеустрою, які переміряли земельні ділянки згідно діючої межі. За результатами обміру було встановлено, що ділянка ОСОБА_1 має площу 0,1734 га (із належних йому 0.10 га згідно рішення) та земельна ділянка ОСОБА_2 має площу 0,1998 га (із належних йому 0, 15 га згідно рішення). При комісії було зроблено контрольний обмір моєї ділянки ФОП ОСОБА_12 Земельну ділянку позивача було обміряно юридичною особою ОСОБА_13 . Також було рекомендовано комісією та на сесії селищної ради з головою селищної ради обом сторонам розробити технічну документацію щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та надання земельної ділянки безоплатно у власність. Він 02.05.2018 року подав заяву на виготовлення технічної документації ФОП ОСОБА_12 . Так, як у нього є свідоцтво на право власності на житловий будинок, йому не потрібно одержувати рішення чи дозвіл від органів місцевого самоврядування згідно статті 55 закону України «Про землеустрій», передача земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу органу місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. В позовній заяві позивач заявляє, що межі були погодженні без підпису суміжного землекористувача. Дійсно, межі не були погоджені з суміжним землекористувачем через особистий конфлікт, однак прав сусіда при цьому порушено не було. Також акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжного землекористувача я отримав 29.05.2018 року.

ІІ. Заяви, клопотання учасників справи, інші процесуальні дії у справі.

Позовна заява надійшла до суду 27.03.2019 року. Ухвалою судді від 02.04.2019 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. За ініціативою суду до участі у справі у якості третьої особи без самостійних вимог залучений ОСОБА_2 , оскільки позов спрямований на позбавлення його права власності на земельну ділянку. Позивач стосовно кола осіб які беруть участь у справі позовних вимог не змінив.

Стороною позивача заявлялось клопотання про витребування з Куликівської селищної ради копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_2 , яке було задоволено судом, однаке не виконано через відсутність в розпорядженні Куликівської селищної ради технічної документації.

Інших клопотань до суду не надходило.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин, надані суду докази, оцінка аргументів учасників справи.

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 20.10.2000 ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями у АДРЕСА_4 розташований на землі Куликівської селищної ради, даритель ОСОБА_10 (а.с. 12).

Згідно з довідкою Куликівської селищної ради від 08.07.2015 № 335 ОСОБА_1 , який проживає в АДРЕСА_4 , має в погосподарському користуванні земельну ділянку орієнтовною площею 0,17 га (а.с. 13 ).

Згідно з архівним витягом із протоколу засідання правління колгоспу ім. Жданова смт Куликівка від 14 липня 1978 року № 9 ОСОБА_10 під будівництво житлового будинку було виділено земельну ділянку в розмірі 0,10 га (а.с 15).

Згідно з архівним витягом із протоколу засідання правління колгоспу ім. Жданова смт Куликівка від 08 квітня 1988 року № 4 ОСОБА_10 для городу було виділено земельну ділянку в розмірі 0,15 га, однак без зазначення адреси (а.с 16) .

В акті обстеження земельної ділянки від 08.07.2015 № 1, складеного секретарем Куликівської селищної ради, землевпорядником Куликівської селищної ради за участі архітектора Куликівської РДА, зазначено, що комісія рекомендувала ОСОБА_1 звернутися до землевпорядної організації для розробки технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріпленням межі земельної ділянки межовими знаками встановленого зразка (а.с. 21-22). Аналогічні рекомендації були надані ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після обстеження земельних ділянок 25 квітня 2018 року (а.с. 31-33)

Куликівська селищна рада рішенням від 27.06.2018 погодила ОСОБА_2 акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання під розписку без підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 , погодила ОСОБА_2 існуючу межу земельної ділянки із цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1500 га по АДРЕСА_2 без підпису суміжного землекористувача у зв`язку з безпідставною відмовою. (а.с. 23).

Згідно з витягом з протоколу № 6 засідання Постійної комісії Куликівської селищної ради з питань депутатської діяльності, регламенту, законності, екології та аграрних питань від 13.04.2018, комісія відклала розгляд питання про надання ОСОБА_1 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_2 , через наявність межового спору з ОСОБА_2 та порушенням ОСОБА_1 будівельних норм (а.с. 28,29).

ОСОБА_2 є власником жилого будинку з надвірними будівлями в АДРЕСА_4 , з 1981 року. Будинок розташований на земельній ділянці 0,12 га (а.с. 62-63).

Рішенням Куликівської селищної ради від 20 липня 2018 року № 306 було затверджено технічну документацію з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості ) площею 0,15 га за рахунок земель житлової та громадської забудови по АДРЕСА_2 та передано ОСОБА_2 безплатно у власність зазначену земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_1 (а.с. 82) Речове право було зареєстроване, про що свідчить Витяг з Державного земельного кадастру (а.с. 79).

В пояснювальній записці до технічної документації з землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі в АДРЕСА_2 в, зазначено, що крайні поворотні точки меж земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку співпадають з огорожею (а.с. 85-86).

Згідно з кадастровим планом (а.с. 93) приватизована ОСОБА_2 земельна ділянка на межі з земельною ділянкою ОСОБА_1 має виїмку неправильної форми, за рахунок якої видаються зменшеною.

Згідно зі ст. 22 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на час набуття ОСОБА_1 права власності на домоволодіння, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникало після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

В статті 23 ЗК України 1990 року, зазначено, що права власності або право постійного користування землею посвідчувалося державними актами, які видавалися і реєструвалися сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів. Однак, правовстановлюючий документ на зазначену вище земельну ділянку, яку позивач має у користуванні, відсутній.

Особливості присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, на якій розташовано житловий будинок передбачені пунктом 3 розділу VII Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про Державний земельний кадастр»: у разі якщо на земельній ділянці, право власності (користування) на яку не зареєстровано, розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, кадастровий номер на таку земельну ділянку присвоюється за заявою власників такого будинку на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Забороняється вимагати для присвоєння земельній ділянці кадастрового номера інші документи. Такий кадастровий номер є чинним з моменту його присвоєння. При цьому, як визначено в частині дев`ятій ст. 55 Закону про землеустрій, дозволу на розробку технічної документації органу, який згідно зі ст. 122 Земельного кодексу передає земельні ділянки у власність або у користування, не вимагається. У такому випадку достатньою умовою для проведення робіт з розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) буде договір між юридичною чи фізичною особою (землевласником і землекористувачем) та розробником документації із землеустрою згідно з положеннями частини першої ст. 22 Закону про землеустрій.

Таким чином, суд не вбачає в діях відповідачів порушень порядку розробки технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Суд погоджується з доводами відповідачів в тій частині, що межі земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні ОСОБА_1 , не визначені і документально не підтверджені, а його посилання на безпідставне збільшення земельної ділянки ОСОБА_2 не ґрунтується на доказах. Окрім того, сторона позивача не довела, на яких умовах та в якому обсязі користувався земельною ділянкою по АДРЕСА_4 попередній власник будинку позивача ОСОБА_10 (за архівними даними -0,10 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, 0,15 га - город, однак у підсумку площа земельної ділянки склала не 0,25 , а приблизно 0,17 га). Посилання третьої особи та відповідачів на те, що огорожу між двома дворами збудував батько позивача і з того часу вона не переносилась, а межі земельної ділянки були визначені про фактичному землекористуванню, нічим не спростовані.

Суд вважає за необхідне зауважити, що за відсутності у позивача правовстановлюючого документу на право власності чи користування земельною ділянкою, відсутності у справі будь-яких архівних даних щодо меж земельної ділянки у попереднього землекористувача, суд позбавлений можливості призначити земельно-технічну експертизу або залучити спеціаліста для вирішення питання про те, чи має місце порушення сторонами умов землекористування, зокрема порушення меж земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_2 , самовільне зайняття земельних ділянок, які межують із вказаною земельною ділянкою, чи відповідає фактичне розташування будівель, споруд та інших об`єктів відносно меж земельної ділянки, будівельним стандартам та правилам, тощо.

За таких обставин, на підставі тільки відсутності підпису суміжного землекористувача ОСОБА_1 суд підстав для задоволення позову не вбачає.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішення. Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.

Статтею 47 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» встановлено, що постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішення ради, її виконавчого комітету. Рекомендації постійних комісій підлягають обов`язковому розгляду органами, підприємствами, установами, організаціями, посадовими особами, яким вони адресовані.

Відповідно до ч.3 ст. 158 Земельного кодексу України органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах..

Відповідно до п. 3.12 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему від 18.05.2010 № 376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою; закріплення межовими знаками меж земельних ділянок може здійснюватися в натурі за відсутності власників (користувачів) суміжних земельних ділянок у випадку їх нез`явлення якщо вони були належним чином повідомлені про час проведення вищезазначених робіт, про що зазначається в акті прийомки-передачі межових знаків на зберігання.

Зважаючи на вказане, суд вважає, що відповідач при прийнятті 27 червня 2018 року рішення про погодження ОСОБА_2 акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису позивача, як суміжного землекористувача, діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

18 квітня 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в контексті справи № 346/4408/15-ц, провадження № 61-8450св18 досліджував питання відмови від підписання акту погодження меж земельної ділянки. Суд вказав, що статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності.

Частиною третьою статті 158 ЗК України визначено, що органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

За змістом статті 198 ЗК України погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами необхідне при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних та картографічних матеріалів. Межі земельної ділянки в натурі закріплюються межовими знаками встановленого зразка, крім того, межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам.

У відповідності до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.

Захист земельних прав - це передбачені законом способи охорони цих прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Однак, у даній справі, вирішуючи спір, місцевий суд не в повній мірі врахував те, що непогодження відповідачем меж земельної ділянки, яке мотивоване наявністю земельного спору є формою реалізації прав останнього, а сама по собі процедура погодження меж є виключно допоміжною стадією у процесі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути технічних помилок. Акт погодження меж земельної ділянки є складовою частиною технічної документації, на підставі якої орган місцевого самоврядування, реалізуючи власну компетенцію, приймає рішення про передачу громадянам безоплатно земельних ділянок у власність. При цьому кадастровою зйомкою є комплекс робіт, яку проводять юридичні та фізичні особи, які одержали в установленому порядку ліцензію на проведення геодезичних і картографічних робіт, а при їх проведенні суміжні землекористувачі погоджують межі земельних ділянок і вказані дії не впливають на правовий режим земельної ділянки і не є юридичним фактом, на підставі якого виникають, змінюються чи припиняються земельні правовідносини, оскільки в результаті кадастрових робіт створюється лише інформаційна база.

У той же час непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є само по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та передачі земельної ділянки у власність.

Суд також вважає за необхідне вказати, що у рішенні Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 681/1039/15-ц зазначено, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. При цьому стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є «погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами». Підписання акту погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачі. Не надання позивачем своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації.

Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Як зазначено вище, надана позивачем сукупність документів не підтверджує його аргументів та не дає підстав зробити висновок про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволені позову належить відмовити.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Керуючись статтями 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 279, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, -

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ) відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Куликівський районний суд Чернігівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений 12.08.2019.

Суддя А.С. Лібстер