ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7505/19 Справа № 212/4056/19 Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Барильської А.П.,

суддів: Бондар Я.М., Зубакової В.П.,

секретар судового засідання: Євтодій К.С.

сторони:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року, яке постановлено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі та повний текст рішення складено 18 червня 2019 року,-

В С Т А Н О В И В:

В травні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» (далі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я, посилаючись на те, що він працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, внаслідок чого отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 04 квітня 2019 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, з яких 45% по радикулопатії, 10% по ХОЛЗ, третя група інвалідності.

Позивач вважає, що з вини підприємства відповідача, яке не створило безпечних умов праці, він втратив своє здоров`я, та йому завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що позивач позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, в нього постійно виникають складнощі у зв`язку з загальною слабкістю, втомою, постійними болями. Тривалий час лікування позбавляє позивача можливості вести повноцінний спосіб життя, так як внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжується значною втратою працездатності в молодому віці, позивач постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратливості, у почуттях страху, поганому сні на фоні сильних больових відчуттів. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 229 515 грн., які просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача 80 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі, визначеному в позовній заяві, а саме 229 515 грн., посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Вважає, що розмір стягнутої моральної шкоди не відповідає фактичним моральним стражданням, які позивач переніс та переносить у зв`язку із професійним захворюванням, так як його постійно турбує задишка при незначних фізичних навантаженнях, хронічний кашель, тяжкість та біль в грудній клітці під час дихання, головний біль, запаморочення, загальна слабкість, швидка втома, порушення сну, сильній біль у спині та шиї під час руху, крім того, позивач відчуває моральні страждання у зв`язку з неможливістю повноцінно працювати у молодому віці, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК.

Крім того вважає, що судом першої інстанції не враховано роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

В апеляційній скарзі представник відповідача ПрАТ «Суха Балка» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, оскільки судом першої інстанції залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди».

Вважає, що обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу, відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу.

Крім того, суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці.

Апелянт вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відзиви на апеляційні скарги не подавались.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги ПрАТ «Суха Балка» заперечував, представника ПрАТ «Суха Балка» Бориса Р.С., який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, проти апеляційної скарги представника позивача заперечував, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги представника позивача та ПрАТ «Суха Балка» підлягають залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 з 12 грудня 2005 року по 14 вересня 2006 року працював підземним прохідником в шахті «Ювілейна», з 12 березня 2007 року по 29 травня 2008 року підземним прохідником ШБУ, з 29 травня 2008 року по 01 вересня 2017 року підземним прохідником в шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка», 01 вересня 2017 року звільнений за власним бажаннямз підприємства відповідача (а.с. 27-29).

Відповідно до п. 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2019 року, професійне захворювання у позивача виникло за обставин праці на шахті «Ювілейна» підземним прохідником, де він виконував весь комплекс робіт з проходки горизонтальних, похилих та вертикальних гірничих виробок, де умови праці характеризувались фізичними перевантаженнями. При цьому внаслідок недосконалості технології підземного видобутку руди, мавших місце порушень систем вентиляції, пилоподавлення та режимів експлуатації гірничошахтного устаткування, позивач підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с. 12).

Згідно п. 17 Акту, причиною професійного захворювання у позивача є перевищення маси вантажу, що постійно підіймалась вручну, незручна робоча поза протягом 40,6% тривалості зміни при гранично допустимій до 25% перевищування норми зовнішнього фізичного динамічного навантаження, згідно Державними санітарними нормами та правилами «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затвердженими Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08.04.2014 р. №248. (а.с. 12)

Відповідно до п. 19 Акту, винних осіб не встановлено через тривалий період роботи позивача на підприємстві в умовах впливу шкідливих виробничих факторів впродовж 11 років та 8 місяців (а.с. 13).

Висновком МСЕК від 04 квітня 2019 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності у зв`язку з професійним захворюванням, з яких 45% по радикулопатії, 10% по ХОЛЗ та третя група інвалідності (а.с. 8-9).

Суд, задовольняючи частково позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обов`язків, і наявності у зв`язку з цим підстав, передбачених ст.153 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди та з розміром відшкодування моральної шкоди, з наступних підстав.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема, на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 27.01.2004 року, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання.

Суд, на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманими професійними захворюваннями, правильно встановив, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як він переносить фізичний біль, зазнав порушення свого звичайного способу життя і вимушений витрачати свої сили на організацію свого життя, внаслідок чого переносить моральні страждання та хвилювання.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з роз`ясненнями, наданими у Постанові Пленуму Верховного Суду України в п. 13 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що обов`язок ПрАТ «Суха Балка» відшкодовувати моральну шкоду, завдану позивачу відсутній, оскільки підприємство не вчиняло будь - яких протиправних дій, які б знаходились у причинному зв`язку з ушкодженням здоров`я та заподіянню моральних страждань позивачу, колегія суддів не бере до уваги так як, згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 06 лютого 2019 року ОСОБА_1 працював в умовах впливу шкідливих факторів саме на ПрАТ «Суха Балка» впродовж 10 років 6 місяців. Не зазначення в Акті винних осіб ПрАТ «Суха Балка» не є підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки згідно ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд не врахував, що позивач був попереджений про наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих факторів і їх вплив на здоров`я та свідомо приймав запропоновані йому умови праці, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_1 пропрацював на підприємстві відповідача в період з 2005 року по 2017 рік. Висновком МСЕК від 04 квітня 2019 року позивачу первинно встановлено 55% втрати професійної працездатності в зв`язку з професійним захворюванням та третя група інвалідності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідач - ПрАТ «Суха Балка» - повинен відшкодувати позивачу моральну шкоду, так як відповідно до статті 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Преамбула до Загальної Декларації прав людини закріплює положення про те, що визнання гідності, властивої всім членам людської сім`ї, і рівних та невід`ємних їх прав є основою свободи, справедливості та загального миру. Преамбула до Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права проголошує, що всі права людини «випливають із властивої людській особі гідності».

Згідно з Конституцією України - людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а утвердження і забезпечення прав і свобод людини - головним обов`язком держави (ст. 3 Конституції України).

Колегія суддів погоджується з розміром моральної шкоди, присудженої судом першої інстанції, який визначено ним, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу фізичних, душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення тощо та з урахуванням всіх обставин справи.

Зокрема, судом враховано, що при виконанні трудових обов`язків здоров`ю позивача була заподіяна шкода, судом враховано характер отриманого професійного захворювання, розмір втрати працездатності, характер страждань, а саме, що позивача постійно турбує задишка при незначних фізичних навантаженнях, хронічний кашель, тяжкість та біль в грудній клітці під час дихання, головний біль, запаморочення, загальна слабкість, швидка втома, порушення сну, сильній біль у спині та шиї під час руху, крім того позивач відчуває моральні страждання у зв`язку з неможливісті повноцінно працювати у молодому віці, фінансово допомагати своїй сім`ї, необхідністю проходити постійні курси лікування, огляди МСЕК, періоду роботи у відповідача на протязі 10 років 6 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, що призвело до встановлення позивачу інвалідності ІІІ групи, тяжкість вимушених змін його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Тому, доводи апеляційних скарг представника позивача та відповідача про те, що судом залишено поза увагою роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди» та визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості та не відповідає моральним стражданням позивача, колегія суддів не бере до уваги з вищенаведених підстав.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, тривалість роботи позивача на підприємстві відповідача, конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача у вигляді одноразового відшкодування у розмірі 80 000 гривень.

Згідно положення, закріпленого в п. 2 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674 в редакції, чинній на момент постановлення рішення судом першої інстанції, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч.1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Позивач подав позов про стягнення моральної шкоди, завданої працівнику внаслідок ушкодження здоров`я та визначив її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.

Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року, справа № 761/11472/15-ц.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при визначенні розміру судового збору, який підлягає стягненню на користь держави за рахунок відповідача, невірно застосовані норми процесуального права, у зв`язку з чим рішення суду підлягає зміні, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, в частині стягнутого з відповідача на користь держави судового збору, із збільшенням стягнутого судом першої інстанції судового збору з 768,40 гривень до 800 гривень.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, а апеляційні скарги - залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, ст. 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14 червня 2019 року змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судового збору з 768 гривень 40 копійок до 800 (вісімсот) гривень 00 (нуль) копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: