Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.11.2019 Справа №607/24775/19

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючого - судді Грицай К.М.

з участю секретаря судового засідання Стус К.І.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення заробітної плати та інших виплат. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з він працював в ДП «Тернопільський облавтодор» в особі філії «Тернопільський райавтодор» дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та 08.10.2018 року був звільнений, у липні 2019 року йому була нарахована одноразова винагорода за вислугу років в розмірі 12813,81 грн., яку відповідач не сплачує.

З урахуванням викладеного, позивач просить суд стягнути із дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» в особі філії «Тернопільський райавтодор» на свою користь 12813,81 грн. одноразової винагороди за вислугу років та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 1268,24 грн.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21жовтня 2019 року відкрито в цій справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

08 листопада 2019 року представник відповідача ДП «Тернопільський облавтодор» подав до суду заперечення на позовну заяву, в якій посилається на те, що позивач пропустив місячний строк на звернення до суду, одноразова винагорода за вислугу років є виплатою індивідуального характеру, виплата якої залежить від фінансових можливостей підприємства і законодавство не встановлює обов`язку її виплачувати. Просить застосувати строки позовної давності та у задоволенні позову відмовити.

Перевіривши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

ОСОБА_1 працював в філії «Лановецький райавтодор» на посаді головного інженера філії, що підтверджується трудовою книжкою серії НОМЕР_1 .

08 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України.

У липні 2019 року ОСОБА_1 була нарахована винагорода згідно Положення про порядок і умови виплати працівникам за вислугу років затвердженим 04.11.2014 року в сумі 16118 грн., які не виплачені станом на 07.08.2019 р., що підтверджується довідкою філії «Лановецький райавтодор» № 98 від 07.08.2019 року.

Заборгованість по заробітній платі по філії «Лановецький райавтодор» перейшла до філії «Збаразький райавтодор», остання є структурним підрозділом ДП «Тернопільський облавтодор». На даний час філія «Збаразький райавтодор» є також в процесі реорганізації, тому остаточні розрахунки по заробітній платі будуть передані в інший структурний підрозділ ДП «Тернопільський облавтодор», що підтверджується довідкою філії «Збаразький райавтодор» №04/034 від 07.10.2019 року.

Згідно довідки бухгалтера Філії «Лановецький райавтодор» ОСОБА_1 нараховано 12813,81 грн. за вислугу років.

З врахування встановлених обставин, суд вважає, що до виниклих між сторонами правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначена структура заробітної плати. Основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені, норми, за. трудові успіхи, та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать: виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами, і положеннями, виплати, в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

У зв`язку із тим, що спірна одноразова винагорода за вислугу років була нарахована позивачу в липні 2019 року, незважаючи на важке фінансове становище відповідача, ДП «Тернопільський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» не заперечує щодо проведеного нарахування, а тому з останнього на користь ОСОБА_1 слід стягнути 12813,81 грн. одноразової винагороди за вислугу років.

Відносно позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки фактичного розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівників перед виплатою зазначених сум.

У відповідності до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносись рішення по суті спору.

Порядок обрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу встановлений Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», згідно п.2 якого визначено, що середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Положеннями розділу III Порядку передбачені виплати, які не підлягають урахуванню при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу, зокрема згідно п.4 не враховуються: матеріальна допомога, виплати за щорічну і додаткову відпустки та допомога у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до ст.94 КЗпП України, ст.1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно правової позиції Верховного суду , висловленої в постанові від 13.03.2017 року у справі №6-259цс17 зазначено, що «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, або в разі його відсутності в цей день - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи - по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.»

Як вбачається із розрахункового листка на рахування компенсації за невчасно виплачені розрахункові, підписаної бухгалтером, ОСОБА_1 нараховано за серпень, вересень 2018 року середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні 12368,24 грн.

За наведених вище обставин, беручи до уваги, те що відповідачем порушено строки виплати одноразової винагороди за вислугу років, суд вважає, що з відповідача ДП «Тернопільський облавтодор» слід стягнути на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку в розмірі 12368,24 грн..

Щодо заперечень відповідача пропуск позивачем строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Справами про звільнення, для яких встановлено місячний строк звернення до суду, є справи про поновлення працівника на роботі.

Посилання відповідача на те, що ОСОБА_1 пропустив місячний строк звернення до суду, суд до уваги не приймає, оскільки у вказаних правовідносинах з вирішення трудового спору, діє тримісячний строк з дня, коли особа дізнався або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Позивачу ОСОБА_1 винагорода за вислугу років була нарахована в липні 2019 року, а тому він звернувся в суд в межах строку, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, шляхом стягнення з відповідача в користь позивача 12813,81 грн. одноразової винагороди за вислугу років та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку при звільненні в сумі 12368,24 грн.

В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, підлягають стягненню з відповідача в користь держави.

Таким чином, із відповідача слід стягнути в користь держави 768,40 грн. судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, ст..ст. 17,18, 94, 97, 116, 117 КЗпП, ст. 1, 2 Закону України «Про оплату праці», п. п. 2, 4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати», суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про стягнення винагороди за вислугу років та стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати - задовольнити.

Стягнути з дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 12813 (дванадцять тисяч вісімсот тринадцять) 81 грн. одноразової винагороди за вислугу років та середній заробіток за час затримки фактичного розрахунку в сумі 12368 (двадцять тисяч триста шістдесят вісім) грн. 24 коп., а всього 25182 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят дві) гривні 05 коп.

Стягнути з Дочірнього підприємства «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь держави 768 (сімсот шістдесят вісім ) грн. 40 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення можу бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: невідомий.

Відповідач: Дочірнє підприємство «Тернопільський облавтодор» відкритого акціонерного ториста «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», , місцезнаходження: вул. Кульчицької,8, м. Тернопіль.

Головуючий суддяК. М. Грицай