Єдиний унікальний номер 243/4392/18 Номер провадження 22-ц/804/1831/19
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді Мальованого Ю.М.,

суддів: Агєєва О.В., Канурної О.Д.,

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/4392/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за використану щорічну відпустку, компенсації за невикористану щорічну відпустку, невиплаченої матеріальної допомоги на оздоровлення, невиплаченої суми на відрядження, вихідної допомоги у зв`язку з скороченням штату, компенсації втрати частини доходів та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з апеляційною скаргою відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року (суддя першої інстанції Кузнецов Р.В.), -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - ПАТ «Укрзалізниця») з вказаним позовом.

Зазначив, що в зв`язку з реорганізацією Державного підприємства «Донецька залізниця» шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» він працював на посаді помічника машиніста тепловозу виробничого підрозділу «Ясинуватське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з 18 липня 2016 року відповідно до наказу від 15 липня 2016 року № 410.

10 липня 2017 року він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі скороченням штату, про що зроблена відмітка у трудовій книжці. В наказі про звільнення зазначено, що він має право на вихідну допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у відповідності до ст. 44 КЗпП України та компенсацію за 13 днів невикористаної щорічної відпустки.

На день звільнення відповідач перед позивачем мав заборгованість по заробітній платі за період з 12 квітня 2017 року по день звільнення у розмірі 5717 грн. 15 коп., заборгованість за використану щорічну відпустку в розмірі 6500 грн. 42 коп., заборгованість за невиплачену матеріальну допомогу на оздоровлення в сумі 1706 грн. 76 коп., невиплачену суму на відрядження в розмірі 2800 грн., заборгованість по заробітній платі з державного підприємства «Донецька залізниця» в сумі 3394 грн. 34 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2008 грн. 02 коп., вихідної допомоги у сумі 3787 грн. 41 коп. Обов`язкові податки та збори з цих сум уже утримано.

За порушення термінів виплати зарплати за березень - липень 2017 року просив стягнути з роботодавця компенсацію за втрату частину доходів у зв`язку з порушенням термінів її виплати станом на час звернення з позовом до суду у розмірі 2908 грн. 50 коп. з утриманням з цієї суми податків та обов`язкових зборів.

Крім того, з дня звільнення 17 липня 2017 року по день звернення з позов до суду 21 травня 2018 року з розрахунку середньо денного заробітку у розмірі 187 грн. 08 коп. просив стягнути середній заробіток а час затримки розрахунку у сумі 39 660 грн. 96 коп.

Під час розгляду справи позовні вимоги в цій частині позивач уточнив та просив стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку за 281 робочий день станом на 30 серпня 2018 року у розмірі 52 569 грн. 48 коп.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 9 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з ПАТ «Укрзалізниця» на користь позивача заборгованість по заробітній платі за період з квітня по липень 2017 року в розмірі 7226 грн. 73 коп., заборгованість по заробітній платі за період з лютого по червень 2016 року в розмірі 3399 грн. 34 коп., заборгованість за використану відпустку в розмірі 7927 грн. 35 коп., компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 2448 грн. 81 коп., вихідну допомогу у зв`язку зі скороченням штату в розмірі 4243 грн. 68 коп., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх вплати у розмірі 1534 грн. 95 коп., а всього 26 780 грн. 86 коп., з яких ПАТ «Укрзалізниця» зобов`язано утримати податок з доходу фізичних осіб та інші обов`язкові платежі. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач Акціонерне товариство «Українська залізниця» в апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у порушення Закону України «Про судовий збір» суд першої інстанції безпідставно не стягнув з позивача судовий збір за вимогами про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки середній заробіток, який стягується у відповідності до ст. 117 КЗпП України, є санкцією за час затримки розрахунку та не є складовою заробітної плати. Суд мав поставити питання про сплату судового збору по цим вимогам, залишивши позов без руху, в різі несплати якого повернути позов позивачеві без розгляду, проте цього зроблено не було. В іншій частині судове рішення відповідачем не оскаржено.

Позивач в апеляційному порядку рішення суду не оскаржував.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч. 3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених ст. 369 цього Кодексу.

Згідно із частинами 1, 3 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги зазначені в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Враховуючи характер спірних правовідносин у цій справі, для повного та всебічного з`ясування обставин справи, розгляд апеляційної скарги здійснюється з повідомленням учасників справи.

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

В судове засідання апеляційного суду 31 липня 2019 року позивач ОСОБА_1 та представник відповідача АТ «Укрзалізниця» не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені.

Позивач ОСОБА_1 судову повістку-повідомлення про розгляд справи 14 серпня 2019 року отримав 05 серпня 2019 року (а.с. 25, т. 2).

Від представник відповідача АТ «Укрзалізниця» Соколова В.П. надійшло клопотання про розгляд справи без участі відповідача (а.с. 27, т.2).

Позивач ОСОБА_1 апеляційний суд про причини неявки у судове засідання не повідомив і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що він не з`явилась у судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України та п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 23 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, закріплено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі i сприятливі умови праці та на захист вiд безробіття.

Частиною 3 ст. 43 Конституції України встановлено право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

У ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу (частина перша статті 1); в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством (стаття 33).

Відповідно до ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра, інших посадових осіб. За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.

З записів в трудовій книжці ОСОБА_1 вбачається, що він почав працювати на Державному підприємстві «Донецька залізниця» з 03 грудня 2010 року у якості станційного робочого 2 розряду (а.с.18-21).

На підставі Закону України від 23 лютого 2014 року № 4442-4, постанови Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року № 200 Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у Регіональну філію «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця».

18 липня 2016 року у зв`язку з реорганізацією підприємства Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Постановою Кабінету Міністрів України № 938 від 31 жовтня 2018 року змінено тип публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» з публічного на приватне та перейменовано його в акціонерне товариство «Українська залізниця» (скорочене найменування АТ «Укрзалізниця»).

Таким чином, після реорганізації АТ «Укрзалізниця» з позивачем ОСОБА_1 трудові відносини були продовжені.

Згідно з Наказом № 5283/ДН-ос від 10 липня 2017 року ОСОБА_1 звільнений з 17 липня 2017 року на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України з посади помічник машиніста тепловозу (а.с. 40).

До суду першої інстанції позивачем надані на підтвердження розміру не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з липня по грудень 2016 року та з січня по липень 2017 року згідно яких позивачу відповідачем була нарахована до виплати заробітна плата після відрахування податків та інших обов`язкових платежів, в яких зазначені суми до виплати: липень 2016 року - 0,00 грн., серпень 2016 року - 1918 грн. 25 коп., вересень 2016 року - 3853 грн. 44 коп., жовтень 2016 року - 3174 грн. 26 коп., листопад 2016 року - 2834 грн. 48 коп., грудень 2018 року - 1796 грн. 26 коп., січень 2017 року - 3500 грн., лютий 2017 року - 2329 грн. 28 коп., березень 2017 року - 8125 грн. 52 коп., квітень 2017 року - 0.00 грн., травень 2017 року - 2168 грн. 93 коп., червень 2017 року - 2168 грн. 93 коп., липень 2017 року - 6663 грн. 76 коп. (а.с. 22-34, т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що право людини на заробітну плату гарантоване Конституцією України, нормами КЗпП України, Законом «Про оплату праці», позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, при звільненні не отримав усі належні платежі, майнові вимоги позивача щодо їх отримання відповідають критеріям правомірних очікувань.

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, ст. 1 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці" компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи) (стаття 1).

Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.

Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) (стаття 2).

Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3).

Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (стаття 4).

Відповідно до Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" Кабінет Міністрів України постановою від 21 лютого 2001 року № 159 затвердив "Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати".

Відповідно до п. 2.2 рішення Конституційного Суду від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Відповідно до пунктів 4, 5 "Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (пункт 4).

Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць (пункт 5).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду України, які викладені у постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 21 травня 2014 року у справі № 6-43цс14, від 14 грудня 2016 року у справі № 428/7002/14-ц, відповідно до ст. 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР "Про оплату праці", Закону України від 19 жовтня 2000 року № 2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" компенсація втрати частини заробітної плати провадиться підприємствами, установами, організаціями всіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Оскільки на теперішній час вищезазначена заборгованість позивачу не виплачена і затримка виплати заробітної плати складає більше, ніж на один місяць, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі і використаної відпустки, вихідної допомоги у зв`язку з скороченням штату, компенсації за невикористану відпустку та компенсації втрати частини доходу у зв`язку із порушенням строків їх виплати є такими, що ґрунтуються на законі.

Згідно апеляційної скарги відповідач не оспорює рішення суду в частині стягнутих на користь позивача належних йому при звільнені грошових виплат.

Щодо доводу апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху через несплату ним судового збори за вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення, апеляційний суд відзначає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України саме суду, що ухвалив рішення, надано право ухвалити додаткове рішення за заявою учасників справи або з власної ініціативи у разі не вирішення питання про судові витрати.

Крім того, у задоволенні позовних вимог в цій частині судовим рішенням відмовлено і вони позивачем не оскаржується.

На підставі ст. 375 ЦК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, тому відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати позивача по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід віднести на рахунок відповідача.

Керуючись ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 09 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 14 вересня 2019 року.

Головуючий суддя: Ю.М. Мальований

О.В. Агєєв

О.Д. Канурна