Провадження 4-с/521/10/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси, у складі :

головуючого судді - Мазун І.А.,

за участю секретаря судового засідання - Кіліян О.В.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться скарга представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_4, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу, в якій скаржник просив визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.11.2018р. про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №50692731, а також зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 в межах та спосіб, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та з урахуванням ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2018р. у справі №521/17502/18 продовжувати здійснювати заходи примусового виконання виконавчого листа №2/1519/7032/11, виданого 29.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 3197665,80 грн. та судових витрат у розмірі 1914,10 грн.

В обґрунтування скарги представник ОСОБА_1 посилався на те, що державний виконавець Мельниченко А.В. не мала передбачених законом підстав для повернення виконавчого документа стягувачу, враховуючи, що у боржника наявне майно, на яке у виконавчому провадженні може бути звернуто стягнення.

Ухвалою суду від 27.12.2018р. було відкрито провадження у справі.

Ухвалою суду від 14.01.2019р. з відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області було витребувано оригінали матеріалів виконавчого провадження №50692731 для огляду, а також належним чином посвідчені їх копії для приєднання до матеріалів справи.

В судове засідання 25.01.2019р. представник ОСОБА_1 не зявився, надав клопотання про розгляд скарги у його відсутність, просив задовольнити скаргу.

ОСОБА_3 в судове засідання 25.01.2019 не зявився, про дату, час та місце розгляду скарги був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.

Старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 до суду не зявилася, матеріали виконавчого провадження не надала, доводів скаржника не спростувала, про дату, час та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, подала до суду клопотання про відкладення розгляду скарги.

Враховуючи, що ст. 450 ЦПК України встановлений десятиденний строк для розгляду скарги, при цьому неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду, суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомлених учасників.

Оскільки сторони в судове засідання не з'явились, то відповідно до вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 29.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист по справі №№2/1519/7032/11 про стягнення з ОСОБА_5 (змінив прізвище на ОСОБА_3) ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 3197665,80 грн. та судових витрат у розмірі 1914,10 грн.

Виконавчий лист №2/1519/7032/11 від 29.08.2013р. був предявлений стягувачем для виконання до відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

05.04.2016р. за заявою стягувача за вказаним виконавчим документом було відкрито виконавче провадження №50692731.

29.08.2018р. постановою старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. виконавче провадження ВП№50692731 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 3197665,80 грн. було обєднане з виконавчим провадженням ВП№55576133 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 862128,99 грн. у зведене виконавче провадження ПВ№57098374.

Постановою державного виконавця від 14.04.2017р. у ВП №50692731 та постановою від 22.08.2018р. у ВП №55576133 накладено арешт на майно: Ѕ частку домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яке складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою 118,3 кв.м., яке належить боржнику ОСОБА_5

Постановою від 25.05.2018р. у ВП №50692731 для надання письмового висновку щодо визначення ринкової вартості арештованого майна, належного боржнику, залучено субєкта оціночної діяльності - ТОВ «Інвестиційно-консалтингове бюро «ТРІАДА».

25.05.2018р., субєктом оціночної діяльності виготовлено звіт про незалежну оцінку майна від 01.06.2018р., який 12.06.2018р. подано до ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області та зареєстровано за вхід. №4226/081-32/39/88.

У виконавчому провадженні було звернуто стягнення також на рухоме майно боржника.

Провівши оцінку майна боржника старший державний виконавець ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В не подавала до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна на електронних торгах, мотивуючи це тим, що існують інші арешти на майно в інших судових справах за позовами третіх осіб до ОСОБА_5

07.08.2018р. АО «ЮК «ЛЕКС НОЛЕДЖ», яке надає правову допомогу ОСОБА_1, звернулося до Міністерства юстиції України з запитом про розяснення порядку реалізації арештованого майна.

За результатами розгляду запиту Департаментом державної виконавчої служби Міністерства юстиції України було надано розяснення за №2911/25578-33-18120.5.2 від 15.08.2018р., відповідно до якого наявність обтяжень обєктів нерухомого майна, а саме арешту, не є перешкодою звернення стягнення в порядку примусового виконання рішень та проведення електронних торгів з продажу нерухомого майна боржника. При цьому виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій лише за наявності відповідної ухвали суду про зупинення реалізації арештованого майна.

З урахуванням наданих розяснень, бездіяльність державного виконавця щодо неподання до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна божника оскаржувалась стягувачем 11.09.2018р. до начальника ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області.

Листом №09.1-7702/В-8 від 24.09.2018р. за підписом в.о. начальника відділу ПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_8 стягувачу було відмовлено в задоволені скарги у звязку з тим, що на нерухоме майно боржника накладено арешти по іншим справам.

17.10.2018р. стягувач оскаржив до Малиновського районного суду м. Одеси бездіяльність старшого державного ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 в рамках виконавчого провадження ВП №50692731 щодо не подання до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна: Ѕ частку домоволодіння розташованого за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яке складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою 118,3 кв.м., яке належить боржнику ОСОБА_3

За наслідками розгляду скарги ОСОБА_1 19.11.2018р. Малиновський районний суд м. Одеси дійшов висновку про те, що при переданні на реалізацію арештованого майна виконавець до заявки надає копії документів, які підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень нерухомого майна, при цьому наявність арештів (обтяжень) на нерухомому майні, яке реалізоване шляхом продажу, на електронних торгах, не є перешкодою для виникнення права власності на це майно та його державної реєстрації за новим власником, а відтак, наявність обтяжень (арештів) нерухомого майна не є перешкодою для звернення стягнення в порядку примусового виконання рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2018р. скаргу ОСОБА_1 задоволено, визнано незаконною бездіяльність старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. в рамках виконавчого провадження ВП №50692731 щодо не подання до ДП «СЕТАМ» заявки на реалізацію арештованого майна: Ѕ частку домоволодіння розташованого за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яке складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою 118,3 кв.м., яке належить боржнику ОСОБА_3

Зобовязано старшого державного виконавця ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області Мельниченко А.В. вчинити дії щодо примусової реалізації арештованого майна боржника по виконавчому провадженню ВП №50692731, а саме подати до ДП «СЕТАМ» заявку на реалізацію арештованого майна: Ѕ частку домоволодіння розташованого за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яке складається з житлового будинку під літерою «К», загальною площею 192,4 кв.м., житловою 118,3 кв.м., яке належить боржнику ОСОБА_3, відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» та Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 №2831/5.

Як вбачається зі змісту ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2018р. у справі №521/17502/18, державний виконавець Мельниченко А.В. достовірно знала про розгляд судом скарги ОСОБА_1, повідомлялася про дату, час та місце розгляду скарги, представник ВПВР УДВС ГТУЮ в Одеській області надавав до суду письмові пояснення.

Проте, незважаючи на розяснення Міністерства юстиції України, не чекаючи судового рішення за скаргою ОСОБА_1, державний виконавець Мельниченко А.В. постановою від 16.11.2018р. вивела виконавче провадження №50692731 (про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 3197665,80 грн.) зі зведеного виконавчого провадження №57098374, та постановою від 16.11.2018р. повернула виконавчий лист №2/1519/7032/11, виданий 29.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси, стягувачу на підставі п.п. 2, 7 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Підставою для повернення виконавчого документа державний виконавець зазначила те, що у боржника відсутні майно та кошти, на яке можливо було б звернути стягнення в рахунок погашення заборгованості, а транспортні засоби боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Статтею 1291 Конституції передбачено, що судове рішення є обов'язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Частиною першою ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантовано право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

В рішенні від 28.07.1999р. у справі «Immobiliare Saffi v. Italy» Європейський суд з прав людини вказав, що, коли внутрішнє законодавство держави допускає невиконання остаточного судового рішення на шкоду одній зі сторін, право на судовий розгляд стає ілюзорним. Неприпустимо, щоб ч.1 ст.6 Конвенції докладно описувала процедурні гарантії, надані сторонам, такі як публічність, справедливість, ефективність розгляду, і при цьому не забезпечувала виконання судового рішення.

Виконання судового рішення, ухваленого будь-яким судом, має розглядатись як невідємна частина судового розгляду у сенсі ст.6 Конвенції. Провадження в суді та виконавче провадження є відповідно першою і другою стадіями одного провадження (рішення ЄСПЛ у складі його Великої палати у справі «Scordino v. Italy»).

У рішеннях ЄСПЛ від 20.07.2004р. по справі «Шмалько проти України», від 27.07.2004 по справі «Ромашов проти України», від 19.03.1997р. «Горнсбі проти Греції» зазначено, що для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід'ємна частина «судового розгляду». У рішенні від 17.05.2005р. по справі «Чіжов проти України» (заява № 6962/02) ЄСПЛ зазначив, що позитивним обов'язком держави є організація системи виконання рішень таким чином, щоб переконатись, що неналежне зволікання відсутнє та що система ефективна і законодавчо, і практично.

Таким чином, виконавче провадження не може бути відокремлене від судового, і ці обидва провадження потрібно розглядати як цілісний процес (рішення ЄСПЛ у справах «Estima Jorge v. Portugal» від 21.04.1998р., «Krutko v. Ukraine №2» від 27.11.2008р.).

Якщо адміністративний (виконавчий) орган відмовляється виконувати, не виконує чи затягує виконання судового рішення, то передбачені статтею 6 гарантії, які забезпечуються стороні на етапі судового розгляду справи, фактично втрачають свій сенс (п.68 рішення у справі «Піалопулос та інші проти Греції»).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) є сукупністю дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною.

Пунктом 1 розділу ІІ Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016р. №2831/5 передбачено, що реалізація майна здійснюється після визначення його вартості (оцінки) відповідно до статті 57 Закону України «Про виконавче провадження».

Пунктом 2 розділу ІІ Порядку встановлено, що організатор здійснює внесення до Системи інформації про арештоване майно (формування лота) та його реалізацію за заявкою відділу державної виконавчої служби або приватного виконавця.

Заявка на реалізацію арештованого майна відповідно до п.3 розділу ІІ Порядку подається разом із такими документами (в електронній або паперовий формі): копія виконавчого документа, а в разі наявності зведеного виконавчого провадження довідка виконавця щодо загальної кількості виконавчих документів та суми, що підлягає стягненню за ними; копія постанови про опис та арешт майна боржника, а у разі якщо опис та арешт майна проводили до набрання чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» копія акта опису та арешту майна боржника; копії документів, що підтверджують вартість (оцінку) майна (повідомлення сторін про визначення вартості майна, акт виконавця про визначення вартості майна або звіт субєкта оціночної діяльності субєкта господарювання про оцінку майна, строк чинності якого відповідає вимогам частини шостої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження»); у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, копія дозволу органів опіки та піклування або відповідне рішення суду; копії документів, що підтверджують наявність (відсутність) чинних обтяжень майна.

16.11.2018р. постановою державного виконавця виконавчий документ повернутий стягувачу на підставі п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження», оскільки в результаті вжитих державним виконавцем заходів у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними, транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку.

Однак, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 16.11.2018р. у ВП №50692731, прийнятої старшим державним виконавцем Мельниченко А.В., у боржника наявне нерухоме майно: Ѕ частка домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, 1-й Український провулок, 8, яке складається з житлового будинку під літерою «К», та належить боржнику ОСОБА_3, на вказане майно Київським районним судом м. Одеси у справі №520/15284/17 накладено обтяження в забезпечення вимог особи, яка не є стягувачем за зведеним виконавчим провадженням.

Аналізуючи норми Закону України «Про виконавче провадження», Порядку реалізації арештованого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016р. №2831/5, враховуючи висновки Малиновського районного суду м.Одеси, викладені в ухвалі від 19.11.2018р. у справі №521/17502/18, а також враховуючи розяснення Департаменту державної виконавчої служби Міністерство юстиції України, викладені в листі №2911/25578-33-18120.5.2 від 15.08.2018р., суд доходить висновку, що наявність зареєстрованих обтяжень нерухомого майна не є перешкодою для звернення стягнення в порядку примусового виконання рішень та проведення електронних торгів в приводу нерухомого майна боржника, обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» для повернення виконавчого документа стягувачу, відсутні.

Крім того, в оскаржуваній постанові державний виконавець підтверджує, що у боржника наявне рухоме майно, яке у звязку з нереалізацією може бути передане стягувачу.

В звязку з цим постанова державного виконавця 16.11.2018р. про повернення виконавчого документа прийнята всупереч закону та є неправомірною.

Частиною 1 ст. 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Частиною 2 ст. 451 ЦПК України обумовлено, що у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Керуючись ст. 129-1 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 18, 37, 61 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 447, 450, 451 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2, ОСОБА_3, на постанову державного виконавця про повернення виконавчого документу - задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 від 16.11.2018р. про повернення виконавчого документа стягувачу, винесену в рамках виконавчого провадження ВП №50692731.

Зобовязати старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ в Одеській області ОСОБА_2 в межах та спосіб, які передбачені Законом України «Про виконавче провадження», та з урахуванням ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.11.2018р. у справі № 521/17502/18 продовжувати здійснювати заходи примусового виконання виконавчого листа № 2/1519/7032/11, виданого 29.08.2013р. Малиновським районним судом м. Одеси, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у загальному розмірі 3197665,80 грн. та судових витрат у розмірі 1914,10 грн.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст ухвали складено 29 січня 2019 року.

Суддя І.А.Мазун