Справа № 465/941/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/1500/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Жукровської Х.І.

з участю відповідача ОСОБА_1 , представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2018 року в складі судді Кузя В.Я. у справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , з участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 , про демонтаж самочинно влаштованого дашка,-

встановила:

В лютому 2016 року позивач Франківська районна адміністрація Львівської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , з участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 , про демонтаж самовільно встановленого дашка над входом в нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги обґрунтовував тим, що на прибудинковій території житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач самовільно встановила дашок над входом у приміщення. Дана територія належить ЛКП «Затишне». Документи та дозвіл на встановлення даного дашка у відповідача відсутні.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації від 01.07.2015 року № 317 "Про демонтаж самочинно встановленого дашка над входом в нежитлове приміщення на АДРЕСА_1 " зобов`язано відповідача ОСОБА_1 у місячний термін та за власні кошти демонтувати самочинно встановлений дашок над входом в нежитлове приміщення. Однак, в добровільному порядку відповідач відмовляється демонтувати даний дашок, на попередження ЛКП «Затишне» не реагує. Просив позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2018 року позов задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 демонтувати дашок над входом в нежитлове приміщення будинку АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Франківської районної адміністрації Львівської міської ради судові витрати у вигляді судового збору з розгляду даної справи в розмірі 1378 грн. 00 коп.

Рішення суду оскаржила відповідач ОСОБА_1 , вважає ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неправильною оцінкою доказів, тому має бути скасоване.

В апеляційній скарзі зазначає, що у першу чергу суд мав з`ясувати законність заявлених вимог, а не покликатись на вимогу про зобов`язання відповідача виконати припис про демонтаж спірного дашка .

Поряд з цим, звертає увагу, що має дозвільну документацію на влаштування дашка про що відомо позивачу, а копії такої долучено до матеріалів справи.

Покликається на те, що наявність дашка на входом не є декоративним елементом, а відіграє роль захисту від підтоплення фундаменту, оскільки вхід у підвальне приміщення знаходиться нижче рівня землі.

Звертає увагу на те, що протокол про притягнення до адміністративної відповідальності від 30.03.2015 року був складений майстром ЛКП «Затишне» ОСОБА_5 , однак останній був одним з тих, хто складав відповідні документи, на підставі яких 05.03.2012 року Управління історичного середовища надало дозвіл на здійснення реконструкції, тобто раніше не було жодних зауважень.

Крім цього, вхід у приміщення з двору є її власністю, а не прибудинковою територією.

Рішення щодо демонтажу самочинного об`єкту може приймати лише суд, однак Франківська районна адміністрація не розібравшись у ситуації, відразу прийняла рішення про зобов`язання здійснити демонтаж.

При цьому, знесення самочинних об`єктів будівництва є крайньою мірою і можливе тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

В свою чергу, позивач не довів того, що встановлення дашка має істотні порушення будівельних норм.

Доводи позивача про те, що дашок псує фасадну сторону будівлі не заслуговують на увагу, оскільки вхід у приміщення розташований у дворі, а не з вулиці.

Просить скасувати рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2018 рокута ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримали, в обґрунтування надали пояснення, аналогічні доводам скарги.

Представник позивача Франківської районної адміністрації ЛМР будучи повідомленим належним чином про час та місце розгляду справи, про про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення судової повістки (а.с. 252), в судове засідання апеляційної інстанції не прибув, не повідомив суд про причину неявки.

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачки та її представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є власником нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 .

Будинок на АДРЕСА_1 перебуває на території ЛКП «Затишне» Франківської районної адміністрації Львівської міської ради.

Розпорядженням Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.07.2015 року № 317 «Про демонтаж самочинно встановленого дашка над входом в нежитлове приміщення по АДРЕСА_1 » відповідача ОСОБА_1 зобов`язано у місячний термін та за власні кошти демонтувати самочинно встановлений дашок над входом в нежитлове приміщення (а.с. 8).

Пунктом першим частини першої статті першої Закону України "Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку" визначено, що житловий будинок, в якому розташовано три чи більше квартири є багатоквартирним будинком. У багатоквартирному будинку можуть також бути розташовані нежитлові приміщення, які є самостійними об`єктами нерухомого майна.

Згідно з частиною другою статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Звертаючись з позовними вимогами позивач Франківська районна адміністрація зазначала, що будинок у якому є нежитлове приміщення, яке належить відповідачу, знаходиться на території ЛКП «Затишне» Франківської РА ЛМР, відповідач влаштувала дашок над входом у відповідне приміщення, на попередження та розпорядження адміністрації не реагує, станом на день подання позову дашок не демонтувала, при цьому його влаштування відбулося із втручанням в несучу конструкцію фасадної частини будинку, що вимагало дозволу органу місцевого самоврядування. З цього приводу в матеріалах справи наявні відповіді Франківської районної адміністрації ОСОБА_6 , який проживає на АДРЕСА_1 (а.с. 26-34).

Заперечуючи позовні вимоги та оскаржуючи рішення суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 зазначає, що нею була проведена реконструкція нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 та зроблено вхід у приміщення зі сторони двору, а не фасаду, всі роботи проведені з врахуванням вимог ДБН В. 22-17.2006, з погодженням управління охорони історичного середовища, отримала декларацію про початок виконання будівельних робіт та декларацію про готовність об`єкта в експлуатацію.

Зокрема, 05.03.2012 року комісія ЛКП «Затишне» з виходом на місце провела обстеження нежитлових приміщень (а.с. 46).

Згідно довідки ЛКП «Затишне» від 28.08.2012 року № 932 підприємство не заперечувало проти влаштування окремого входу в нежитлові приміщення будинку АДРЕСА_1 (а.с. 45).

26.03.2013 року відповідач отримала Декларацію про початок виконання будівельних робіт (а.с. 47-50).

29.05.2013 року Інспекцією Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області складено Акт № 56-ф про перевірку дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил (а.с. 53).

17.04.2014 року відповідач отримала Декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (а.с. 54-59).

Поряд цим, згідно робочого проекту «Реконструкції нежитлових приміщень під офіс з влаштуванням дверного прорізу на місці віконного отвору на вул.. Г. Чупринки, 56 у м. Львові», у розділі 2.4 Конструктивні рішення зазначено, що опорядження дворового фасаду з влаштуванням входу впорядкувати у відповідності до існуючого кольорового рішення. Над дверима входу для відведення атмосферних опадів влаштувати дашок з металоконструкцій, покриття дашка - прозорий полікарбонат (а.с. 51-52).

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що обставини на які покликається позивач знайшли своє підтвердження у представлених суду доказах, зокрема, розпорядженні Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 01.07.2015 року № 317 в частині демонтажу дашка.

При цьому, доводи відповідача щодо незаконності відповідного розпорядження суд не взяв до уваги, оскільки таке не є предметом розгляду у даній справі.

Суд першої інстанції розглянув справу за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року, чинній на момент звернення з цим позовом) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В частині другій цієї статті вказано, що у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

За змістом статті 15 ЦПК України (у редакції від 18.03.2004 року) як цивільну юрисдикцію розуміють компетенцію загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових правовідносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (частина перша статті 15 ЦПК України у редакції від 18.03.2004 року).

В свою чергу, справою адміністративної юрисдикції у розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

За змістом пункту 5 частини четвертої статті 50 КАС України громадяни України, іноземці чи особи без громадянства, їх об`єднання, юридичні особи, які не є суб`єктами владних повноважень, можуть бути відповідачами лише за адміністративним позовом суб`єкта владних повноважень, зокрема, в інших випадках, встановлених законом.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, давати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до пункту 1.1 Положення про Франківську районну адміністрацію Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому Львівської міської ради від 01 листопада 2016 року № 977, позивач є виконавчим органом Львівської міської ради і діє відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505"Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів", утвореним відповідно до Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні".

У вказаному Положенні передбачені повноваження районної адміністрації, до яких, зокрема, належать: розгляд питань та вжиття заходів у порядку, встановленому виконавчим комітетом, щодо фактів самовільного будівництва (погодження, приведення до попереднього стану, демонтажу тощо) (п. 4.50).

Як орган місцевого самоврядування Франківська районна адміністрація Львівської міської ради відповідно до статті 25 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» правомочна розглядати та вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до її відання.

У статті 30 згаданого Закону передбачено, зокрема, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню.

Відповідно до підпункту 3 пункту «б» частини першої статті 31 цього Закону до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, зокрема, здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.

Аналогічну норму закріплено у статті 14 Закону України від 16 листопада 1992 року №2780-XII «Про основи містобудування».

Згідно зі статтею 7 вказаного Закону № 2780-ХІІ державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

У даній справі Франківська районна адміністрація звернулася з позовом про зобов`язання відповідача ОСОБА_1 демонтувати самочинно влаштований дашок у будинку АДРЕСА_1 .

Отже, спірні правовідносини в цій справі обумовлені реалізацією позивачем передбачених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» делегованих повноважень щодо здійснення державного контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності. Здійснення такого державного контролю означає обов`язковість прийнятих за його результатами рішень для підконтрольного суб`єкта, що свідчить про владно-управлінський характер, а отже і публічно-правову природу таких правовідносин.

Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладено в постановах Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 14-48цс18, від 11 квітня 2018 року у справі № 11-96апп18 та від 15 травня 2018 року у справі № 11-346апп18.

На переконання колегії суддів, спір, який є предметом цього розгляду, є публічно-правовим, оскільки виник за участю суб`єкта владних повноважень, який реалізовує у спірних правовідносинах надані йому чинним законодавством владні управлінські функції стосовно виявлення та усунення порушень у сфері містобудівної діяльності, а не здійснення ним права власника житлового приміщення.

Таким чином, справа за позовом такого суб`єкта владних повноважень, відповідно до наведеного вище припису закону, належить до юрисдикції адміністративних судів.

Наведене дає підстави для висновку про те, суд першої інстанції розглянув справу з порушенням норм процесуального права, а саме статті 15 ЦПК України (у редакції чинній на час звернення з позовом).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриття провадження - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Згідно із частинами першою та другою статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

З урахуванням вище наведеного колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки даний спір підлягає розгляду за правилами КАС України в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 367, 368, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, ст. ст. 381, 382, 383 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 26 лютого 2018 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1 , з участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_3 , про демонтаж самочинно влаштованого дашка - закрити.

Роз`яснити позивачу Франківській районній адміністрації Львівської міської ради право на звернення до суду в порядку адміністративного судочинства.

Стягнути з Франківської районної адміністрації Львівської міської ради в користь ОСОБА_1 956 (дев`ятсот п`ятдесят шість) грн. 38 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 14 серпня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк