Справа № 636/1156/17
25 листопада 2019 року м. Чугуїв
Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Карімова І.В.,
за участю секретаря - Караулової О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Чугуєві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Позивач посилається на те, що банк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у вищевказаному розмірі, а відповідач зобов`язання за договором належним чином не виконував, унаслідок чого, станом на 10 березня 2017 року виникла заборгованість в сумі 733 667,94 грн., яка складається:
- пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою кредиту та процентів (0,5% в день)- 465039,09 грн.
Подалі представник позивача надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав за заявленими підставами.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи відповідно до вимог 128-131 ЦПК України, відзив на позов не надав.
Як вбачається з інформації адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження м. Чемкент, паспорт НОМЕР_1 , виданий Чугуївським РВ Харківської області 31.03.2000 року, раніше проживав та був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , знятий з реєстрації за рішенням суду (а.с.44).
Відповідно до ч. 9 ст.28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).
Перевіривши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно п. 23 ч.1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до ч. ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).
Відповідно до статті 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 ЦК передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема у вигляді сплати винною особою неустойки (штрафу, пені).
Перед укладанням кредитного договору банк відповідно до Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту повідомив відповідача ОСОБА_1 про умови кредитування, діючі умови надання банківських та супутніх послуг, які підлягають сплаті позичальником ( щодо вартості кредиту, сум щомісячних платежів, розміру відсотків за користування кредитом, про сукупну вартість кредиту та реальної процентної ставки тощо). Укладаючи договір та підписуючи його, ОСОБА_1 взяв на себе зобов`язання, передбачені кредитним договором (а.с. 16-21).
Відповідно до п.3.7 кредитного договору позичальник прийняв на себе обов`язок сплачувати щомісячно. відповідно до графіка комісійні винагороди за управління кредитом у розмірі 1,69% від початкової суми кредиту на рахунок банку № НОМЕР_4 у Відділенні «Набережне» ПАТ «ВТБ Банк».
Нарахування банком процентів за користування кредитом здійснюється щомісячно з дати видачі кредиту по день його повного повернення на залишок фактичної заборгованості за кредитом за фактичну кількість календарних днів користування кредитом (п.4.5 договору). При цьому згідно п.4.10 кредитного договору за наявності прострочення виконання позичальником зобов`язань за договором розмір платежу збільшується на суму комісійної винагороди, неустойки та інших платежів.
Пунктом 4.6 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та процентів за користування кредитом сплачуються позичальником згідно графіка повернення кредиту і сплати процентів та розрахунку вартості сукупних послуг.
Пунктом 7.1 кредитного договору передбачена відповідальність позичальника за невиконання (неналежне виконання) своїх зобов`язань за договором: позичальник зобов`язаний сплатити банку пеню у розмірі 0,5% від суми прострочених зобов`язань за кожен день прострочення виконання, ураховуючи день погашення.
Відповідно до п. 9.4 договору сторони домовилися, що будь-яке порушення позичальником умов договору розглядається як істотне порушення, яке надає банку право вимагати дострокового повернення заборгованості за договором.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за вказаним кредитним договором вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов договору станом на 10 березня 2017 року виникла заборгованість в сумі 733667,94 грн., яка складається:
- пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою кредиту та процентів (0,5% в день)- 465039,09 грн.
Між тимбудь-яких клопотань або заяв про застосування вимог ст. ст. 257-258, 267 ЦК України відповідачем ОСОБА_1 до суду не надано.
Суд не може в повному обсязі погодитись з наданим розрахунком заборгованості з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи позичальнику кредит було надано на споживчі потреби, тому особливості регулювання відносин сторін у справі визначаються не тільки Цивільним Кодексом України та іншими нормативними актами, а ще і Законом України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року №7-рп/2013 умови договору споживчого кредиту, його укладення та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими споживач вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.
Крім того, як зазначив Верховний Суд України 16 листопада 2016 року за результатами розгляду справи № 6-1746цс16 в правовій позиції: «Положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» з подальшими змінами у взаємозв`язкуз положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.
Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи,договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо)».
Оскільки споживач є вразливою стороною договірних відносин, саме тому законодавець визначився з посиленим захистом споживачів і закріпив це у відповідних нормах Закону України «Про захист прав споживачів». Зокрема за положеннями абзацу 3 частини 4 статті 11 Закону (в редакції, що діяла на час правовідносин, що виникли між сторонами), кредитодавцю забороняється встановлювати в договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.
Послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб; споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції (ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів»).
Отже, послугою з надання споживчого кредиту є діяльність банку або іншої фінансової установи з передачі споживачу коштів на придбання продукції для його особистих потреб, а тому встановлення кредитором будь-яких зборів, відсотків, комісій, платежів за інші дії, ніж надання коштів на придбання продукції, є незаконним, а такі умови споживчого кредиту є нікчемними і не потребують визнання недійсними.
Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року в справі № 6-2071цс16.
Відповідно до ч.2 ст.ст.215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним, судом не вимагається.
Також суд не може погодитись в повному обсязі з розміром нарахування банком процентів за користування кредитом.
У пункті 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до статті 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання (стаття 617 ЦК України).
Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
При зменшенні розміру неустойки суд не обмежений тільки розміром основної заборгованості, оскільки законодавчої заборони такого зменшення не встановлено. Таким чином, за наявності обставин, встановлених частиною третьою статті 551 ЦК України, суд за власним переконанням може зменшити розмір неустойки в розумних межах.
Як вбачається з матеріалів справи позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 пеню, нараховану у зв`язку з несвоєчасною сплатою кредиту та процентів (0,5% в день) в розмірі 465039,09 грн.
Суд вважає, що такий розмір неустойки значно (в декілька разів) перевищує розмір збитків позивача, тому вважає за можливе з урахуванням принципу справедливості та розумності зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки до 200000грн.
Згідно ч.2 ст. 615 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
У зв`язку із чим з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом в сумі 407881,15 грн., яка складається:
- пеня, нарахована у зв`язку з несвоєчасною сплатою кредиту та процентів (0,5% в день)- 200000,00 грн.
Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень ( ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем, пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 6118,22 грн.
Керуючись ст.ст. 10,12, 235, 258, 263 -265, 268, 354 ЦПК України, ст.ст. 509, 525, 526, 530, 611, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, суд,
Позов Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Повне рішення складено 05 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: І.В. Карімов