Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 465/2459/16-ц

провадження № 61-16487св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Сімоненко В. М.,

суддів: Калараша А. А., Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу комунального закладу Львівської обласної ради Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні на рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року у складі судді Гулієвої М. І. та постанову апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року у складі суддів: Крайник Н. П., Мельничук О. Я., Савуляка Р. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - комунальний заклад Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (далі - КЗ «ЛОКПЛ»), в якому з врахуванням уточнених та збільшених позовних вимог просила скасувати накази № 54 від 01лютого 2016 року про оголошення простою, № 197 від 07 квітня 2016 року про звільнення, № 59 від 02 лютого 2016 року про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників, поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та за час незаконно оголошеного простою в сумі 44 851 грн 46 коп.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 04 травня 1995 року вона працювала молодшою медсестрою психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ «ЛОКПЛ». Наказом № 197 від 07квітня 2016 року її звільнено з роботи за пунктом 1 частини першої статті40 КЗпП України у зв'язку із зміною в організації виробництва і праці. Вказаний наказ є незаконним, оскільки для можливості застосування цієї норми при її звільненні відповідачем винесено ряд незаконних та сфальшованих наказів, які призвели до штучного скорочення штату. Зокрема, 01 лютого 2016 року видано наказ № 54 «Про оголошення простою в 17-му психіатричному туберкульозному відділенні», однак її за 2 місяці не було попереджено про зміну істотних умов праці та не переведено в інше відділення. 02.02.2016 року відповідачем прийнято наказ № 59, згідно якого з 08.04.2016 року психіатричне туберкульозне відділення № 17 ліквідовується з 08 квітня 2016 року. Підставою ліквідації вказано рішення медичної ради від 28 грудня 2015 року. Даним наказом скорочено 50 ліжок психіатричного туберкульозного відділення №17, скорочено чисельність працівників відділення на 22 одиниці. Зазначала, що при звільненні не враховано її переважне право на залишення на роботі, не отримано згоди профспілкової організації, не запропоновано іншу роботу з врахуванням її кваліфікації.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року позов задоволено частково. Скасовано наказ № 197 від 07 квітня 2016 року, виданий виконуючим обов`язки головного лікаря комунального закладу Львівської обласної ради Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні в частині звільнення із займаної посади молодшої медсестри палатної 17 відділення ОСОБА_1 Поновлено ОСОБА_1 на посаді молодшої медсестри палатної 17 відділення комунального закладу Львівської обласної ради Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні. Стягнено із комунального закладу Львівської обласної ради Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 43 935 грн 18 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що простій у 17 відділенні виник з об`єктивних підстав у зв`язку з відсутністю пацієнтів, що стверджено доказами та не заперечено позивачем, на момент оголошення простою у відділенні не було жодного хворого. Враховуючи зазначене, підстав для скасування наказу про оголошення простою у 17 відділенні та стягнення різниці зарплати за час простою судом не вбачається. Згідно листа Департаменту охорони здоров`я ЛОДА від 10 лютого 2016 року № 01-12-11/316/01 Департамент охорони здоров`я гарантує пріоритетне працевлаштування у новоствореному відділенні КЗ ЛОКПЛ на відповідних посадах з 08 квітня 2016 року працівникам лікарні, в тому числі і позивачці. Розпоряженням в. о. головного лікаря КЗ ЛОКПЛ від 25 березня 2016 року № 176 створено комісію з розгляду переважного права працівників 17 відділення, що можуть бути звільнені, із працевлаштування. Однак, суду не надано жодного рішення, прийнятого даною комісією, крім декларативного висновку про надання права працевлаштування працівникам 17 відділення на наявні вакантні посади сестер медичних стаціонару та молодших медсестер палатних, а при відкритті новоствореного відділення даним працівникам надати пріоритетне право на працевлаштування у відділенні. Позивачка відповідно до статті 49-2 КЗпП України була повідомлена про наступне вивільнення, проте відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про персональне надання позивачці всіх вакантних посад, що були наявними в КЗ ЛОКПЛ за період з 02 лютого 2016 року по день звільнення, а також доказів про її відмову від таких. Таким чином, судом встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, однак відповідач не виконав належним чином вимоги частини другої статті 40,частини третьої статті 49-2 КЗпП України. Відтак, наказ № 197 від 07 квітня 2016 року в частині звільнення ОСОБА_1 із займаної посади підлягає скасуванню та у зв`язку з вказаним позивачку слід поновити на роботі. Разом з тим, безпідставним є посилання позивачки на звільнення без отримання згоди профспілкової організації, оскільки вона не є членом профспілкової організації КЗ ЛОКПЛ. Трудовим законодавством не передбачено права суду перевіряти доцільність скорочення чисельності і штату працівників, оскільки таке належить тільки власнику або уповноваженому ним органу, який має право на свій розсуд вносити зміни у штатний розпис. За наведених обставин суд приходить до висновку, що наказ від 02 лютого 2016 року №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» прийнятий в межах повноважень та відповідно до положень Статуту, а тому вимога про його скасування задоволенню не підлягає. На день розгляду справи позивачка перебувала у вимушеному прогулі 291 день, а тому на її користь слід стягнути 43 935 грн 18 коп.(150,98х291) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судового рішення апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зменшено вказану суму із 43 935 грн 18 коп. до 41 821 грн 46 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що у справах про поновлення на роботі обов`язок доказування законності звільнення, в тому числі дотримання процедури звільнення, покладено на роботодавця, а відповідачем ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанцій не подано до суду належних та допустимих доказів надання персональних пропозицій позивачці про усі наявні протягом терміну попередження про наступне вивільнення вакантні посади, а також доказів, що вона відмовилась від цих пропозицій, томусуд обґрунтовано поновив позивачку на роботі, як таку, що звільнена з порушенням встановленої КЗпП України процедури. Однак, суд не може погодитися з висновком районного суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з КЗ ЛОКПЛ середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час незаконно оголошеного простою в сумі 43 935 грн 18 коп. За час незаконно оголошеного простою районний суд визначив середньоденний заробіток позивачки у розмірі 150 грн 98 коп., виходячи з довідки про доходи від 17 жовтня 2016 року. Разом з тим, у вказаній довідці заробітну плату ОСОБА_1 за грудень 2015 року визначено з урахуванням індексації заробітної плати з квітня по серпень 2015 року у розмірі 1 128 грн 24 коп. та одноразової матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових потреб у розмірі 300 грн.Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 року виплати за попередні періоди, зокрема індексація, включається в розрахунок того періоду, за який вони нараховані, а матеріальна допомога не враховується при обчисленні середньої заробітної плати.Враховуючи те, що на день розгляду справи позивачка перебувала у вимушеному прогулі 277 днів, наїї користь слід стягнути 41 821грн 46 коп. (150,98х277) середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги

У касаційній скарзі комунальний заклад Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня просить скасувати судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що позивачу пропонувалися вакантні посади 02, 06 та 24 лютого, 04 та 07 квітня 2016 року, проте від переходу на ці посади позивач відмовилася.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

(1) Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої й апеляційної

Інстанцій

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Суди установили, що ОСОБА_1 працювала в КЗ «ЛОКПЛ» з 04 травня 1995 року молодшою медсестрою палатною психіатричного туберкульозного відділення № 17 КЗ`ЛОКПЛ».

Згідно протоколу зборів працівників 17 відділення КЗ ЛОКПЛ від 28 грудня 2015 року завідувач 17 відділення повідомив, що у відділенні перебуває 4 пацієнти, які в наступні дні будуть виписані або переведені в інші відділення.

Згідно акта від 01 лютого 2016 року на момент перевірки у 17 відділенні на 50 ліжок повністю відсутні пацієнти профілю захворювання на туберкульоз, працівники відділення не завантажені роботою.

Наказом в. о. головного лікаря КЗ ЛОКПЛ Маланчук А. З. №54 від 01 лютого 2016 року з 01 лютого 2016 року у 17 психіатричному туберкульозному відділенні оголошено простій.

Згідно протоколу № 13 засідання медичної ради від 28 грудня 2015 року медична рада вирішила взяти до уваги інформацію лікаря-фтизіатра 9 відділення ОСОБА_3 щодо роботи психотуберкульозних відділень КЗ ЛОКПЛ та доручити адміністрації лікарні у найкоротший термін розглянути процедуру реорганізації 17 туберкульозного відділення КЗ у відповідності до чинного законодавства.

Наказом КЗ ЛОКПЛ №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» від 02 лютого 2016 року з 08 квітня 2016 року ліквідовано психіатричне туберкульозне відділення № 17, скорочено ліжковий фонд КЗ ЛОКПЛ на 50 ліжок, скорочено чисельність працівників психіатричного туберкульозного відділення № 17 у зв`язку з його ліквідацією з 08 квітня 2016 року згідно списку працівників, в тому числі ОСОБА_1 .

Вказаним наказом зобов`язано відділ кадрів КЗ ЛОКПЛ провести необхідні заходи у зв`язку зі звільненям працівників (не пізніше ніж за два місяці до їх проведення), включаючи ознайомлення працівників з наказом КЗ ЛОКПЛ №59 «Про оптимізацію ліжкового фонду, структури КЗ ЛОКПЛ та скорочення штатної чисельності працівників» від 02 лютого 2016 року під розпис та врученням письмового повідомлення про можливе звільнення.

Згідно листа Департаменту охорони здоров`я ЛОДА № 01-12-11/316/01 від 10 лютого 2016 року, Департамент охорони здоров`я гарантував пріорітетне працевлаштування у новоствореному відділенні КЗ ЛОКПЛ на відповідних посадах з 08 квітня 2016 року працівникам лікарні, в тому числі і позивачці.

Розпоряженням в. о. головного лікаря КЗ ЛОКПЛ №176 від 25 березня 2016 року створено комісію щодо розгляду переважного права працівників 17 відділення, що можуть бути звільнені, із працевлаштування.

ОСОБА_1 відповідно до статті 49-2 КЗпП України була повідомлена про наступне вивільнення, що підтверджується її підписом на попередженні працівника про наступне вивільнення від 02 лютого 2016 року.

Наказом в. о. головного лікаря КЗ ЛОКПЛ № 197 від 07 квітня 2016 року ОСОБА_1 звільнено з займаної посади відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України з 08 квітня 2016 року у зв`язку з оптимізацією ліжкового фонду та скорочення чисельності працівників.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Порядок вивільнення працівників у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці та порядок врахування переважного права працівника на залишення на роботі встановлено статтями 42, 49-2 КЗпП України.

Згідно з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 25 травня 2016 року у справі № 6-3048цс15, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Встановлено, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, які полягали в тому, що психіатричне туберкульозне відділення № 17 комунального закладу «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня», яке розраховано на 50 ліжок, є недовантаженим (проходило лікування лише декілька пацієнтів, а станом на 01 лютого 2016 року пацієнтів немає), які призвели до необхідності закриття такого відділення із одночасним та повним скороченням його штату і чисельності працівників відділення.

Згідно повідомлення КЗ ЛОКПЛ № 31/01-23 від 24 січня 2016 року на колективне звернення працівників 17 відділення від 24 лютого 2016 року, повідомлення КЗ ЛОКПЛ № 45/01-23 від 04 квітня 2016 року, протоколів засідання комісії по розгляду переважного права працівників 17 відділення по працевлаштуванню від 04 квітня 2016 року, 05 квітня 2016 року, 07 квітня 2016 року, відповідачем надано право працевлаштуватись працівникам 17 відділення, в тому числі і ОСОБА_1 , на наявні вакантні посади сестер медичних стаціонару та молодших сестер палатних.

Із вказаних доказів суд не встановив, які саме конкретні посади були запропоновані позивачці та в який спосіб зафіксовано факт відмови позивача від переведення на ці посади.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суди, враховуючи вказані норми матеріального права, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, з`ясувавши, що ОСОБА_1 не були запропоновані всі наявні вакантні посади, дійшли правильного висновку про те, що звільнення позивача на підставі пункту першого частини першої статті 40 КЗпП України здійснено відповідачем з порушенням вимог трудового законодавства.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачу неодноразово пропонувались вакантні посади, від яких вона відмовилась, колегія суддів відхиляє, оскільки матеріали справи не містять і суд не встановив чіткого переліку вакантних посад, які були б запропоновані особисто ОСОБА_1 .

Акти від 24 лютого 2016 року та від 07 квітня 2016 року, на які посилався КЗ «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» під час розгляду справи і в касаційній скарзі, такого переліку не містять, у них лише констатовано, що працівникам, зокрема й ОСОБА_1 , вакантні посади пропонувались.

З огляду на зазначене, суди дійшли правильного висновку про поновлення позивачки на роботі як такої, що звільнена з порушенням вимог трудового законодавства. Апеляційний суд також правильно стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу, розрахувавши його відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів у справі, що, відповідно до положень статті 400 ЦПК, знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного, оскаржувані судові рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись статтями 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу комунального закладу Львівської обласної ради Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні залишити без задоволення.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 29 березня 2017 року та постанову апеляційного суду Львівської області від 08 лютого 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. М. Сімоненко

А. А. Калараш

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

С. П. Штелик