Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 758/8514/18

провадження № 61-7124св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В.М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області на постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року у складі колегії суддів: Невідомої Т. О., Гаращенка Д. Р., Пікуль А. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження на території України - у місті Харкові.

Заява обґрунтована тим, що він є громадянином Республіки Білорусь, але народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові, постійно проживає на території України, має посвідку на постійне проживання в України. Проте батько зареєстрував факт його народження за місцем своєї тодішньої реєстрації у місті Єревані.

З урахуванням викладеного та посилаючись на те, що на підставі вимог статті 8 Закону України «Про громадянство» має намір ініціювати процедуру набуття та оформлення громадянства України, ОСОБА_1 просив встановити факт того, що його місцем народження є місто Харків.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року у складі головуючого судді Ларіонової Н. М. у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення факту народження не має правового значення для заявника, оскільки він має право на набуття громадянства України за територіальним походженням відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про громадянство України» без встановлення такого факту, у зв`язку з тим, що його мати народилася в Україні.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задоволено. Рішення Подільського районного суду міста Києва від 09 листопада 2018 року скасовано. Заяву ОСОБА_1 задоволено, встановлено, що місцем народження ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є місто Харків.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що належними і допустимими доказами підтверджено факт народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Харкові, а саме в Харківській клінічній лікарні на залізничному транспорті № 2, вказаний факт дає йому право на набуття громадянства України, як особи, що народилася на її території.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У квітні 2019 року Центральне міжрегіональне управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції, що було помилково скасовано.

Касаційна скарга мотивована тим, що поза увагою суду апеляційної інстанції залишилося те, що заявник має право на набуття громадянства України за територіальним походженням, оскільки його мати народилася на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», без встановлення факту його народження. Так відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків народилися до 24 серпня 1991 року на території України реєструються громадянами України. Встановлення факту народження заявника не породжує для нього юридичних наслідків та не відповідає заявленій меті. Крім того, заявником не надано доказів звернення його до органів міграційної служби стосовно початку процедури набуття громадянства України.

Ухвалою Верховного Суду від 20 червня 2019 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

Станом на час розгляду справи Верховним Судом відзив на касаційну скаргу не надходив.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Встановлено, що ОСОБА_1 є громадянином Республіки Білорусь та має право на постійне проживання в Україні, що підтверджується довідкою на постійне місце проживання в Україні.

Згідно свідоцтва про народження ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Єреван АРСР, про що в книзі реєстрації актів про народження Шаумянським районним відділом реєстрації актів громадського стану м. Єревану складений актовий запис від 10 березня 1984 року № 996.

Батьком заявника є ОСОБА_3 , росіянин, мати - ОСОБА_4 , українка, яка народилася у селі Нові Вороб`ї Малинського району Житомирської області.

Відповідно до дублікату медичного свідоцтва про народження № 210, виданого 03 жовтня 2017 року Харківською клінічною лікарнею на залізничному транспорті № 2, у ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився хлопчик.

Листом Харківської клінічної лікарні на залізничному транспорті від 05 листопада 2018 року № 2 підтверджено реєстрацію в медичній документації пологів у ОСОБА_4 01 лютого 1984 року та медичного свідоцтва про народження.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за умови, що такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Статтею 13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» встановлено, що документом, який посвідчує особу та підтверджує громадянство України, є, зокрема, паспорт громадянина України.

Стаття 8 цього Закону визначила, що особа, яка народилися або постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження або під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і така особа є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України.

Питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215/2001(в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджено, зокрема, Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок).

Пунктом 44 Порядку передбачено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Таким чином, встановлення факта народження на території України породжує для іноземця юридичний наслідок у виді реєстрації громадянином України за умови подання такою особою зобов`язання припинити іноземне громадянство.

Метою встановлення факту, що має юридичне значення ОСОБА_1 зазначив набуття (оформлення) громадянства України, як особи, що народилася в Україні.

Суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення факту його народження на території України, який знайшов підтвердження наявними в матеріалах справи доказами, має правове значення для набуття ним громадянства України, з визначених ним підстав.

Доводи Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області, наведені на обґрунтування касаційної скарги, зокрема про те, що встановлення факту народження заявника в місті Харкові не впливає на його можливість набути громадянство України, а отже не має правового значення та не відповідає заявленій меті є безпідставними, оскільки ОСОБА_1 посилається на набуття ним громадянства України саме з цих підстав, й така правова мета на час звернення до суду ним досягнута не була. Отже факт, за встановленням якого звернувся заявник, призведе до виникнення для нього юридичних наслідків, у вигляді набуття громадянства України.

Аргументи касаційної скарги щодо відсутності доказів звернення заявника до органів міграційної служби стосовно початку процедури набуття громадянства України не заслуговують на увагу, і обґрунтовано спростовані судом апеляційної інстанції, з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи

Інші доводи касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування рішення апеляційного суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права і зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року.

Оскаржуване рішення апеляційного суду відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Центрального міжрегіонального управління Державної міграційної служби у місті Києві та Київської області залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко