ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Київський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого: судді: Невядомського Д.В.
При секретарі: Гончарові О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовною заявоюОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 )про виселення та визнання осіб такими, які втратили право на користування житловим приміщенням ,-
Позивач звернувся до суду з вищевказаною позовною заявою, в якій просить суд:
-Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Виселити ОСОБА_2 із квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1
квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1
квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_4 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1.
Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач ОСОБА_1 є законним власником житлового приміщення, а саме: квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1. Право власності на вищевказану квартиру позивач набув на підставі договору дарування квартири.
ОСОБА_2 була дружиною позивача і тому після укладення шлюбу була зареєстрована у квартирі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний. 29.05.2018 року в порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_2 була направлена вимога про виселення та зняття з реєстрації. Добровільно виселитися та знятися з реєстрації ОСОБА_2 відмовляється, чим перешкоджає позивачу повноцінно реалізовувати своє право власності. Комунальні платежі та видатки на утримання Квартири ОСОБА_2 не сплачує.
Окрім того, ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 та фактично не проживає у квартирі, починаючи з 2015 року. Як стало відомо позивачу, на даний моментОСОБА_3 навчається та постійно проживає на території Російської Федерації у місті Москві і не збирається повертатись.Факт реєстрації ОСОБА_3 у квартирі створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю, зокрема, позивач позбавлений можливості відчуження квартири і зобовязаний сплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі, чим порушуються права та інтереси позивача.Всі видатки щодо утримання квартири несе саме позивач, що підтверджується квитанціями з ПАТ КБ «Приватбанк».Можливості звязатися із ОСОБА_3 у позивача відсутні. Оскільки ОСОБА_3 взагалі не відноситься до членів сімї позивача і відсутня за місцем реєстрації понад один рік, то ОСОБА_3 є особою, яка втратила право на користування цим житловим приміщенням.
Відповідач ОСОБА_4 є сином відповідача ОСОБА_2 .На даний момент відповідач ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації з 2017 року.Як стало відомо позивачу на даний момент ОСОБА_4 навчається та постійно проживає на території Російської Федерації у місті Москві разом із родичами і не збирається повертатись.Факт реєстрації ОСОБА_4 у квартирі створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю, зокрема, позивач позбавлений можливості розпоряджатися квартирою і зобов'язаний сплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі, чим порушуються права та інтереси позивача. , які закріплені ст. 319 ЦК України- володіти, користуватися та розпоряджатися власним майном, що і стало підставою для звернення до суду
У судове засідання представник позивача не з'явився, на адресу суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій він позовні вимоги підтримує в повному обсязі.
Відповідачі в судове засідання не з'явились, про місце та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином,відзив на позовну заяву до суду не надали .
Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є законним власником житлового приміщення, а саме: квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_2.
Право власності на вищевказану квартиру позивач набув на підставі договору дарування квартири від 09.09.2010 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про що зроблено запис в реєстрі за № 299.
Відповідно до положень договору дарування квартири громадянка ОСОБА_7 передала безоплатно у власність (подарувала), а громадянин ОСОБА_1 прийняв у дар квартиру № 4, яка знаходиться в місті Харкові по вул. Шишківській, будинок № 8.
Екземпляр зазначеного договору дарування квартири був втрачений позивачем, внаслідок чого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 ОСОБА_1 був виданий дублікат договору, про що зроблено запис в реєстрі за № 1349.
На підставі витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності єдиним власником Квартири є ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 (відповідач 1);
ОСОБА_3 (відповідач 2);
ОСОБА_4 (відповідач 3);
ОСОБА_2 була дружиною позивача і тому після укладення шлюбу була зареєстрована у квартирі. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13.10.2017 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був розірваний, рішення набуло чинності 23.10.2017 року.
Згідно із ч. 2 ст. 64 ЖК Української PCP до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК Української PCP до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.
У відповідності до ст. 162 ЖК Української PCP плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги.
Тобто, починаючи з 23.10.2017 року ОСОБА_2 не є членом сімї позивача.
Угода між позивачем та ОСОБА_2 щодо безоплатного користування житловим приміщенням відсутня і є неможливою. Наміру укладати угоду із ОСОБА_2 щодо платного користування житловим приміщенням у позивача, як законного власника Квартири, не має.
29.05.2018 року в порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_2 була направлена вимога про виселення та зняття з реєстрації, копія якої разом із доказами відправлення міститься в матеріалах справи.
Добровільно виселитися та знятися з реєстрації ОСОБА_2 відмовляється, чим перешкоджає позивачу повноцінно реалізовувати своє право власності.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
А згідно ч.3 ст.116 ЖК УРСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
За таких обставин, враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 порушує права позивача як власника майна, суд вважає, що позовні вимоги стосовно відповідача 1 повністю підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Стосовно відповідача 2 ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_2 та фактично не проживає у квартирі, починаючи з 2015 року. Як стало відомо позивачу, на даний моментОСОБА_3 навчається та постійно проживає на території Російської Федерації у місті Москві і не збирається повертатись.Факт реєстрації ОСОБА_3 у квартирі створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю, і зобовязаний сплачувати комунальні платежі у збільшеному розмірі, чим порушуються права та інтереси позивача.Всі видатки щодо утримання квартири несе саме позивач, що підтверджується квитанціями з ПАТ КБ «Приватбанк», копія яких міститься в матеріалах справи.Можливості звязатися із ОСОБА_3 у позивача відсутні.
29.05.2018року в порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_3 була направлена вимога про зняття з реєстрації, копія якої разом із доказами відправлення міститься в матеріалах справи.
Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Оскільки ОСОБА_3 взагалі не відноситься до членів сімї позивача і відсутня за місцем реєстрації понад один рік, то ОСОБА_3 є особою, яка втратила право на користування цим житловим приміщенням.
Стосовно відповідача 3 ОСОБА_4 є сином відповідача ОСОБА_2 .На даний момент відповідач ОСОБА_4 не проживає за місцем реєстрації з 2017 року.Як стало відомо позивачу на даний момент ОСОБА_4 навчається та постійно проживає на території Російської Федерації у місті Москві разом із родичами і не збирається повертатись.Факт реєстрації ОСОБА_4 у квартирі створює для позивача перешкоди у користуванні своєю власністю.
29.05.2018року в порядку досудового врегулювання спору ОСОБА_4 була направлена вимога про зняття з реєстрації, копія якої разом із доказами відправлення міститься в матеріалах справи.
Оскільки ОСОБА_4 взагалі не відноситься до членів сімї позивача і є відсутнім за місцем реєстрації понад один рік, то ОСОБА_4 є особою, яка втратила право на користування цим житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності непорушно, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні, власник може бути позбавлений права власності або обмежений в його здійсненні тільки у випадках і в порядку, встановленому законом, примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване тільки як виняток по мотивах суспільної необхідності на підставах і в порядку, встановленому законом, і за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості.
Відповідно до ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.
Згідно з ч. 7 ст. 41 Конституції України використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію й природні якості землі.
Власник на свій розсуд володіє, користується та розпоряджається майном, що йому належить. Власник має право здійснювати стосовно свого майна будь-які дії, що не протирічать закону.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст.141 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 1409,60 грн, з ОСОБА_3 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн., з ОСОБА_4 на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 704, 80 грн.
На підставі викладеного, керуючись 7, 10, 76, 133,141, 244-245,280 ЦПК України суд,-
Позов ОСОБА_1 ( місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_3 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 ), ОСОБА_4 (місце проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 )про виселення та визнання осіб такими, які втратили право на користування житловим приміщенням - задовольнити в повному обсязі.
-Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Виселити без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 із квартири, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1;
- Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1
ІНФОРМАЦІЯ_2квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка знаходиться у АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у розмірі 1409,60 грн.(одну тисячу чотириста дев»ять гривень шістдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.(сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Стягнути з ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 сплачений судовий збір у розмірі 704,80 грн.(сімсот чотири гривні вісімдесят копійок).
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня його оголошення та в порядку ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача з додержанням вимог ст. 284 ЦПК України.
Суддя Д.В. Нев'ядомський