Справа №359/5729/18
Провадження №2-з/359/2/2019
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 січня 2019 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди, витрат на складення звіту про вартість матеріального збитку, а також моральної шкоди,

встановив:

В грудні 2018 року представник позивача ОСОБА_1 вдруге звернувся до суду з вказаною заявою та посилається на те, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 499787 гривень 45 копійок, витрат на складення звіту про вартість матеріального збитку в розмірі 1400 гривень та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень. ОСОБА_3 є власником 1/2 частки в квартирі АДРЕСА_1. В єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відсутній запис про арешт частки відповідача у вказаній квартирі. ОСОБА_3 має можливість в будь-який час відчужити його майно у власність іншої особи. Ця обставина утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Тому представник позивача ОСОБА_1 просить суд накласти арешт на 1/2 частку відповідача в квартирі АДРЕСА_1.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримує заяву та наполягає на її задоволенні.

ОСОБА_3 не зявився у судове засідання. Як вбачається з ч.1 ст.153 ЦПК України, його неявка не перешкоджає розгляду заяви про забезпечення позову.

Вислухавши пояснення представника позивача та дослідивши подані ним письмові докази, суд дійшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Встановлено, що в провадженні Бориспільського міськрайонного суду перебуває цивільна справа №359/5729/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної шкоди в розмірі 499787 гривень 45 копійок, витрат на складення звіту про вартість матеріального збитку в розмірі 1400 гривень та моральної шкоди в розмірі 20000 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч.3 ст.150 цього ж Кодексу заходи забезпечення позову мають бути спів-мірними із заявленими позивачем вимогами.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.4 постанови №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №149273477 від 13 грудня 2018 року вбачається, що за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_1. В єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна відсутній запис про арешт частки відповідача у вказаній квартирі.

Аналіз цих обставини свідчить про те, що ОСОБА_3 має можливість в будь-який час відчужити його майно у власність іншої особи. Ця обставина утруднить виконання можливого рішення суду про задоволення позову. Крім того, ОСОБА_2 буде вимушений додатково оспорювати договір відчуження частки відповідача в квартирі. Це свідчить про те, що невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективний захист прав позивача.

Загальний розмір позовних вимог становить 521187 гривень 45 копійок. Ця обставина свідчить про те, що накладення арешту на частку відповідача в квартирі є співмірним розміру позовних вимог.

З огляду на це суд вважає, що з метою забезпечення предявленого позову належить накласти арешт на 1/2 частку відповідача в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути обмежений у своїй власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Як розяснив Європейський суд з прав людини в пілотному рішенні «Іванов проти України», право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система дозволяла, щоб остаточне, обовязкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції»). Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії»). Необґрунтована затримка у виконанні обовязкового для виконання судового рішення становить порушення Конвенції (рішення у справі «Бурдов проти Росії»).

Беззаперечно, накладення арешту на частку відповідача в квартирі призведе до втручання держави у право ОСОБА_3 на мирне володіння його майном. Водночас, таке втручання є не тільки виправданим, але й конче необхідним, оскільки воно спрямовано виключно на забезпечення цивільного судочинства та запобігання виникнення нових спорів з іншими особами, які можуть придбати майно відповідача. Вказані цілі становлять суспіль-ний інтерес, який превалює над індивідуальними свободами ОСОБА_3 Крім того, арешт частки відповідача в квартирі полягає у позбавленні можливості лише розпоряджатись цим обєктом нерухомого майна. Однак відповідач має право повноцінно користуватись та володіти ним. Це свідчить про те, що накладення арешту на частку відповідача в квартирі не призведе до жодних негативних наслідків. Вжиття цього процесуального заходу не порушить вимоги п.1 ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а навпаки сприятиме захисту права позивача на справедливий суд, гарантованого п.1 ст.6 цієї ж Конвенції.

Суд вважає, що ці обставини є додатковою, але не менш вагомою підставою для накладення арешту на вказані вище обєкти нерухомого майна.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.258, абз.2 ч.6 ст.259, ст.260 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на 1/2 частку в квартирі АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3.

Стягувач: ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 в кв.22.

Боржник: ОСОБА_3, ідентифікаційний номер не відомий, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 в кв.35.

Повний текст ухвали суду складений 14 січня 2019 року.

Ухвала суду може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складення її повного тексту. Оскарження ухвали суду не зупиняє її виконання.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_4