ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

17 січня 2019 року

м. Харків

Справа № 640/10719/17

Провадження № 22-ц/818/352/19

Категорія: право власності

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Кіся П.В.,

суддів - Бурлака І.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

за участю прокурора - Набекало М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові справу

за апеляційними скаргами Міністерства оборони України

та представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - адвокатів ОСОБА_6 та ОСОБА_7

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року у складі судді Зуб Г.А.

у цивільній справі № 640/10719/17 за позовом ОСОБА_8 до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова,

треті особи: Державна архітектурно-будівельна інспекція в особі Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області,

Харківська міська рада,

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради,

про визнання права власності, -

встановив:

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року позов ОСОБА_8 задоволено у повному обсязі.

В апеляційних скаргах Міністерство оборони України та представники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В процесі апеляційного перегляду справи представник Міністерства оборони України у судовому засіданні 17.01.2019 р. звернувся до апеляційного суду з спільною із позивачем ОСОБА_8 заявою про укладання мирової угоди, в якій, посилаючись на положення ст. 207, частини 1 ст. 373 ЦПК України, просив затвердити мирову угоду, визнати нечинним рішення Київського районного суду м. Харкова від 22.09.2017 року частково відповідно до мирової угоди та закрити провадження по справі.

Умовами вказаної мирової угоди передбачено наступне :

1.Позивач відмовляється частково від позовної вимоги, а саме : «визнання права власності на приміщення №9 ( тепловий пункт) у будівлі за літ. «Б-2», яке реєструється в порядку визначеному законодавством України за державою в особі Міністерства оборони України ( Відповідач-1) за його згоди».

За умови виконання вищевказаних дій Позивачем, відповідачі вважають, що вимоги, викладені в апеляційній скарзі про неможливість доступу працівників КЕВ м. Харкова до теплового пункту ( приміщення №9), задоволені.

2.Після реєстрації права власності за державою в особі Міністерства оборони України в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно на приміщення №9 в будівлі за літ. «Б-2» ( тепловий пункт), що знаходиться по АДРЕСА_1 ( військове містечко ;48), яка розташована на земельній ділянці, що відноситься до земель оборони, остання буде використовуватися у відповідності до вимог Закону України «Про використання земель оборони», що виключає будь-яку можливість Позивача оформити та/або отримати у власність земельну ділянку під будівлею літ. «Б-2». У зв'язку з чим, вимоги викладені в апеляційній скарзі Відповідачем, за умови виконання мирової угоди, вважаються задоволеними.

3.Відповідачі ( 1 і 2) не заперечують, проти реєстрації права власності в порядку визначеному діючим законодавством України за ОСОБА_8 приміщень нежитлової будівлі літ. «Б-2» по АДРЕСА_1, згідно технічного паспорту, за виключенням відчуженого на користь Міністерства оборони України (Відповідача-1» приміщення №9 ( тепловий пункт).

4.Після реєстрації права власності за ОСОБА_8 приміщень нежитлової будівлі літ. «Б-2» по АДРЕСА_1 ( за виключенням відчуженого на користь Міністерства оборони України ( Відповідача-1) приміщенні №9 ( тепловий пункт), Позивач зобов'язується у подальшому сплачувати усі види податків та інші обов'язкові види платежів, пов'язаних з утриманням земельної ділянки, розташованої під будівлею за літ. «Б-2» по АДРЕСА_1 ( в тому числі й під приміщенням №9 ( тепловий пункт), а також земельної ділянки, необхідної для обслуговування та експлуатації вищевказаної будівлі.

5.Дана мирова угода направляється сторонами до суду для її затвердження.

6.Дана мирова угода набирає чинності з моменту затвердження її судом і дії до повного виконання взятих на себе Сторонами зобов'язань.

7. Ухвала Харківського апеляційного суду про затвердження даної мирової угоди є виконавчим документом, згідно із пунктом 2 частини 2 статті 17 Закону України « Про виконавче провадження» та повинна бути складена з урахуванням вимог статті 18 Закону України « Про виконавче провадження».

8. Сторони заявляють, що а ні в процесі укладання цієї мирової угоди, а ні в процесі виконання її умов не порушуються права будь-яких інших сторін і третіх осіб, а умови мирової угоди стосуються лише прав і обов'язків сторін щодо предмета позову.

9.Підписанням цієї мирової угоди сторони підтверджують, що не мають жодних вимог один до одного щодо предмету спору у цивільній справі № 640/10719/17,

10.Сторони підтверджують, що особи, які підписали від імені сторін цю мирову угоду, мають всі необхідні повноваження на підписання цієї мирової угоди та не мають будь-яких застережень та /або обмежень таких повноважень та/або своєї правоздатності, та/або дієздатності.

11.Сторони дійшли згоди, що позивач по справі № 640/10719/17 відшкодує судові витрати відповідачу -1.

12.Наслядки укладання мирової угоди відповідно до статті 207 ЦПК України та закриття провадження у справі №640/10719/17 сторонам роз'яснені та зрозумілі.

13.Ця мирова угода складена українською мовою у 4( чотирьох) примірниках на 2(двох) аркушах кожна, які мають однакову юридичну силу : 1 ( один) для суду, 1 (один) для позивача 2(два) для кожного із відповідачів.

Позивач ОСОБА_8, його представник та військовий прокурор Набекало М.М. не заперечували проти задоволення заяви про затвердження мирової угоди, посилаючись на те, що умови мирової угоди не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Представники ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - адвокати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 заперечували проти затвердження мирової угоди, з підстав невідповідності її нормам матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи спільної заяви, умови мирової угоди та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що заява про укладення мирової угоди та закритті провадження у справі не підлягає задоволенню за таких підстав

Так, згідно частини 7 статті 49 ЦПК України сторони можуть укласти мирову угоду на будь-якій стадії судового процесу.

Право сторін укласти мирову угоду в суді апеляційної інстанції передбачено статтею 373 ЦПК України.

Згідно з частиною 1 та 2 ст. 207 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов'язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну письмову заяву, на будь-якій стадії судового процесу.

Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206, 207 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно визнає нечинним судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, та закриває провадження у справі.

Предметом позову є спосіб захисту порушеного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, тобто певна матеріально-правова вимога позивача до відповідачів, стосовно якої позивач просив ухвалити судове рішення.

Як свідчать матеріали справи ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова, в якому просив визнати за ним право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю за літ. «Б-2», загальною площею 320,3 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 вересня 2017 року позовні вимоги задоволено. Визнано за ОСОБА_8 право власності на самочинно реконструйовану нежитлову будівлю за літ. «Б-2», загальною площею 320,3 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 стягнуто на користь ОСОБА_8 з Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова судові витрати в розмірі 8000,00 грн., тобто по 4000,00 грн. з кожного.

Як вбачається з тексту мирової угоди, сторони у справі - позивач ОСОБА_8 та Міністерство оборони України дійшли згоди щодо визнання права власності на приміщення № 9 ( тепловий пункт) в будівлі за літ. «Б-2», що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, фактично зафіксували відмову позивача від оформлення права власності на земельну ділянку, на якій розташована будівля літ. «Б-2», поклавши при цьому обов'язок сплати податків та інших обов'язкових платежів, пов'язаних з Утриманням земельної ділянки, розташованої під будівлею літ. «Б-2» саме на позивача.

Також умови мирової угоди містять посилання на задоволення вимог апеляційної скарги.

Судова колегія приходить до висновку, що мирова угода стосується не лише прав та обов'язків сторін, а і інтересів інших учасників процесу, чиї права свободи та інтереси порушує, а тому суперечить вимогам закону, з огляду на таке.

Відповідно до частини 1 статті 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до частини 1 статті 1 ЗК України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

За приписами статті 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності.

Відповідно до статті 12 Земельного кодексу України, розпорядження землями територіальних громад є виключною компетенцією міської ради.

Згідно статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування.

Статтею 120 ЗК України передбачено перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до частини 1 стаття 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Матеріалами справи підтверджується, що будівля «Б-1» загальною площею 68,3 кв.м. після самочинного будівництва позивачем має площу 320, 3 кв.м., при цьому перший поверх зазначеної будівлі становить 133,1 кв.м., що свідчить про самочинне захоплення земельної ділянки позивачем та розбудову на ній будівлі «Б-1», яка майже в два рази перевищує площу земельної ділянки, яку вона займала до перебудови.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази дотримання позивачем положень передбачених ст.ст. 5, 12 ЗУ «Про основи містобудування», ст. 9 ЗУ «Про архітектурну діяльність», ст.ст. 31, 73 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме, відсутня дозвільна документація на будівництво та за наслідками будівництва - прийняття спірних об'єктів в експлуатацію.

Таким чином, враховуючи відсутність доказів дотримання порядку будівництва спірних нежитлових приміщень та факт самочинного захоплення земельної ділянки позивачем внаслідок розбудови на ній будівлі «Б-1», враховуючи положення ч. 3 ст. 376 ЦК України, судова колегія вважає, що мирова угода у цій справі, за якою право власності на об'єкт нерухомого майна переходить до позивача, не відповідає вимогам закону.

Також не підлягає задоволенню клопотання про затвердження мирової угоди, оскільки вона порушує права і охоронювані законом інтереси третіх осіб.

Відповідно до ч. 5 статті 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що мирова угода сторін не відповідає вимогам наведених вище норм законодавства, у зв'язку з чим не може бути затверджена судом.

Керуючись ст.ст. 207, 373, 381,389 ЦПК України, апеляційний суд -

ухвалив:

У задоволені заяви представника Міністерства оборони України про затвердження мирової угоди та закриття провадження у справі № 640/10719/17 - відмовити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 22 січня 2019 року

Головуючий: П.В. Кісь

Судді : І.В. Бурлака

В.Б. Яцина