ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 750/3421/19

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1477/19

Чернігівський апеляційний суд у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

учасники судового процесу:

позивач: ОСОБА_1 ;

відповідач: Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка;

особа, яка подала скаргу: ОСОБА_1 ;

оскаржується рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету «Чернігівський колегіум імені Т.Г. Шевченка» про стягнення надбавки за особливі умови роботи,

прізвище судді: Карапута Л. В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів; дата складання повного тексту рішення: 26 вересня 2019 року,

У С Т А Н О В И В:

У березні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка про стягнення з відповідача надбавки за особливі умови роботи, за період з серпня 2014 року по січень 2018 року в сумі 65032 грн, 949 грн 52 коп. компенсації втрати частини заробітної плати та 7000 грн в порядку відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

В обґрунтування позову вказувала, що з 10.12.2003 року вона працює в Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на посаді бібліотекаря ІІ категорії. В порушення законодавства України, роботодавець з серпня 2014 року не виплачує їй гарантовану законодавством надбавку за особливі умови роботи у розмірі до 50% посадового окладу, що призвело до виникнення заборгованості по оплаті праці та порушення трудових прав.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції без належних правових підстав не взяв до уваги положень Постанови Кабінету Міністрів України №1073 від 30.09.2009 року, якими передбачено виплату надбавки в розмірі 50% за наявності відповідного фінансування. Зважаючи на те, що фінансування фактично надходило, однак відповідач нараховував їй надбавку за минулі роки тільки у 2019 році та лише в розмірі 5%. Зазначала, що суд не розглянув по суті питання стягнення компенсації втрати частини заробітної плати. Виходячи з того, що надбавка відноситься до структури заробітної плати, проте відповідач змінив умови праці у бік погіршення, позбавивши її надбавки, як додаткової заробітної плати, не попередивши її про це, позивач вважала, що має право на оплату праці згідно з попередніми умовами.

Крім того, ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач повинен був погодити розмір надбавки, що є предметом спору між сторонами, з первинною профспілковою організацією закладу.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , Національний університет «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають дійсним обставинам справи. Зазначало, що визначення конкретного розміру надбавки покладено на керівника установи, закладу у межах фонду оплати праці.

За доводами відзиву, встановлення надбавки у фіксованому розмірі - 50 % від окладу не передбачено нормативним актом, водночас за змістом Постанови Кабінету Міністрів України №1073 від 30.09.2009 року, цим документом було визначено лише її граничний розмір - до 50 %, що означає наявність у керівника закладу права на визначення відповідного розміру такої надбавки, який не може перевищити показника 50%.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України, справу розглянуто судом апеляційної інстанції за правилами спрощеного провадження без повідомлення її учасників.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Датою постановлення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, є дата складення повного судового рішення.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 10.12.2013 року працює у Національному університеті «Чернігівський колегіум» імені Т.Г. Шевченка на посаді бібліотекаря ІІ категорії.

Наказом Чернігівського національного педагогічного університету імені Т.Г. Шевченка від 21.05.2014 № 100 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, було припинено виплату надбавки за особливі умови роботи в розмірі 50% посадового окладу, починаючи з 01.08.2014 року.

В подальшому, наказом Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т. Г. Шевченка від 15.02.2019 № 28 вк/ІІ всім працівникам наукової бібліотеки, в тому числі й позивачеві, на період з 01.08.2014 по 31.10.2018 було встановлено надбавку за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу.

Відповідно до зазначеного наказу позивачеві було нараховано надбавку за особливі умови роботи за період з 01.08.2014 по 31.10.2018 в сумі 5332 грн. 34 коп, що у справі підтверджено довідкою (а.с. 29) та виплачено зазначені кошти (а.с.30).

Приписами ст. 98 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджеті, затверджуються одночасно з бюджетом.

За змістом ст. 30 Закону України «Про бібліотеки і бібліотечну справу», працівникам бібліотек можуть встановлюватися надбавки та доплати в межах затвердженого фонду оплати праці працівників бібліотек.

Аналізуючи докази у даній справі у їх сукупності, суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , виходив того, що встановлення позивачці надбавки до заробітної плати за особливі умови роботи в розмірі 5% посадового окладу було здійснено керівником навчального закладу у відповідності з його повноваженнями, визначеними постановою Кабінету Міністрів України від 30.03.3009 року № 1073 «Про підвищення заробітної плати працівникам бібліотек» та вимогам чинного законодавства. Наказ керівника закладу про визначення надбавки саме в такому розмірі є чинним, позивачем не оспорювався, а тому суд дійшов вірного висновку про те, що позовні вимоги про стягнення з відповідача надбавки у більшому розмірі не ґрунтуються на вимогах закону.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що зниження розміру надбавки за особливі умови роботи за наказом №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року не було погоджено з первинною профспілковою організацією не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки питання про законність видання Національним університетом «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка зазначеного наказу не було предметом судового розгляду.

За правилом ст.. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, однак вимог щодо законності наказу №100 вк/ІІ від 21 травня 2014 року позивач не заявляла, а суд позбавлений права виходити за межі судового розгляду.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що судом першої інстанції залишились поза увагою позовні вимоги про стягнення з Національного університету «Чернігівський колегіум» імені Т.Г.Шевченка компенсації втрати частини заробітної плати та витрат на правову допомогу адвоката не можуть бути підставами для скасування або зміни судового рішення через те, що в зазначеній частині вимог судового рішення ухвалено не було.

В таких випадках, коли стосовно певної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, однак не було ухвалено судового рішення, а також, якщо судом не вирішено питання про судові витрати, за правилом ч.1 ст. 270ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення з наведених питань.

Зазначений порядок вирішення питання неповноти судового рішення прописано у процесуальному законі, відповідно апеляційний суд не вправі вирішувати ці питання в порушення приписів закону.

Зважаючи на те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду щодо суті спору, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без зміни.

Керуючись ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 вересня 2019 року без зміни.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання: Судді: