Справа № 461/9042/18 Головуючий у 1 інстанції: Городецька Л.М.
Провадження № 22-ц/811/2477/19 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м.Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: головуючого - судді Бойко С.М., суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В., розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року у справі за позовом акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2018 року акціонерне товариство (далі - АТ) «Ідея Банк» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №Р51.292.70429 від 28.12.2016 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк», в подальшому перейменованим на акціонерне товариство «Ідея Банк», та ОСОБА_1 , в розмірі 85888 грн. 13 коп., з якої станом на 24.10.2018 року: 9282 грн. 12 коп. - основний борг, 30158 грн. 18 коп. - прострочений борг, 6612 грн. 24 коп. - прострочені проценти, 484 грн. 63 коп. - строкові проценти, 618 грн. 48 коп. - нарахована плата за обслуговування кредиту, 10103 грн. 10 коп. - прострочена плата за обслуговування кредиту, 28629 грн. 38 коп. - пеня за несвоєчасне погашення платежів.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що відповідно до умов кредитного договору відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 49998 грн. зі сплатою 19,5% річних за користування кредитними коштами, які зобов`язаний був повертати у строки та розмірах, визначених графіком погашення заборгованості, однак, відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилась заборгованість.

13.08.2018 року відповідачу направлено письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами та інших передбачених договором платежів протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення такої письмової вимоги, однак, відповідач цієї вимоги позивача не виконав.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 85888 грн. 13 коп. та 1762 грн. судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Свої доводи апелянт обґрунтовує тим, що при зверненні до суду з вказаним позовом позивачем порушено правила підсудності справ, оскільки зареєстрованим місцем його проживання є: АДРЕСА_1 , що призвело до порушення його процесуальних прав, як сторони у справі.

Також зазначає, що для звернення до суду з позовною вимогою про стягнення пені законом встановлено річний строк позовної давності, а тому стягнення пені обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за останньою вимогою. Вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності до вимоги про стягнення пені і доказів збільшення цього строку суду не представлено, а той факт, що він (відповідач) не був присутнім при розгляді справи у суді першої інстанції, є підставою для вирішення апеляційним судом його заяви про застосування наслідків спливу позовної давності, навіть якщо така заява ним не подавалась у суді першої інстанції.

Крім цього, апелянт зазначає, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень та розрахунків щодо суми заборгованості по процентам та комісії, нарахуванню пені, штрафів та неустойки, а сам розмір заборгованості не підтверджений належними та допустимими доказами, якими мають бути первинні бухгалтерські документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення, тому не має підстав вважати, що розмір заборгованості за кредитним договором, зазначений в довідці та розрахунку, є правильним.

На думку апелянта, одночасне застосування штрафу і пені за одне й те саме правопорушення суперечить Конституції України, а тому не може бути застосоване, а розмір неустойки повинен бути зменшений, тому що він значно перевищує розмір збитків.

Незаконним відповідач вважає й те, що в розрахунку заборгованості за кредитним договором позивач просить стягнути нараховану плату за обслуговування кредиту, оскільки це є супутньою послугою, за яку банк не має права встановлювати плату.

Апелянт також звертає увагу, що позовна заява не відповідає вимогам ЦПК, які встановленні щодо її змісту.

Позивач АТ «Ідея Банк» надіслав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що позовна заява подана з дотриманням правил підсудності справ відповідно до ч.8 ст.28 ЦПК України - за місцем виконання кредитного договору, про що зазначено в самому кредитному договорі (п.5.6), укладеному між сторонами; строк позовної давності встановлений у п.5.5 кредитного договору тривалістю в три роки, в тому числі й для стягнення неустойки (штрафу, пені), а тому не пропущений; видача кредиту підтверджена касовим (меморіальним) ордером, а на підтвердження правильності розміру нарахованої заборгованості подано виписку по особовому рахунку відповідача та детальний розрахунок заборгованості за кредитним договором, виконаний АТ «Ідея Банк» станом на 24.10.2018 року, окрім того, просить врахувати, що Банком до стягнення заявлено лише частину нарахованої пені у розмірі 28629 грн. 38 коп., оскільки розмір пені за період з 02.06.2017 року по 23.10.2018 року становить 63093 грн. 94 коп. Звертає увагу, що твердження відповідача про подвійну цивільно-правову відповідальність не відповідає фактичним обставинам, оскільки АТ «Ідея Банк» не заявляло до стягнення жодних інших штрафних санкцій, окрім пені, а передбачена п.1.12. кредитного договору плата за обслуговування кредитної заборгованості є законною, оскільки така була передбачена законодавством України як на момент укладення кредитного договору, так і продовжує існувати на даний час, підписавши кредитний договір, відповідач погодився з усіма його умовами та підтвердив, що вся інформація у ньому є йому зрозумілою та він погоджується з нею, а відтак, відповідач жодним чином не спростував дійсності кредитного договору чи будь-якої з його умов.

Відповідно до вимог ч.13 ст.7 та ч.1 ст.369 ЦПК України, справу призначено до розгляду апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.

Від представника відповідача - адвоката Бартківа І.Б. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, однак, таке не підлягає задоволенню, оскільки підстав для відкладення розгляду справи, яка розглядається без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження, процесуальним законом не передбачено.

Крім того, після призначення справи до розгляду в апеляційному суді, 29.11.2019 року від апелянта надійшло клопотання про витребування від АТ «Ідея Банк» первинних бухгалтерських документів щодо видачі кредитних коштів згідно з кредитним договором від 28.12.3016 року, укладеним між сторонами, однак, з урахуванням вимог ст.367 ЦПК України, таке клопотання також не підлягає задоволенню.

Відповідно до абзацу 2 частини 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 10.12.2019 року, є дата складення повного судового рішення - 11.12.2019 року.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що 28.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» (кредитодавцем) та ОСОБА_1 (позичальником) укладено кредитний договір №Р51.292.70429 (а.с.6-9), згідно з умовами якого, банк надає позичальнику кредит на поточні потреби у розмірі 49998 грн., включаючи витрати на страховий платіж, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами цього договору (п.1.1 договору).

Пунктом 1.2 кредитного договору передбачено, що Банк надає кредит у день підписання даного договору строком на 24 місяці.

Згідно з п.п.1.4, 1.5 договору, за користування кредитом позичальник сплачує річну змінювану процентну ставку в розмірі, що визначається як змінна частина ставки, збільшена на 10.00% (маржу банку). Станом на день укладення договору змінна частина ставки, визначена за рішенням правління банку, становить 9,50%, що разом з маржею банку складає змінювану процентну ставку в розмірі 19,5000%.

Згідно з п.1.12 кредитного договору, за обслуговування кредиту банком позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених згідно Графіку щомісячних платежів за кредитним договором.

Пунктом 2.1 кредитного договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості в 24 щомісячних внесках включно до 1 дня/числа кожного місяця, згідно Графіку щомісячних платежів, на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, з якого проводиться погашення заборгованості за договором у визначеній договором черговості, яку банк має право змінити у випадку порушення позичальником термінів (строків) сплати платежів (виникнення простроченої заборгованості) до усунення позичальником такого порушення.

Право Банку нараховувати пеню за невиконання чи неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань за договором передбачене п.3.3.1 кредитного договору.

Пунктом 4.2.3 кредитного договору передбачено, що Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, сплати процентів, плати за обслуговування кредитної заборгованості, відшкодування збитків, а позичальник зобов`язаний на вимогу Банку достроково виконати свої грошові зобов`язання, зокрема, у випадку, якщо позичальник порушив терміни сплати щомісячних платежів більш ніж на 1 (один) календарний місяць.

У пункті 5.5 кредитного договору зазначено, що сторони домовились, що строк позовної давності за цим договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені), встановлюється сторонами тривалістю у 3 (три) роки.

Згідно довідки-повідомлення від 28.12.2016 року, підписаної відповідачем (а.с.10-11), він підтвердив, що кредитодавець AT «Ідея Банк» до підписання кредитного договору надав йому в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Пунктом 5.1 кредитного договору передбачено, що позичальник заявляє та гарантує, що: уся інформація, відомості та документи (у тому числі ті, що містяться в даному договорі та кредитній справі позичальника у банку), які повідомленні та надані ним банку з метою одержання кредиту, є достовірними і відповідають дійсності; кредит одержується ним на поточні потреби та не пов`язаний із підприємницькою діяльністю; банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України, зазначена інформація йому відома та зрозуміла, він ознайомився з тарифами банку і згоден з ними; належний йому примірник, оригіналу даного договору йому вручено банком при підписанні даного договору; умови даного договору він вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання, використання та поширення через бюро кредитних історій інформації про нього, а також третім особам, у випадку невиконання позичальником взятих на себе зобов`язань.

У пункті 5.8 кредитного договору зазначено, що всі повідомлення сторін за цим договором вважатимуться зробленими належним чином, якщо вони будуть здійснені в письмовій формі та надіслані рекомендованим листом, кур`єром, телеграфом або вручені особисто за зазначеними в цьому договорі адресами сторін.

Видача позичальнику кредиту у вказаній в кредитному договорі сумі підтверджена меморіальним ордером №Р51.292.70 від 28.12.2016 року (а.с.15-16).

Отримавши кредит, відповідач здійснював часткове повернення кредитних коштів та сплачував проценти за користування кредитом і вносив плату за обслуговування кредиту, однак, з порушенням Графіку щомісячних платежів за кредитним договором, а тому у нього виникла заборгованість перед позивачем.

15.08.2018 року позивач надіслав відповідачу за вказаною в кредитному договорі адресою постійного місця його проживання ( АДРЕСА_1 ) письмову вимогу від 13.08.2018 року (а.с.10-22), в якій вимагав протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення цієї вимоги виконати зобов`язання за кредитним договором, а саме: достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, а також пеню та інші передбачені договором платежі.

За змістом ст.ст.526, 530 ч.1, 610 та 612 ч.1 ЦК України, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема, щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, норма якої застосовується й до кредитних правовідносин, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладені вище норми матеріального права, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 28.03.2018 року (справа №444/9519/12, провадження №14-10цс18), дійшла висновку про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України про дострокове повернення кредиту та нарахованих на день пред`явлення такої вимоги процентів за користування кредитом.

Після цього, кредитодавець має право лише на стягнення з боржника інфляційних втрат (якщо кредит було надано в національній валюті - в гривнях) та трьох процентів річних за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання, відповідно до статті 625 ЦК України.

Отже, з огляду на наведені вище норми матеріального права й правову позицію Великої Палати Верховного Суду, та з урахуванням направленої 15.08.2018 року відповідачу письмової вимоги позивача про дострокове повернення кредиту, позивач, починаючи з 16.09.2018 року (15.09.2018 року - останній день закінчення 30-ти денного строку для дострокового повернення кредиту), не мав права нараховувати відповідачу проценти за користування кредитними коштами та пеню за прострочення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також інші щомісячні платежі, передбачені цим договором.

З наданих позивачем письмових документів про розмір заборгованості за кредитним договором (а.с.17-19) та з додатково поданого апеляційному суду до відзиву на апеляційну скаргу детального розрахунку цієї заборгованості (а.с.86) встановлено, що станом на 03.09.2018 року заборгованість по кредиту, з урахуванням внесеного відповідачем 03.09.2018 року платежу в сумі 1000 грн., становила 39440 грн. 30 коп., заборгованість по процентах за користування кредитними коштами - 6022 грн. 26 коп., заборгованість по платі за обслуговування кредиту - 9434 грн. 63 коп., заборгованість по пені, нарахованій за період з 02.06.2017 року по 03.09.2018 року, - 48605 грн. 72 коп.

Доводи апелянта про те, що пеня нарахована позивачем поза межами позовної давності, є безпідставними, оскільки строк позовної давності для звернення з вимогою про стягнення пені тривалістю в три роки сторонами погоджено в самому кредитному договорі (п.5.5), до того ж, позивач просить стягнути лише пеню в розмірі 28629 грн. 38 коп., що є менше, навіть, ніж пеня, обрахована в межах річного строку позовної давності (пеня за період з 29.11.2017 року по 03.09.2018 року становить 46699 грн. 74 коп.).

Безпідставними є також доводи апелянта про незаконність вимоги позивача щодо стягнення плати за обслуговування кредиту, оскільки щомісячна сплата цього платежу передбачена пунктом 1.12 кредитного договору і кредитний договір в цій частині відповідачем не оспорювався.

Неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення кредитних коштів та виникнення простроченої заборгованості за кредитним договором, а також розмір достроково стягуваної і зазначеної вище заборгованості підтверджено наданими позивачем письмовими документами: довідкою-розрахунком, випискою по рахунку та додатково долученим до відзиву до апеляційної скарги детальним розрахунком заборгованості за кредитним договором (а.с.17-19, 86), відповідачем виникнення та існування заборгованості за кредитним договором у вказаному розмірі не спростовано, а тому правових підстав для іншого висновку про розмір заборгованості, ніж того, який зазначено вище, в колегії суддів немає.

З урахуванням наведених вище обставин справи, проаналізованих умов кредитного договору та норм матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, рішення суду першої інстанції по суті вирішених позовних вимог підлягає зміні лише в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача у користь позивача, шляхом зменшення її розміру до 83526 грн. 57 коп., з яких: заборгованість по кредиту - 39440 грн. 30 коп., заборгованість по процентах за користування кредитними коштами - 6022 грн. 26 коп., заборгованість по платі за обслуговування кредиту - 9434 грн. 63 коп., заборгованість по пені - 28629 грн. 38 коп.

В решті, висновки суду по суті вирішення спору є правильними, а доводи апеляційної скарги - безпідставними, про що зазначено вище, а тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, зв`язку із частковим задоволенням за наслідками розгляду справи апеляційним судом позовних вимог позивача (97%) та частковим задоволенням вимог за апеляційною скаргою відповідача (3%), з урахуванням принципу пропорційності та взаємозаліку понесених цими учасниками справи судових витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги, які підлягають стягненню з кожного з них у користь іншого, - з відповідача у користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1629 грн. 85 коп. (1709 грн. 14 коп. - 79 грн. 29 коп.), а тому рішення суду першої інстанції необхідно змінити і в частині розподілу судових витрат.

Доводи апелянта про порушення позивачем правил територіальної підсудності справи є також безпідставними, оскільки позов поданий до суду за місцем виконання договору, яким є місцезнаходження Банку (м.Львів, вул.Валова,11 (Галиицький район м.Львова)), що передбачено пунктом 5.6 договору і відповідає вимогам ч.8 ст.28 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.4, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 17 грудня 2018 року в частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором №Р51.292.70429 від 28.12.2016 року та судового збору, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 у користь акціонерного товариства «Ідея Банк», змінити, зменшивши розмір стягуваної заборгованості до 83526 гривень 57 копійок, а судового збору - до 1629 гривень 85 копійок.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 11 грудня 2019 року.

Головуючий: Бойко С.М.

Судді: Копняк С.М.

Ніткевич А.В.