КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року місто Київ

Справа 761/31210/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/15812/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Кулікової С.В., Олійника В.І.

секретар судового засідання Миронюк І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року,( постановлену у складі судді Осаулова А.А., інформація про дату складення повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Шевченківського районного суду міста Києва Осаулова А.А. надійшла вказана цивільна справа.

04 жовтня 2019 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, де останній просив суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 . Заяву про забезпечення позову вмотивовано тим, що у відповідача-1 як у іпотекодержателя існує можливість перереєстрації майна, що унеможливить виконання рішення суду в разі задоволення позову.

24 січня 2011 року Шевченківським районним судом міста Києва суддею: Савицьким O.A. позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , Товариства з Обмеженою Відповідальністю «Контракт-Транс», Товариства з Обмеженою Відповідальністю фірма «ДЖИНКО», треті особи:Відділ приватизації житлового фонду Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна», про визначення правочинів недійсними та визнання права власності на 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 - задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 21.11.1995 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Фірма Джанко», в частині відчуження 1/2, що належала ОСОБА_6 .

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 17.11.1997 року між ОСОБА_3 та ТОВ Контракт-Транс», в частині відчуження 1/2, що належала ОСОБА_4 .

Визнано за ОСОБА_4 , право на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 .

Таким чином 1/2 частина майна квартири АДРЕСА_3 належить на праві власності ОСОБА_4 , яке відповідно до Витягу індексний № 4394125 від 04.06.2013 року було зареєстровано Державним реєстратором Малешевим М.С. реєстраційної служби Головного управління Юстиції у місті Києві на підставі Рішення суду № 2-1810/2011 виданого 24.01.2011 року Шевченківським районним судом міста Києва, та зроблено відповідний запис в реєстрі прав власності рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень з відкриттям розділу індексний номер: 2444790 від 21 травня 2013 року.

Спадкоємцем майна ОСОБА_4 на сьогоднішній день є його брат Позивач ( ОСОБА_2 ) про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом, яке зареєстровано в реєстрі за № 844 від 03 вересня 2018 року.

Враховуючи вищезазначене та те, що у Відповідача 1, як іпотекодержателя на сьогоднішній день є можливість перереєстрації майна виникає необхідність у накладанні арешту на майно Позивача, яке було передано Відповідачем 2 в іпотеку Відповідачу 1, а саме: Трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 ., оскільки не вжиття заходів забезпечення позову на час розгляду справи може призвести до незворотніх наслідків та унеможливити виконання рішення суду, в зв`язку з чим вищевказана заява підлягає задоволенню.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача від 04.10.2019 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 про визнання недійсним договору іпотеки.

Не погодившись з такою ухвалою суду 29 жовтня 2019 року через поштове відділення ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати, та задовольнити заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 .

Посилався на те, що оскаржувана ухвала незаконна та постановлена з порушенням конституційного права позивача, а тому має бути скасована.

Ухвалою від 19 листопада 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Учасники справи не скористались свої правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу. Ухвалу про відкриття провадження , та повідомлення про розгляд справи усім учасникам справи було надіслано 20 листопада 2019 року (а.с. 45), як того передбачає ст. 361 ЦПК України.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання апеляційного суду позивач та його представник не з`явились. Подали заяву, в якій просили розгляд справи проводити у їхню відсутність.

Представникивідповідачів до суду також не з`явились, про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить або підлягає передачі відповідачеві і знаходиться у нього чи в інших осіб.

За ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відмовляючи у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що за змістом позовної заяви вбачається, що предметом позовних вимог є визнання недійсним Договору іпотеки № 014/02-68 від 04.06.2008 року, відповідно до якого квартира АДРЕСА_1 передана в іпотеку АТ «Укрсоцбанк», посилання заявника на те, що існує загроза перереєстрації відповідачем-1 вказаного майна жодними належними та допустимими доказами не доведено, а таке твердження є лише припущеннями, крім того Ѕ частини вказаної квартири на праві приватної власності належить позивачу.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що ті обставини справи які суд вважав встановленим доведені, а висновки суду відповідають таким обставинам та наданим доказам.

Доводи заявника про те, що оскаржувана ухвала незаконна та постановлена з порушенням конституційного права позивача, а тому має бути скасована не відповідають дійсності з огляду на наступне.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватись лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

За змістом вказаних норм, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам (п.4 постанови ПВСУ № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»).

Отже, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, доведеності і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду чи утруднення ефективного захисту прав позивача в разі невжиття таких заходів.

Інститут забезпечення позову є особливим видом судової юрисдикції, яка має свою процесуальну форму, і з цих підстав забезпечення позову розглядається як вимога, яка характеризується своєю універсальністю, охоронною функцією, превентивністю, імперативністю та обов`язковістю. Поняття забезпечення позову визначається, як встановлені законом тимчасові процесуальні дії примусового характеру, що застосовуються судом та гарантують або можуть гарантувати зацікавленій особі виконання ухваленого на її користь судового рішення та ефективний захист її прав.

Доводи заявника з приводу того, що у відповідача 1 як іпотеко-держателя на сьогоднішній день є можливість перереєстрації майна спростовуються змістом самої заяви про забезпечення позову, відповідно до якої позивач вказує, що 1/2 іпотечної квартири належить йому на праві власності, а відповідно відповідач не має жодних повноважень вчиняти будь-які дії, щодо майна, на яке у позивача є правовстановлюючі документи.

Крім того, суд вірно застосував ст. 150 ЦПК України, відповідно до якої арешт може бути накладено лише на майно відповідача.

В даній же справі позивач вважає себе власником 1/2 частини спірної квартири, відповідно позивачем не вірно обрано спосіб забезпечення позову.

Позивачем не наведено беззаперечних підстав для забезпечення позову шляхом накладення арешту, а саме: необґрунтована загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, або ж ефективного захисту прав позивача а також, співмірність обраного виду забезпечення, заявленим позовним вимогам.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так як, ухвала суду постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, судовий збір за подання апеляційної скарги слід покласти на особу, яка подала апеляційну скаргу. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді