КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2019 року

м. Київ

справа №757/75210/17-ц

провадження № 22-ц/824/1429 /2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБолотова Є.В., ОСОБА_3,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року /суддя Остапчук Т.В./

у справі за позовом ОСОБА_5 до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вимогами до Центральної поліклініки Міністерства внутрішніх справ України про визнання незаконним самоправно встановленого Центральною поліклінікою Міністерства внутрішніх справ України йому діагнозу на туберкульоз, не підтвердженого протитуберкульозним закладом, який було подано до МВС України для зняття з квартирної черги. Також просив зобов'язати Центральну поліклініку Міністерства внутрішніх справ України спростувати незаконно встановлений діагноз, подати до МВС України повідомлення про допущену помилку, враховуючи, що туберкульоз не був вилікуваний, а в дійсності протікав у прихованій формі. /а.с 8-9/

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року у задоволенні позову відмовлено./а.с. 154-158/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, позовні вимоги задовольнити.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що до теперішнього часу він хворіє на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички, що підтверджується консультативними висновками та Інструкцією, затвердженою наказом МОЗ. Також стверджував, що Центральна поліклініка МВС України не дотрималась рекомендацій Головного управління охорони здоров'я та медичного забезпечення КМДА від 22.09.09 №039-6309/12 про представлення на ЦЛКК пакету медичної документації, що призвело до постановлення помилкового висновку. Також вказував, що дії відповідача не відповідають нормам протоколу, затвердженого Наказом МОЗ №620 від 04.09.2014 р. Зазначав, що Інститут фтизіатрії і пульмонології надає висновки про захворювання на туберкульоз для подання на ЦЛКК Київського диспансеру при наданні Центральною поліклінікою МВС України бактеріологічного і комп'ютерного дослідження, яке поліклінікою не подавалось, а питання про зняття з обліку вирішує дільничний лікар фтизіатр разом із завідувачем відділення чи головним лікарем протитуберкульозного диспансеру. Центральною поліклінікою МВС України він не був направлений на лікування рецидиву у 2017 році у зв'язку зі збільшенням ураження туберкульозу правої легені, проігноровані також ураження внутрішніх органів, як наслідок активного туберкульозу.

Центральна поліклініка МВС України звернулася з відзивом на апеляційну скаргу, зазначаючи про те, що позивачем продубльований зміст позову, не вказано в чому саме полягає необґрунтованість рішення суду першої інстанції. Зазначала, що відповідно до Інструкції, на яку посилається апелянт, до наслідків туберкульозу відносяться залишкові зміни, які і були у нього виявлені, а тому надані ним консультативні висновки свідчать про те, що туберкульоз у нього вилікуваний. Висновок про наявність у позивача активного туберкульозу ґрунтується на припущеннях, довідка, надана поліклінікою ґрунтується виключно на висновках щодо стану здоров'я позивача та перебігу хвороби.

Сторони в судове засідання не викликались, справа розглядається в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що позивач посилається, що порушення його прав сталося внаслідок видачі довідки Центральної поліклініки МВС України від 06.11.2009 №55/3-674.

Звертаючись до суду, позивач стверджує, що в нього до цього часу є «активний ту6еркульоз з виділенням туберкульозної палички» та посилається на ряд консультативних висновків та положення Інструкції про клінічну класифікацію туберкульозу та її застосування, затверджене Наказом МЗ України № 385 від 09.06.2006 р. - томографічне дослідження від 26.10.2017 р. № ДОК-041719 та висновок Інституту фізіатрії та пульмонології від 15.11.2017 р. № 15951: «Залишкові зміни після перенесеного туберкульозу обох легень у вигляді пневмофіброзу з групами щильних вогнищ».

Також судом встановлено, що постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 06 жовтня 2014 року по справі № 826/11347/14, що залишена без змін Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 27.01.2016 року встановлено: «Згідно довідки Центральної поліклініки МВС України від 06 листопада 2009 року № 55/3-674 станом на 06 листопада 2009 року пацієнт перебував під наглядом фтизіатра ЦП МВС України з діагнозом залишкові зміни у вигляді пневмофіброзу та кальцинатів у верхній частці правої легені після клінічного вилікування інфільтративного туберкульозу; даних за активний туберкульоз та показань для надання «медичного висновку згідно наказу МОЗ УРСР № 52 від 08 лютого 1985 року відсутні.»

Окрім того, позивач неодноразово звертався до МВС України із заявами про постановку на квартирний облік і надання йому житла в першу чергу по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички, проте, листами МВС України останньому повідомлялось, що при наявності відповідного медичного висновку про захворювання активними формами туберкульозу всіх органів і систем з виділенням туберкульозної палички позивача буде поновлено у вказаному обліку.

У даному провадженні, позивачем ставляться вимоги про визнання незаконним самоправно встановленого Центральною поліклінікою Міністерства внутрішніх справ України йому діагнозу на туберкульоз, не підтвердженого протитуберкульозним закладом, який було подано до МВС України для зняття з квартирної черги.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої вірно інстанції керувався вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Встановивши, що позивач жодним чином не спростовує належними та допустимими доказами діагноз, визначений в довідці від 06.11.2009 р. № 55/3-674, та взагалі не надає жодних доказів наявності в нього захворювання на «активний туберкульоз», з клопотанням про призначення експертизи до суду не звертався, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги ґрунтуються лише на припущеннях позивача та не підтверджені жодними доказами.

Доводи апеляційної скарги, про неврахування Інструкції на положення якої посилається апелянт, колегією суддів не приймаються до уваги, як такі, що були предметом дослідження судом першої інстанції. Крім того, відповідно до Інструкції визначено, що до наслідків туберкульозу відноситься саме залишкові зміни після вилікуваного туберкульозу легень: фіброзні, фіброзно-вогнищеві, бульозно-дистрофічні, кальцинати в легенях і лімфатичних вузлах, плевро пневмосклероз, цироз, наслідки хірургічного втручання тощо (Розділ VII «Наслідки туберкульозу (В90)» Глави А Інструкції).

Окрім того, колегія суддів вказує на те, що доводи позивача частково були предметом розгляду. ОСОБА_6 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Міністерства внутрішніх справ України в якому просив, зокрема і визнати незаконною невиконання МВС України висновку медичної комісії від 27 травня 2008 року про постановку на квартирний облік і надання позивачу житла в першу чергу по списку хворих на активний туберкульоз з виділенням туберкульозної палички; визнати незаконним непостановку позивача на квартирний облік МВС України на підставі Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» для надання житла першочергово.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 06 жовтня 2014 року у вказаних вимогах відмовлено. Судом встановлено, що 16.12.2009 року ОСОБА_5 знято з квартирного обліку в пільговій черзі позачерговіків, як хворого на активну форму туберкульозу легенів з виділенням туберкульозної палички, оскільки він не підтвердив наявність даного захворювання.

Такі обставини ОСОБА_5 не оспорювались, а тому, фактично, звертаючись з даним позовом, він намагається у судовому порядку зобов'язати відповідача встановити «потрібний» для нього діагноз, без надання будь-яких додаткових доказів, для постановки на квартирний облік, що вірно встановлено судом першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року - залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: