Справа № 453/1344/19
№ провадження 2/453/520/19
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 грудня 2019 року Сколівський районний суд Львівської області
в складі: головуючого судді Брони А.Л.
секретаря судових засідань Бендеш А.І.,
за участю: позивача ОСОБА_1
та третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, за участю третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами у порядку спадкування за законом,
В листопаді 2019 року позивач звернулась до суду із позовною заявою до Славської селищної ради Сколівського району Львівської області, за участю третіх осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Ухвалою Сколівського районного суду від 08.11.2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами позовного провадження на 28.11.2019 року о 11.00 год.
Ухвалою Сколівського районного суду від 28.11.2019 року підготовче засідання у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду на 17.12.2019 року.
В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та зазначила, що її батьку ОСОБА_3 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , належав житловий будинок по АДРЕСА_1 . Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, до складу якої увійшло все майно, яке належало спадкодавцю на момент його смерті. Зазначає, що її батько заповіту не складав. Вказує на те, що окрім неї спадкоємцями першої черги є її брати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак такі подали до Славської державної нотаріальної контори Львівської області заяви про відмову від своїх спадкових прав на користь ОСОБА_1 .
20 березня 2019 року позивачем було подано у Сколівську державну нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , однак державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю у неї оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме на житловий будинок та господарські споруди, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, однак подав відзив на позовну заяву № 02-18/1711 від 27.11.2019 року, який надійшов на адресу суду 03.12.2019 року, в якому зазначає, що позивачем не надано належних доказів, які б могли свідчити про належність житлового будинку та господарських споруд, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на праві власності спадкодавцеві - ОСОБА_3 , також подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі.
Третя особа ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позивача визнав повністю та просив позов задовольнити.
Третя особа ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги позивача визнав повністю та просив позов задовольнити.
Заслухавши пояснення позивача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, з`ясувавши дійсні обставини справи, права та обов`язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим виконавчим комітетом Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 03.04.2019 року відповідно до актового запису № 25.
Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_3 заповіту не складав. Даний факт підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 20.08.2019 року № 57272147.
Відтак, до кола спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_3 увійшли його діти ОСОБА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
У день смерті спадкодавця 30.03.2019 року відкрилась спадщина на все належне йому майно.
До складу спадкового майна увійшов житловий будинок та господарські споруди, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 .
20.08.2019 року ОСОБА_1 було подано у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заяву про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 .
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали у Сколівську державну нотаріальну контору Львівської області заяви від 18.07.2019 року та від 01.08.2019 року відповідно, про відмову від своєї частки у спадковому майні в користь сестри ОСОБА_1 , посвідчені керуючим справами виконавчого комітету Славської селищної ради Сколівського району Львівської області.
Згідно листа Сколівської ДНК Львівської області № 861/0116 від 30.09.2019 року державним нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька у зв`язку з відсутністю у неї правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , внаслідок чого позивач звернулась до суду з відповідним позовом за захистом своїх законних прав та інтересів.
Із довідки Славської селищної ради Сколівського району Львівської області від 29.10.2019 року № 105 вбачається, що житловий будинок та господарські споруди, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, згідно схематичного плану, побудований у 1975 році.
Будівництво зазначеного будинку здійснювалось ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Сколівської районної ради депутатів трудящих № 63 від 04.03.1971 року, відповідно до якого було вирішено затвердити рішення виконкому селищної ради від 29.10.1970 року про відведення ОСОБА_3 земельної ділянки та надання права на проведення житлового будівництва в АДРЕСА_2 у розмірі 0,07 га за рахунок земель державного земельного фонду, а також було зобов`язано ОСОБА_3 до 04.04.1971 року одержати документи на право проведення будівництва.
З технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 23.08.2019 року Стрийським міжрайонним БТІ та довідки від 16.09.2019 року № 1764 вбачається, що загальна площа спірного житлового будинку (позначеного у технічному паспорті літерою «А-2»), збудованого у 1975 році, становить 167,5 кв. м., житлова площа становить 104,9 кв. м..Крім цього, до вищевказаного будинку відносяться господарські будівлі: сарай, позначений у технічному паспорті літерою «Б», та навіс, позначений у технічному паспорті літерою «Г». Інвентаризаційна вартість даного нерухомого майна становить 414 239,00 грн.
Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.
Відповідно до п. 3.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування, право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК).
Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.
Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).
Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.
Відповідно до висновків, викладених у постанові ВСУ від 24.05.2017 у справі № 6-888цс16 суд зауважив, що, вирішуючи спори, що випливають з правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК України та тривають до цього часу, суди, вирішуючи питання про набуття права власності на майно, відповідно до положень статті 5 цього Кодексу повинні виходити з положень законодавства, яке діяло на час виникнення правовідносин, повинні встановити час та підстави виникнення права власності, з`ясувати чи відноситься майно до нерухомих речей та чи підлягає воно реєстрації відповідно до законодавства, яке діяло на той час та на момент виникнення спору.
Згідно статті 13 Закону України «Про власність» від 1991 року, який втратив чинність у зв`язку з прийняттям ЦК України 2004 року, об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення.
Статтею 12 ЗУ «Про власність» праця громадян є основою створення i примноження їх власності. Громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом.
За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.
Таким чином, аналіз наведених норм закону дає підстави стверджувати, що ОСОБА_3 набув право власності на житловий будинок з господарськими спорудами 1975 року побудови, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, а також той факт, що іншим способом, окрім звернення до суду, позивач позбавлений можливості захистити свої порушені права та інтереси, з метою забезпечення належної реалізації права власності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 81, 89, 95, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268 ЦК України-
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , позначений у технічному паспорті літерою «А-2», загальною площею - 167,5 кв.м., з яких житлова площа становить 104,9 кв. м., та господарські споруди - сарай, позначений у технічному паспорті літерою «Б», та навіс, позначений у технічному паспорті літерою «Г»,в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_3 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Сколівський районний суд Львівської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Славська селищна рада Львівської області, адреса місцезнаходження: 82660, Львівська обл., Сколівський р-н, вул. Івасюка, 24, .

Третя особа: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Третя особа: ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повний текст рішення складений 17.12.2019 року.

Суддя