КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі П`ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мацкевича Дениса Анатолійовича на ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року (суддя Белоконна І.В.) за заявою представника ОСОБА_2 - адвоката Волкова Анатолія Володимировича, заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаінвест Сервіс», ОСОБА_3 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

встановила:

у жовтні 2019р. представник ОСОБА_2 - адвокат Волков В.В. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи заяву, представник заявника стверджував, що 28 вересня 2019р. невідомі особи зламали замки та фактично захопили вищезазначену квартиру, перебувають у ній та не надають доступу до житла та речей Ликовим.

Представник заявника зазначав, що 30 вересня 2011р. між ОСОБА_2 та ПАТ «Кредитпромбанк» був укладений кредитний договір №49.10/18/11-КМК, відповідно до якого банк надав позичальнику грошові кошти у розмірі 500 000грн зі сплатою 20% річних на строк до 29 вересня 2016р.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 30 вересня 2011р. сторони уклали іпотечний договір, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_2 та його дружині ОСОБА_3 , на підставі договору дарування від 24 лютого 2005 року.

Представник заявника посилався на те, що в подальшому первісний кредитор ПАТ «Кредитпромбанк» відступив право вимоги за кредитним та іпотечним договорами ПАТ «Дельта Банк», а листом №3806/11 від 28 серпня 2019р. ТОВ «Мегаінвест Сервіс» повідомило ОСОБА_2 , що ПАТ «Дельта Банк» відступив йому право вимоги за вказаними договорами.

Представник заявника стверджував, що у порушення вимог ст. 38 Закону України «Про іпотеку», без повідомлення ОСОБА_2 , 6 вересня 2019р. ТОВ «Мегаінвест Сервіс» здійснило продаж квартири ОСОБА_1 , що буде оспорено ОСОБА_2 шляхом подання до суду відповідної позовної заяви, однакнаявні підстави вважати, що існує ризик

відчуження спірної квартири на користь третіх осіб, що в свою чергу може унеможливити виконання майбутнього рішення суду.

Ухвалою судді Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року заяву задоволено, з метою забезпечення позову накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Мацкевич Д.А. просить ухвалу суду скасувати та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Представник ОСОБА_1 посилається на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, оскільки заявником не надано доказів, які б свідчили про намір ОСОБА_1 відчужити квартиру.

Також представник ОСОБА_1 вважає ухвалу суду необґрунтованою, оскільки вона містить лише посилання на припущення заявника про можливість відчуження спірної квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Волков В.В. просить відмовити у її задоволенні, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, вважаючи доводи апеляційної скарги безпідставними, оскільки суд дійшов правильного висновку про існування ризику відчуження спірної квартири, так як на протязі 10 днів зазначена квартира була предметом двох правочинів, про що не було відомо ОСОБА_2 , як її власнику.

Учасники справи, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду апеляційної скарги (с.с.90-93), у судове засідання не з`явилися, клопотання про його перенесення не подали, тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову до подання позовної заяви, суд першої інстанції виходив з того, що незабезпечення майбутнього позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі.

Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів

відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

З наданих суду документів вбачається, що квартира АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 24 лютого 2005 року належала ОСОБА_2 та ОСОБА_3

30 вересня 2011 року між ПАТ «Кредитбанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір, у забезпечення якого був укладений договір іпотеки, предметом якого була вказана квартира.

28 вересня 2019 року ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Мегаінвест сервіс» повідомили ОСОБА_2 про переуступку права вимоги ТОВ «Мегаінвест сервіс» за його кредитним договором та договором іпотеки.

З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 27 вересня 2019 року вбачається, що 6 вересня 2019 року зареєстровано право власності ОСОБА_1 на вищезазначену квартиру на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 6 вересня 2019 року.

Також з вказаної Інформації вбачається, що в цей же день ОСОБА_1 уклав договір іпотеки, передавши зазначену квартиру іпотекодержателю ОСОБА_4 .

Враховуючи наведені обставини та вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на квартиру, правомірність переходу права власності на яку ОСОБА_2 мав намір оспорити.

При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуального рівноправ`я сторін.

При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та заперечення осіб, які беруть участь у справі, а також не вирішується наперед результат розгляду справи по суті позову.

Доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_2 не надано доказів наміру ОСОБА_1 здійснити продаж квартири, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, ОСОБА_1 , як власник спірної квартири, може у будь-який час розпорядитися своїм майном, що у подальшому може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення майбутнього позову.

Вказане також підтверджується тією обставиною, що у день придбання квартири ОСОБА_1 уклав договір іпотеки, предметом якого є вищезазначена квартира.

Разом з цим, відповідно до ч. 4 ст. 152 ЦПК України у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про забезпечення позову.

Частиною 13 статті 158 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, вжиті судом до подання позовної заяви, скасовуються судом у разі неподання заявником відповідної позовної заяви згідно з вимогами частини третьої статті 152 цього Кодексу.

Таким чином, у разі неподання ОСОБА_2 відповідного позову, ОСОБА_1 не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом до подання позовної заяви.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що ухвала судом першої інстанції постановлена з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для її скасування не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381- 383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мацкевича Дениса Анатолійовича залишити без задоволення, ухвалу судді Оболонського районного суду міста Києва від 23 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк