Справа № 308/4796/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,

з участю секретаря Чучки Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року (у складі судді Бенци К.К.) за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Ужгородська міська рада, про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом у травні 2017 р.

Просив:

-визнати за ним право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0019 га вартістю 5 925 грн., на якій розташований належний йому на праві приватної власності гараж по АДРЕСА_1

-визнати недійсним і скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № -310, виданий громадянці ОСОБА_3 як такий, що порушує його права.

У березні 2018 р. ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову.

Просив:

-заборонити громадянці ОСОБА_3 (та/або її представникам) продаж (відчуження у будь-якій формі) земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,025 га по АДРЕСА_1, державний акт серії НОМЕР_1, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № -310;

-заборонити всім без виключення суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, приватним нотаріусам, іншим органам чи особам, які виконують функції в сфері державної реєстрації, вчиняти будь-які реєстраційні дії (реєстрацію прав власності, скасування реєстрації права власності та інших речових прав, у тому числі реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, внесення до статутних капіталів юридичних осіб, органів місцевого самоврядування, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження та інше) стосовно земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,025 га по АДРЕСА_1, державний акт серії НОМЕР_1 зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № -310;

-ухвалу для виконання скерувати відповідачу та Ужгородському міському відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області.

На обґрунтування заяви вказав, що відповідач учиняє дії щодо відчуження нерухомого майна - будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1. Відчуження відповідачем указаного нерухомого майна суттєво ускладнить або взагалі унеможливить виконання можливого рішення суду про задоволення позову, внаслідок чого порушені права позивача залишаться незахищеними. Отже, з метою недопущення несумлінних дій з боку відповідача останній належить заборонити вчиняти будь-які дії щодо продажу земельної ділянки, а всім суб'єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно - вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо спірної земельної ділянки.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 р. відмовлено в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_2 просить скасувати цю ухвалу, а заяву про забезпечення позову задовольнити. Доводить про порушення і неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Указує, що суть спірних правовідносин полягає у тому, що він із 1996 р. добросовісно, відкрито та безперервно користується земельною ділянкою по АДРЕСА_1, на якій розташований його гараж. Натомість, відповідач, яка мешкає у сусідньому будинку, перешкоджає позивачу користуватися майном, належним йому на праві власності та не визнає його право на ці об'єкти нерухомості. У зв'язку з цим виникає необхідність вжиття заходів забезпечення позову, так як відповідач учиняє дії щодо продажу свого нерухомого майна - будинку та земельної ділянки. Зазначає, що з метою недопущення несумлінних дій із боку відповідача останній необхідно заборонити вчиняти будь-які дії щодо продажу своєї земельної ділянки. Указує, що захід забезпечення позову, який він просить ужити, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Зазначає, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до відчуження відповідачем належної їй земельної ділянки, в результаті чого виконання судового рішення у випадку його ухвалення на його користь буде утрудненим, а це призведе до порушення його прав.

Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін, із таких мотивів.

Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви про забезпечення позову, так як захід забезпечення позову не відповідає і є неспівмірним із заявленими позовними вимогами. Заявником не надано доказів, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених у ч.2 ст.149 ЦПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції через його відповідність правильно встановленим обставинам справи, належно оціненим доказам і нормам матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову належить розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити.

Так, ч.1 ст. 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується забороною учиняти певні дії (п.2 ч.1 ст.150 ЦПК України).

Згідно з ч.2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Відповідно до ч.3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову є сукупністю встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на земельну ділянку за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що відповідач, яка мешкає у сусідньому будинку за адресою: АДРЕСА_1, перешкоджає позивачу в користуванні власним гаражем, земельною ділянкою під ним і не визнає право власності позивача на цей об'єкт нерухомості.

У рамках цього позову і була подана заява про забезпечення позову.

Однак, із матеріалів справи не вбачається реальна необхідність вжиття заходів забезпечення позову. Зазначаючи в апеляційній скарзі про те, що відповідач учиняє дії щодо продажу свого нерухомого майна - будинку та земельної ділянки, позивач не вказує, а в чому саме, з огляду на підставу та предмет позову, виникає потреба у вжитті заходів забезпечення позову.

Довід апеляційної скарги про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони відповідачу вчиняти дії щодо продажу належного їй майна - будинку та земельної ділянки, призведе до утруднення виконання судового рішення у випадку задоволення позовних вимог, не заслуговує на увагу як безпідставний і необґрунтований у контексті спірних правовідносин.

Із цих же підстав не заслуговує на увагу довід заявника про співмірність заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами.

Вимоги, які ставить заявник у заяві про забезпечення позову, не стосується підстав і предмету позову та мають на меті не ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, а навпаки - можуть призвести до істотного дисбалансу сторін у спорі та порушення законних прав ОСОБА_3 як власника свого майна, що в контексті вжиття заходів забезпечення позову є неприпустимим.

Заявником ні в заяві про забезпечення позову, ні в апеляційній скарзі взагалі не вказується, яким саме чином невжиття заходів забезпечення позову може зробити неможливим виконання рішення суду в разі його ухвалення на користь заявника.

Оскільки предметом спору є визнання за позивачем право власності за набувальною давністю на земельну ділянку площею 0,0019 га, вартістю 5 925 грн., на якій розташований належний позивачу на праві приватної власності гараж по вул. Корзо,13, у місті Ужгороді та визнання недійсним і скасування державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,025 га по АДРЕСА_1 серії НОМЕР_1, виданого ОСОБА_3 як такого, що порушує права позивача, то в контексті вимог заяви про забезпечення позову, поданої у жовтні 2018 р., задоволення такої буде суперечити принципам і засадам інституту забезпечення позову, відтак суд першої інстанції цілком правомірно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і на їх правильність не впливають, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Таким чином, за наслідками розгляду апеляційної скарги та згідно з положеннями ст. 376 ЦПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, оскільки вважає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

2.Ухвалу судді Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2018 року залишити без змін.

3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

4.Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Судді: