ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер справи 650/998/19 Головуючий у І інстанції Хомик І.І.
Номер провадження 22-ц/819/1556/19 Доповідач Семиженко Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Базіль Л.В.,

Бугрика В.В.

секретар Давиденко І.О.,

розглянувши у місті Херсоні у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області, ухваленого 09 серпня 2019 року у селищі Велика Олександрівка під головуванням судді Хомик І.І., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

у червні 2019 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що на підставі укладеного договору від 07 квітня 2014 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 2800 гривень під 30 % річних з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, з підписанням заяви ОСОБА_1 погодився з укладенням між сторонами договору про надання банківських послуг, з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, Тарифами банку, свої зобов`язання за кредитним договором відповідач не виконав, у позові поставлено питання про стягнення з нього на користь позивача заборгованості за кредитним договором від 07 квітня 2014 року станом на 30 квітня 2019 року у розмірі 112493,82 гривні, яка складається з 2499,83 гривні заборгованості за кредитом, 100055,95 гривні заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, 4105 гривень заборгованості по сплаті пені та комісії, 500 гривень штрафу у фіксованій складовій та 5333,04 гривні штрафу у процентній складовій, у відшкодування витрат по сплаті судового збору просив стягнути 1921 гривню.

Заочним рішенням Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2019 року позовні вимоги задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» за кредитним договором від 07 квітня 2014 року 2499,83 гривні кредитної заборгованості, у задоволенні решти вимог відмовлено, з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» стягнуто 1921 гривню у відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду поставлено питання про його скасування в частині відмови у задоволенні позову та ухвалення нового рішення про задоволення позову в цій частині, та про залишення рішення суду в іншій частині без змін, в обґрунтування скарги зазначено, що нормативне регулювання правовідносин з використанням платіжних карт в Україні регулюється Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», Законом України «Про банки і банківську діяльність», Законом України «Про електронний цифровий підпис», постановою НБУ № 705 «Про здійснення операцій з використанням електронних платіжних засобів» та іншими законами та нормативно-правовими актами, у справі № 342/180/17 Верховний Суд звернув увагу на відсутність доказів тотожності наданих банком разом із позовною заявою Умов та Правил надання банківських послуг із тими, що були чинними у момент підписання заяви позичальником, на підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, є регістром аналітичного обліку, вміщує записи про операції, здійсненні протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій та призначається для видачі або відсилання клієнту, порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) з особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунка, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунка, таким чином суду необхідно враховувати постанови Верховного Суду № 356/1635/16-ц від 10 квітня 2019 року, в якій зазначено, що не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами, № 428/2873/17 від 28 березня 2019 року, в якій зазначено, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, № 755/2720/16-ц від 06 лютого 2018 року, в якій зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці умови та правила були чинними під час укладення договору, № 666/388/16-ц від 17 квітня 2019 року, в якій зазначено, що посилання на непідписання позичальником умов та правил надання банківських послуг та не ознайомлення з їх змістом не може бути підставою для визнання неукладеним кредитного договору, також суд повинен був взяти до уваги висновки Верховного Суду у справі № 415/5971/17, проте судом здійснено помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, з нехтуванням принципу платності кредитного договору, що наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та в цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави, оскільки банк позивача є системною державною інституцією.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи представник позивача ОСОБА_2 вимоги скарги підтримала, надала до суду додаткові докази щодо спірних правовідносин сторін з відповідним розрахунком, відповідач до суду не з`явився повторно.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

За результатами розгляду даної справи суд першої інстанції ухвалив рішення про часткове задоволення позову лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відмовив у задоволенні решти позовних вимог, з чим колегія суддів повністю погодитися не може, оскільки розмір заборгованості за тілом кредиту визначений без врахування умов договору між сторонами, висновок суду щодо відмови у стягненні процентів за користування кредитом з посиланням на правову позицію у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 є помилковим, оскільки у справі, яка перебувала на розгляді вищої судової інстанції, відповідачкою заперечувалися умови та правила надання банківських послуг, які позивачем зазначалися як підстави для задоволення позову, у даній справі відповідних заперечень від відповідача не надходило, отже обставини вказаної та даної справи різняться між собою, відповідач користувався кредитними коштами певний час та сплачував проценти за їх користування, позивачем на вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України щодо спірних правовідносин сторін надано відповідні докази, які на вимогу цих же норм процесуального права відповідачем спростовано не було, за таких обставин висновок суду щодо неналежності доданих до позовної заяви умов та правил є припущенням, що у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України не може бути покладено в основу рішення суду, обрана судом у даному випадку процесуальна позиція порушує такі визначені ст. 2 вказаного Кодексу основні засади (принципи) цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність.

З матеріалів справи вбачається, що 07 квітня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до банку з анкетою-заявою про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, у якій зазначено, що відповідач згодний з тим, що дана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, що він ознайомився з договором про надання банківських послуг до його укладення, згоден з його умовами, екземпляр договору про надання банківських послуг згодний отримати шляхом роздрукування з офіційного сайту www.pb.ua, зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на вказаному сайті, умови кредитування відповідача вбачаються з витягу з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, на підставі кредитного договору відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 від 07 квітня 2014 року терміном дії до 12 місяця 17 року.

Між сторонами виникли правовідносини, врегульовані заявою, Умовами та правилами надання банківських послуг в Приватбанку, Тарифами банку, ст. ст. 1046, 1049, 1050, 1054 ЦК України, за якими позивач надав відповідачу грошові кошти (кредит), а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти, проте не виконав такого обов`язку.

Згідно положень ст. ст. 526, 629 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За умовами Тарифу за отриманою відповідачем кредитною карткою кожну використану ним суму кредитних коштів він повинен був повертати до 25 числа наступного за місяцем використання місяця зі сплатою 2,5 % від суми користування на місяць (30 % на рік), обов`язковий щомісячний платіж становить 7 % від суми заборгованості, але не менше 50 гривень та не більше залишку заборгованості, відповідно до виписки по рахунку відповідач певний час користувався кредитними коштами, частіше знімав кошти, ніж вносив їх на погашення заборгованості, останній раз скористався кредитними коштами у сумі 40 гривень 08 серпня 2014 року, що на той час склало загальну заборгованість за кредитом у розмірі 2790 гривень, обов`язок по поверненню цієї суми у розмірі не менше 7 %, що становить 195,3 гривні, у нього виник 24 вересня 2014 року, як цього дня, так і в подальшому такого щомісячного обов`язку він у належному порядку та розмірі не виконав, відповідно до п. 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг у випадку наявності простроченого кредиту строком повернення кредиту у повному обсязі є 211 день з моменту виникнення такої заборгованості, таким днем, яким закінчується строк кредитування, у даному випадку є 15 квітня 2015 року.

У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 проценти на суму кредиту можуть бути нараховані лише в межах строку кредитування, у даній справі по 15 квітня 2015 року.

При визначенні розміру заборгованості за процентами в межах строку кредитування колегія суддів виходить з наданого до позову та до суду апеляційної інстанції розрахунків за період з моменту укладення договору по 15 квітня 2015 року з врахуванням розміру кожної суми використаного відповідачем кредиту, строку користування цією сумою по кількості зазначених в розрахунку днів та із застосуванням процентної ставки 30 % на рік (0, 082 % на день) без її підвищення, оскільки позивачем не надано належних доказів підвищення процентної ставки відповідно до розрахунку з 01 вересня 2014 року до 34,8 % та з 01 квітня 2015 року до 43,2 %, проведення якого б відповідало умовам договору між сторонами, таким чином розмір боргу за тілом кредиту на 15 квітня 2015 року складав 2391,33 гривні, розмір боргу за процентами 730,66 гривні, загальний розмір заборгованості 3121,99 гривні.

Ст. 611 ЦК України та Умовами договору між сторонами передбачено відповідальність позичальника за порушення зобов`язання у вигляді сплати штрафу та пені, проте позивачем на вимогу ст. ст. 12, 81 ЦПК України не було надано до суду обґрунтованого та відповідного умовам договору розрахунку належної до стягнення неустойки з врахуванням строку кредитування, підстави для задоволення даної позовної вимоги відсутні.

За приведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не у повній мірі відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення у справі в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом змінити, в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті процентів скасувати із частковим задоволенням даної позовної вимоги, в решті рішення суду залишити без змін з відшкодуванням позивачу витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги пропорційно до розміру її задоволених вимог.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 376, 381 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 09 серпня 2019 року в частині задоволення позовної вимоги про стягнення заборгованості за кредитом змінити, зменшити суму стягнення з 2499,83 гривні до 2391,33 гривні.

Це ж рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення заборгованості по сплаті процентів скасувати, зазначену вимогу Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити частково, стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом у розмірі 730,66 гривні.

Загальну суму стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» в погашення заборгованості за кредитним договором визначити у розмірі 3121,99 гривні.

В решті рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» 80,7 гривні у відшкодування витрат по сплаті судового збору при подачі апеляційної скарги пропорційно до задоволеної частини її вимог.

Постанова суду набирає законної сили з дня прийняття, її повний текст буде складено 18 грудня 2019 року і з цього дня протягом тридцяти днів на постанову може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Л.В. Базіль

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик