ПОСТАНОВА

Іменем України

09 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 390/1471/18

провадження № 22-ц/4809/1206/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М., Карпенка О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року у складі судді Мохонько В. В. і

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в якому просив стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за договором позики від 13.05.2016 в розмірі 61 785,71 грн (10 048,71 грн - позика, 51 737,00 - пеня) та за договором позики від 11.08.2016 в розмірі 39 329,85 грн (6 056,85 грн - позика, 33 273,00 грн. - пеня), а всього 101 115,56 грн та судові витрати в розмірі 1011,16 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 13 травня 2016 року та 11 серпня 2016 року позивач уклав з ОСОБА_2 договори позики, за якими передав останньому 22 974 грн та 11 843 грн відповідно, а ОСОБА_2 зобов`язався повернути ці суми до 13 травня 2019 року та до 11 серпня 2019 року.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що виникають з вищезазначених договорів позики, було укладено договори поруки від 13.05.2016 та від 11.08.2016 відповідно за якими, ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_2 по вищезазначеним договорам.

На момент подання позову зобов`язання за договорами позики від 13.05.2016 та від 11.08.2019 не виконуються, у визначений додатками до договорів строк кошти не повертаються, всього повернуто 12 925,29 та 5 426,15 грн за відповідними договорами.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 13.05.2016 в розмірі 10 048,71 грн, пеню по договору позики від 13.05.2016 в розмірі 1 004, 87 грн, заборгованість за договором позики від 11.08.2016 в розмірі 6 056, 85 грн, пеню по договору позики від 11.08.2016 в розмірі 605,69 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 по 595,58 грн судового збору, з кожного.

Рішення суду мотивовано тим, що в розписках про отримання сум позики від 13.05.2016 та 11.08.2016 зазначено, що сума боргу складає 22 974 грн та 11 483 грн, а доказів повернення коштів у повному обсязі відповідачі не надали, тому до стягнення підлягає не сплачена сума позики в розмірі 10 048,71 грн та 6 056,85 грн за відповідними договорами.

Враховуючи, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики від 13.05.2016 та від 11.08.2016 значно перевищує суму боргу, а також ступінь виконання своїх зобов`язань боржником, суд дійшов висновку про можливість зменшення розміру пені до суми 1 004,87 грн та 605,69 грн за відповідними договорами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 року в частині стягнення пені та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача в частині стягнення пені.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення пені є незаконним та необґрунтованим, оскільки судом в ході судового розгляду допущено неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; наявна недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; судом неправильно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, судом першої інстанції взято до уваги заяву ОСОБА_2 про зменшення розміру пені через скрутне матеріальне становище без підтверджуючих доказів.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 після отримання коштів в позику було здійснено продаж нерухомого майна і придбання іншого нерухомого майна, але при цьому повернення позики ним не здійснено, що спростовує факт скрутного матеріального становища відповідача.

Суд безпідставно прийшов до висновку, що пеня є джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків позивача.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 в обумовлені строки позика не поверталась в позивача виникли труднощі, які призвели до фінансового та морального навантаження.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення основного боргу не оскаржувалось, тому суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що згідно вимог ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду оскарженого судового рішення.

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Повністю зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 13.05.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в сумі 22 974 грн, що еквівалентно 907,70 дол США за офіційним курсом Національного Банку України (25,31 грн/дол США) станом на день укладення договору (а.с. 5).

Підтвердженням факту отримання ОСОБА_2 коштів по договору є розписка від 13.05.2016 написана власноручно (а.с.73).

Відповідно до п. 2.2. договору позики від 13.05.2016, зазначену суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 13.05.2019 згідно Додатку до договору.

У випадку зменшення курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквівалентну сумі 907,70 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день повернення позики, неустойки та збитків.

Договором від 13.05.2016 передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду у повному обсязі незалежно від суми нарахованої або сплаченої пені, у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 6.3. Договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що виникають з договору позики від 13.05.2016, було укладено договір поруки від 13.05.2016 за яким ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням боржника, а також за будь-якого нового боржника в разі переведення боргу (заміні боржника) за договором позики чи смерті боржника, які виникають з умов договору позики від 13.05.2016, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, укладеного між позикодавцем і боржником, в тому числі за виконання: а) зобов`язань боржника (нового боржника) по поверненню позики за договором позики; б) зобов`язань боржника (нового боржника) по сплаті відсотків, пені, штрафів та інших зобов`язань, що виникають з умов договору позики.

Відповідачем по договору позики від 13.05.2016 було повернуто кошти у розмірі 12 925,29 грн.

За вказаного, станом на 04.09.2018 заборгованість за договором позики від 13.05.2016 становить 10 048,71 грн (22 974 грн - 12 925,29 грн = 10 048,71 грн).

Також, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність повернення позики за період з 13.09.2017 по 04.09.2018 у розмірі 51 737 грн (а.с. 9).

Крім того, 11.08.2016 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_1 надав ОСОБА_2 позику в сумі 11 483 грн, що еквівалентно 462,65 дол США за офіційним курсом Національного Банку України (24,82 грн/дол. США) станом на день укладення договору (а.с. 10).

Підтвердженням факту отримання ОСОБА_2 коштів по договору є розписка від 11.08.2016 написана власноручно (а.с.74).

Відповідно до п. 2.2 договору позики від 11.08.2016, зазначену суму позики позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 11.08.2019 згідно Додатку до договору.

У випадку зменшення курсу гривні по відношенню до долару США позичальник повертає позикодавцю суму гривень еквівалентну сумі 462,65 доларів США за офіційним курсом Національного Банку України, станом на день повернення позики, неустойки та збитків.

Договором від 11.08.2016 передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує завдані збитки, у тому числі втрачену вигоду у повному обсязі незалежно від суми нарахованої або сплаченої пені, у порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Пунктом 6.3. Договору позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

З метою забезпечення належного виконання зобов`язань ОСОБА_2 , що виникають з договору позики від 11.08.2016 було укладено договір поруки від 11.08.2016, за яким ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати перед позикодавцем по зобов`язанням боржника, а також за будь-якого нового боржника в разі переведення боргу (заміні боржника) за договором позики чи смерті боржника, які виникають з умов договору позики від 11.08.2016, а також додаткових угод до нього, що можуть бути укладені в подальшому, укладеного між позикодавцем і боржником, в тому числі за виконання: а) зобов`язань боржника (нового боржника) по поверненню позики за договором позики; б) зобов`язань боржника (нового боржника) по сплаті відсотків, пені, штрафів та інших зобов`язань, що виникають з умов договору позики.

Станом на 04.09.2018 заборгованість за договором позики від 11.08.2016 становить 39 329,85 грн, а саме: 6 056,85 грн - борг за договором позики, 33 273 грн - пеня.

Відповідачем по договору позики від 11.08.2016 було повернуто кошти у розмірі 5 426,15 грн.

За вказаного, станом на 04.09.2018 заборгованість за договором позики від 11.08.2016 становить 6 056,85 грн (11 483 грн - 5 426,15 грн. = 6 056,85 грн).

Крім того, позивачем нараховано пеню за несвоєчасність повернення позики за період з 11.09.2017 по 04.09.2018 у розмірі 33 273 грн (а.с. 15).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що нарахована позивачем пеня за несвоєчасне виконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами позики значно перевищує суму боргу, а також суд врахував ступінь виконання своїх зобов`язань боржником, тому розмір пені може бути зменшений.

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

За змістом статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно з частиною першою статті 546, статтею 549 ЦК України виконання зобов`язання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання. Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення боржником зобов`язання.

Підставою, яка породжує обов`язок сплатити неустойки, є порушення боржником зобов`язання, яке визначається статтею 610 ЦК України.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Матеріалами справи підтверджується, що відповідно до пункту 6.3 вищезазначених договорів позики передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити суму боргу, а також пеню у розмірі 5 (п`ять) відсотків від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Звертаючись до суду позивач просив стягнути заборгованість за договором позики від 13.05.2016 в розмірі 10 048,71 грн, за договором позики від 11.08.2016 в розмірі 6 056,85 грн.

Крім того, позивач просив стягнути пеню за несвоєчасне повернення позики за договором від 13.05.2016 в розмірі 51 737,00 грн, за договором від 11.08.2016 в розмірі 33 273, 00 грн.

Визначаючи розмір пені, який підлягав стягненню з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що розмір неустойки підлягає зменшенню за договором позики від 13.05.2016 з 51 737,00 грн до 1004,87 грн, а за договором позики від 11.08.2016 з 33 273,00 грн до 6 056,85 грн, оскільки розмір неустойки значно більший від розмірів боргових зобов`язань.

Однак, з визначеною судом першої інстанції сумою пені погодитися не можна.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Частиною третьою статті 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Положеннями статті 616 ЦК України передбачено право суду за певних умов зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника.

Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.

При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.

Станом на 04.09.2018 заборгованість за договором позики від 13.05.2016 складає 61 785,71 грн, з яких: позика - 10 048,71 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 51 737,00 грн.

Станом на 04.09.2018 заборгованість за договором позики від 11.08.2016 складає 39 329,85 грн, з яких: позика - 6 056,85 грн, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 33 273,00 грн.

Отже, розмір пені за договором позики від 13.05.2016 становить 51737 грн, а розмір збитків завданих позивачу за невиконання відповідачами зобов`язання (позика) становить 10 048,71 грн, тобто розмір пені значно перевищує розмір збитків.

Розмір пені за договором позики від 11.08.2016 становить 33273 грн, а розмір збитків завданих позивачу за невиконання відповідачами зобов`язання (позика) становить 6 056, 85 грн, тобто розмір пені значно перевищує розмір збитків.

За таких обставин у суда першої інстанції були підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідачів, але суд не погоджується з визначеним розміром пені, який є замалим.

Суд першої інстанції зазначає, що відповідач 15.05.2019 надав до суду заяву, якою просив зменшити розмір пені, так як постійно повертав кошти, проте на даний час має скрутне матеріальне становище, тяжкий стан здоров`я та отримує пенсію у розмірі 2000 грн на місяць.

Суд не звернув уваги, що на підтвердження доводів заяви про зменшення пені відповідач не надав жодного належного доказу.

Наданими позивачем до апеляційного суду доказами підтверджується, що позивач має проблеми зі здоров`ям та періодично проходить лікування (а.с.110), він є боржником за кредитним договором з банком та боржником за договором позики з фізичною особою (а.с.111,112).

Крім того, Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно підтверджується, що 31.07.2017 ОСОБА_2 придбав будинок в місті Кропивницькому (а.с.106).

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що розмір пені за договорами позики може бути зменшений до розміру збитків, відповідно за договором від 13.05.2016 з 51737 грн до 10 000 грн, а за договором позики від 11.08.2016 з 33273 грн до 6 000 грн.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині розміру пені необхідно змінити та стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 пеню по договору позики від 13.05.2016 в розмірі 10 000 грн, по договору позики від 11.08.2016 року в розмірі 6 000 грн.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п.1, 4 ч. 1 ст.376 ЦПК України є підставами для зміни рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до розміру задоволених вимог з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 необхідно стягнути на користь ОСОБА_1 по 401 грн 30 коп, з кожного, понесених судових витрат.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 травня 2019 в частині розміру пені змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) пеню по договору позики від 13.05.2016 в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн, та пеню по договору позики від 11.08.2016 в розмірі 6 000 (шість тисяч) грн, а всього 16 000 (шістнадцять тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) по 401 грн 30 коп, з кожного, судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко