Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 761/36733/17
Номер провадження 22-ц/824/1758/2019
Головуючий у суді першої інстанції А.А. Осаулов
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
16 січня 2019 року місто Київ

Номер справи 761/36733/17

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Мазурик О.Ф., Стрижеуса А.М.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач ОСОБА_3

відповідач Консорціум «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року,ухвалене у складі судді А.А. Осаулова, в приміщенні Шевченківськогорайонного суду м.Києва, о 12 год. 38 хв., відомості про дату складення повного рішення відсутні,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» про стягнення коштів за порушення строків виплати заробітної плати, мотивуючи тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року на його користь було стягнуто заборгованість по заробітній платі, яка йому не була виплачена при звільненні з урахуванням індексації в сумі 130 384 грн.04 коп. У зв'язку з тим, що відповідач погоджувався у добровільному порядку виконати рішення суду був складений графік погашення заборгованості, який підписаний сторонами. Проте до 01 жовтня 2017 року відповідач так і не виконав рішення суду, а тому відповідно до вимог ст.117 КЗпП України зобов'язаний сплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку з 16.02.2016 року по 31.10 2017 року в сумі 128 382 грн. 20 коп. На підставі положень статей 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» позивач просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2017 року в сумі 20 962 ,88 грн. При цьому посилався на те, що з вини підприємства порушено гарантовані Конституцією України та законодавством України про працю його право на отримання заробітної плати, що призвело до душевних страждань, так як заробітна плата для нього була джерелом існування. Відсутність засобів для проживання та задоволення своїх щоденних потреб, причиняло йому моральні страждання, а тому просив стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 40 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 року позов ОСОБА_3 до Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 16.02.2016 року по 31.10.2017 в сумі 128 382 грн.20 коп., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з 01.03.2016 року по 31.12.2016 року в сумі 20 962 гривні 88 коп., що розраховані із щомісячної заробітної плати із відрахування податків, зборів та інших обов'язкових платежів; та моральну шкоду в розмірі 2 000 грн.00 коп., а всього стягнуто 151 345 грн.08 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду Консорціум «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що наказом Міністерства оборони України від 12.08.2014 року №526 заступника директора державного підприємства «Укрконверс» ОСОБА_3 було призначено головою ліквідаційної комісії, проте в наказі не було встановлено розмір його окладу, а тому вважає, що позивач на посаді голови ліквідаційної комісії працював за сумісництвом, а відтак заробітна плата йому повинна була виплачуватися за основним місце роботи на Державному підприємстві «Укрконверс». Крім того, рішенням суду з ДП «Укрконверс» Міністерства оборони України за місцем основної роботи позивача за період з 24.10.2013 року по 15.08.2016 року стягнуто заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні та втрати частини заробітної плати, у зв'язку з несвоєчасною виплатою у сумі 260 010 грн. 21 коп. Однак, на зазначене суд першої інстанції не звернув увагу, а тому дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ПекарВ.М. підтримав подану апеляційну скаргу, просив її задовольнити з викладених підстав.

Позивач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 16.01.2019 року від позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, рішення суду просить залишити без змін. У відзиві на апеляційну скаргу відповідача зазначив, що апелянт перекручує у апеляційній скарзі встановлені судом у справі № 761/6602/16-ц обставини та у порушення вимог закону додав до апеляційної скарги копії документів як докази, які не були подані ним до суду першої інстанції. Зазначив, що у лютому 2016 року боржником поштою було відправлено трудову книжку, а станом на 23.05.2017 року відповідач добровільно перерахував на його картку згідно рішення суду 99 335,13 грн.

З урахування зазначеного, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, оскільки його неявка в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та не перешкоджає розгляду даної справи.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України №526 від 12 серпня 2014 року до наказу від 27 жовтня 2011 року № 656 «Про ліквідацію державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» (зі змінами) внесені зміни, зокрема до пунктів другого та третього, згідно яких їх викладно в такій редакції:

«2. Для проведення ліквідації державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» призначити ліквідаційну комісію у такому складі:

Голова ліквідаційної комісії - заступник директора державного підприємства «Укрконверс»; ( а.с.135,136).

3. Голові ліквідаційної комісії:

У п'ятиденний строк з дати видання наказу письмово повідомити про ліквідацію державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» орган, що здійснює державну реєстрацію за місцем знаходження підприємства, та надати документи, передбачені Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення щодо припинення юридичної особи, наявних (відомих) кредиторів повідомити персонально у письмовій формі;

розмістити в друкованих засобах масової інформації, в яких публікуються відомості про державну реєстрацію юридичної особи, що припиняється, повідомлення про припинення юридичної особи - державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» , що ліквідується;

вжити необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія», що ліквідується;

під час здійснення процедури ліквідації державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» забезпечити дотримання вимог Цивільного та Господарського кодексів України, законодавства України про працю, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців» (зі змінами);

забезпечити проведення інвентаризації та оцінки наявного майна державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія»;

відповідно до трудового законодавства України забезпечити додержання прав і законних інтересів працівників державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія», що ліквідується».

Наказом №30/11 від 30 листопада 2014 року ОСОБА_3 заступника директора ДП «Укрконверс» з 01 грудня 2014 року звільнено із займаної посади згідно статті 38 КЗпП України (а.с. 132)

Згідно довідки ТВО голови ліквідаційної комісії Консорціум «Військово-будівельна індустрія» О.О. Торгаченка від 08 лютого 2016 року позивач перебував на посаді голови ліквідаційної комісії (керівник підприємства) Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» з 01 вересня 2014 року по 01 лютого 2016 року і заробітну плату не отримував (а.с. 11).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року стягнуто з Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» на користь ОСОБА_3 130 384,04 грн., яка складається з наступного: заборгованості по заробітній платі у сумі 109 124,87 грн.; компенсації з урахуванням індексу інфляції за період з 01 вересня 2014 року по 01 лютого 2016 року від суми заборгованості по заробітній платі у розмірі 20 707,97 грн., судових витрат по оплаті судового збору у розмірі 551,20 грн. (а.с. 8).

Відповідач погодився в добровільному порядку виконати рішення суду і 27 липня 2016 року був складений графік погашення заборгованості Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» перед ОСОБА_3 (з урахуванням нарахованої заробітної плати) (далі - Графік), який підписаний головою ліквідаційної комісії Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Торгаченком О.О., головним бухгалтером ТитенкоВ.А. та ОСОБА_3 (а.с. 9).

Відповідно до зазначеного Графіку з 20 серпня 2016 року по 20 серпня 2017 року відповідач зобов'язувався сплатити позивачу 130 384,04 грн. із них: 104 959,15 грн. сума прийнятого боргу до сплати; податок на дохід 18% - 23 469,13 грн. і 1 955,76 грн. - військовий збір 1,5 %.

На виконання цього рішення та виконавчого листа, який був виданий 14 липня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва, головою комісії з ліквідації Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Торгаченком О.О. видано наказ №14-к від 03 серпня 2016 року, яким зобов'язано виплатити ОСОБА_3 в справі № 761/6602/16-ц суму в розмірі 104 959,15 грн. згідно графіка погашення (а.с. 10).

Як вбачається з копії картки рахунку: 6855 на ім'я ОСОБА_3 за період з 01 січня 2016 року по 30 листопада 2017 року відповідачем, починаючи з 25 липня 2016 року по 29 травня 2017 року перераховано грошові кошти в сумі 99 335 грн. 00 коп. Залишок невиплачених коштів складає 31 048,91 грн. (а.с.63-64).

З виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 22 серпня 2014 року вбачається, що Консорціум «Військово-будівельна індустрія» знаходиться в стадії припинення і головою комісії з припинення або ліквідатором є ОСОБА_3 (а.с.13).

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 104 ЦК України (в редакції Закону № 3795-VI від 22.09.2011) юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обов'язків іншим юридичним особам - правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації.

Юридична особа є такою, що припинилася, з дня внесення до єдиного державного реєстру запису про її припинення.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 110 ЦК України юридична особа ліквідується: за рішенням її учасників або органу юридичної особи, уповноваженого на це установчими документами, в тому числі у зв'язку із закінченням строку, на який було створено юридичну особу, досягненням мети, для якої її створено, а також в інших випадках, передбачених установчими документами.

Частинами 3, 4 статті 105 ЦК України визначено, що учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється.

Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи.

До комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) або ліквідатора з моменту призначення переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи. Голова комісії, її члени або ліквідатор юридичної особи представляють її у відносинах з третіми особами та виступають у суді від імені юридичної особи, яка припиняється.

Згідно статті 111 ЦК України з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців запису про рішення засновників (учасників) юридичної особи, суду або уповноваженого ними органу щодо ліквідації юридичної особи ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана вжити всіх необхідних заходів щодо стягнення дебіторської заборгованості юридичної особи, що ліквідується, та письмово повідомити кожного з боржників про припинення юридичної особи в установлені цим Кодексом строки.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) заявляє вимоги та позови про стягнення заборгованості з боржників юридичної особи.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) зобов'язана повідомити учасників юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, про її участь в інших юридичних особах та/або надати відомості про створені нею господарські товариства, дочірні підприємства.

Під час проведення заходів щодо ліквідації юридичної особи до завершення строку пред'явлення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) закриває рахунки, відкриті у фінансових установах, крім рахунка, який використовується для розрахунків з кредиторами під час ліквідації юридичної особи.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо інвентаризації майна юридичної особи, що припиняється, а також майна її філій та представництв, дочірніх підприємств, господарських товариств, а також майна, що підтверджує її корпоративні права в інших юридичних особах, виявляє та вживає заходів щодо повернення майна, яке перебуває у третіх осіб.

У випадках, установлених законом, ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує проведення незалежної оцінки майна юридичної особи, що припиняється.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) вживає заходів щодо закриття відокремлених підрозділів юридичної особи (філій, представництв) та відповідно до законодавства про працю здійснює звільнення працівників юридичної особи, що припиняється.

Ліцензії, документи дозвільного характеру та інші документи, а також печатки та штампи, які підлягають поверненню органам державної влади, органам місцевого самоврядування, повертаються їм ліквідаційною комісією (ліквідатором).

Для проведення перевірок та визначення наявності або відсутності заборгованості із сплати податків, зборів, єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, страхових коштів до Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування ліквідаційна комісія (ліквідатор) забезпечує своєчасне надання органам доходів і зборів та Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування документів юридичної особи (її філій, представництв), у тому числі первинних документів, регістрів бухгалтерського та податкового обліку.

До моменту затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Ліквідаційна комісія (ліквідатор) після закінчення строку для пред'явлення вимог кредиторами складає проміжний ліквідаційний баланс, що включає відомості про склад майна юридичної особи, що ліквідується, перелік пред'явлених кредиторами вимог та результат їх розгляду.

Проміжний ліквідаційний баланс затверджується учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про ліквідацію юридичної особи.

Виплата грошових сум кредиторам юридичної особи, що ліквідується, у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування, провадиться у порядку черговості, встановленому статтею 112 цього Кодексу.

У разі недостатності в юридичної особи, що ліквідується, коштів для задоволення вимог кредиторів ліквідаційна комісія (ліквідатор) організовує реалізацію майна юридичної особи.

До затвердження ліквідаційного балансу ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає та подає органам доходів і зборів, Пенсійного фонду України та фондів соціального страхування звітність за останній звітний період.

Після завершення розрахунків з кредиторами ліквідаційна комісія (ліквідатор) складає ліквідаційний баланс, забезпечує його затвердження учасниками юридичної особи, судом або органом, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, та забезпечує подання органам доходів і зборів.

Майно юридичної особи, що залишилося після задоволення вимог кредиторів (у тому числі за податками, зборами, єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування та іншими коштами, що належить сплатити до державного або місцевого бюджету, Пенсійного фонду України, фондів соціального страхування), передається учасникам юридичної особи.

Відповідно до вимог статті 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, тобто виплати працівнику його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути середній заробіток за час невиконання рішення суду з 16 лютого 2016 року по 31 жовтня 2017 року в сумі 189 345,08 грн. із яких: середній заробіток за весь час затримки виконання рішення суду у розмірі 128 382,20 грн. та компенсація втрати частини заробітної плати з 01 березня 2016 року по 31 серпня 2017 року у розмірі 20 962,88 грн. і моральну шкоду у розмірі 40 000 грн. (а.с.1-4).

Проте, задовольняючи позов, суд не врахував, що невиплата позивачу заробітної плати мала місце з часу призначення його головою ліквідаційної комісії Консорціум «Військово-будівельна індустрія» та по день його звільнення з цієї посади.

Не звернув суд увагу і на те, що наказом № 526 від 12 серпня 2014 року Міністра оборони України (пункт 3) голову ліквідаційної комісії ОСОБА_3 зобов'язано: під час здійснення процедури ліквідації державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія» забезпечити дотримання вимог Цивільного та Господарського кодексів України, законодавства України про працю, Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців "( зі змінами); відповідно до трудового законодавства України забезпечити додержання прав і законних інтересів працівників державного господарського об'єднання Консорціум «Військово-будівельна індустрія», що ліквідується.

Отже, саме на позивача був покладений обов'язок забезпечити виконання трудового законодавства України, в тому числі і забезпечувати своєчасну виплату заробітної плати всім працюючим. З огляду на зазначене, відсутня вина відповідача у невиплаті позивачу заробітної плати.

Крім того, задовольняючи вимоги позивача та стягуючи середній заробіток за час невиконання рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року суд не дав належну оцінку тій обставині, що 27 липня 2016 року був укладений графік погашення заборгованості Консорціум «Військово-будівельна індустрія» перед ОСОБА_3, який був підписаний сторонами, тобто позивач не заперечував проти такого способу виконання рішення суду.

З серпня 2016 року по травень 2017 року відповідач щомісячно перераховував на картку рахунок: 6855 грошові кошти на погашення заборгованості по заробітній платі і на травень 2017 року позивачу було перераховано 99 335,13 грн., в той час, як сума прийнятого боргу до виплати згідно Графіку до 20 серпня 2017 року повинна була виплачено в сумі 104 959,15 грн. та 23 469, 13 грн. податок на дохід 18 % і 1 955,76 грн. - військовий збір, а всього 130 384,04 грн.

Крім того, суд не врахував, що вимоги позивачем були заявлені коли відповідач знаходився в стадії ліквідації, а відтак відсутні підстави до задоволення додаткових вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду.

Відповідно до частини другої статті Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру.

Стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня фактичного розрахунку на підставі судового рішення має разовий характер, тому не підпадає під дію цього Закону.

Так, задовольняючи позов в частині стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою за період з 01 березня 2016 року по 31 грудня 2016 року в сумі 20 962 грн. 88 коп., суд на зазначені вимоги Закону увагу не звернув, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням і в цій частині нового рішення про відмову з наведених підстав у задоволені позову.

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування моральної шкоди, оскільки вони є похідними від заявлених вимог.

Виходячи з вищенаведеного, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним та обґрунтованим, і таким, що ухвалене з правильним застосуванням норм матеріального права, у зв'язку з чим наявні підстави для його скасування з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно пункту сьомого статті 141 ЦПК України якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач при подачі апеляційної скарги згідно платіжного доручення №859 від 04.12.2017 року сплатив в дохід держави судовий збір у сумі 1664,80 грн. (а.с. 88).

Отже, понесені відповідачем судові витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду підлягають компенсації за рахунок держави у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 листопада 2017 рокускасувати та ухвалити нове судове рішення наступного змісту.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову.

Компенсувати Консорціуму «Військово-будівельна індустрія» Міністерства оборони України витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 664,80 грн. за рахунок держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 31 січня 2019 року.

Судді:

Л.Д.Поливач

О.Ф.Мазурик

А.М.Стрижеус