КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 серпня 2019 року місто Київ

справа №752/3867/19

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді: Борисової О.В.

суддів: Ратнікової В.М., Невідомої Т.О.

за участю секретаря судового засідання - Савлук І.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року про відкриття провадження, постановлену під головуванням судді Мазур Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2019 року позивач звернулася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до відповідача, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за договором позики від 30 квітня 2009 року у розмірі 394409,74 доларів США, з яких: 125627,00 доларів США - основна сума боргу, 260127,05 доларів США - відсотки за користування позикою, встановлені договором за період з 30 квітня 2009 року по 30 квітня 2018 року, 8655,69 доларів США - 3% річних за прострочення виконання зобов`язань за період з 01 травня 2018 року по 28 січня 2019 року та судові витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року відкрито провадження у даній справі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив скасувати ухвалу суду першої інстанції та прийняти постанову про направлення справи на розгляд до Петриківського районного суду Дніпропетровської області.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилався на те, що 30 квітня 2009 року між ним та OMEGA EUROPEAN LLC було укладено договір позики, за умовами якого він отримав у позику 125627,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 23% річних.

Вказував, що згідно з п.8 вказаного договору, позика разом з відсотками має бути повернута 30 квітня 2018 року уповноваженому представнику OMEGA EUROPEAN LLCза адресою: місто Київ, Голосіївський район, вул.Лютнева, 58А.

Зазначав, що 28 січня 2019 року, між OMEGA EUROPEAN LLC та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до умов якого, OMEGA EUROPEAN LLC в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України відступило, а ОСОБА_2 прийняла, права вимоги за договором позики від 30 квітня 2009 року, який укладено між OMEGA EUROPEAN LLC та ним.

Зауважував, що як зазначається позивачем у позовній заяві, ним зобов`язання за вищезазначеним договором позики не виконано, а тому у ОСОБА_2 наявне право на звернення до суду з даним позовом та виходячи з того, що у договорі позики визначено місце його виконання: місто Київ, Голосіївський район, вул. Лютнева , 58А, то дане вирішення спору підсудне саме Голосіївському районному суду міста Києва.

Посилався на те, що виходячи з того, що предметом договору про відступлення права вимоги були лише майнові зобов`язання за договором позики від 30 квітня 2009 року, оскільки його було укладено вже після закінчення строку дії договору позики, а тому відсутні підстави які б надавали позивачу право на визначення територіальної юрисдикції, при вирішенні даного спору, на підставі ч.8 ст.28 ЦПК України, оскільки таке право було погоджено саме сторонами договору позики (умовами які не містять майнових ознак) і відповідно було актуальним на час існування саме договору позики для OMEGA EUROPEAN LLC та нього.

Вказував, що оскільки він зареєстрований по АДРЕСА_2 , то відповідно до ч.1 ст.27 ЦПК України вважає, що розгляд даної справи повинен відбуватися в Петриківському районному суді Дніпропетровської області.

Від представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній посилаючись на те, що апеляційна скарга є безпідставною та необґрунтованою, просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. Вказував, що договором про відступлення права вимоги, ОСОБА_2 набула усі права кредитора за договором позики, включаючи право на визначення територіальної юрисдикції при вирішенні спору про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором позики.

У судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з вищевказаних підстав.

Представник позивача у судовому засіданні апеляційного суду проти задоволення апеляційної скарги заперечував.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.353 ЦПК України, окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов'язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п.1 ст.6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач ОСОБА_2 у позовній заяві вказувала на те, що оскільки за договором позики визначено місце повернення позики за адресою: м істо Київ, вул. Лютнева, будинок 58-А , який згідно адміністративно-територіального устрою міста Києва відноситься до Голосіївського району містаКиєва, а відтак даний позов підлягає розгляду в Голосіївському районному суді міста Києва на підставі ч.8 ст.28 ЦПК України.

За загальним правилом, визначеним ч.1 ст.27 ЦПК України позов до фізичної особи пред`являється в суд за зареєстрованим у встановленим законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Частиною 8 ст.28 ЦПК України передбачено альтернативне правило підсудності, відповідно до якого позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред`являтися також за місцем виконання цих договорів.

Відповідно до положень вказаної норми за місцем виконання договору можуть пред`являтися позови за наявності однієї з наступних умов: в договорі зазначене місце виконання; вимоги, заявлені на підставі договору, який можна виконувати тільки в певному місці.

Позивач має право на вибір між кількома судами, яким згідно з статтею 28 цього Кодексу підсудна справа, за винятком виключної підсудності, встановленої статтею 30 цього Кодексу (ч.16 ст.28 цього Кодексу).

Згідно з ч.1 ст.532 ЦК України місце виконання зобов`язання встановлюється у договорі.

За п.4 ч.1 ст.532 ЦПК України якщо місце виконання зобов`язанняне встановлено у договорі, виконання провадиться: за грошовим зобов'язанням - за місцем проживання кредитора, а якщо кредитором є юридична особа, - за її місцезнаходженням на момент виникнення зобов'язання. Якщо кредитор на момент виконання зобов'язання змінив місце проживання (місцезнаходження) і сповістив про це боржника, зобов'язання виконується за новим місцем проживання (місцезнаходженням) кредитора з віднесенням на кредитора всіх витрат, пов'язаних із зміною місця виконання.

Відповідно до роз`яснень, викладеними в п.39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» правила визначення місця виконання зобов`язання передбачено статтею 532 ЦК. При цьому слід ураховувати, що правила цієї статті застосовуються до зобов`язань, виконання яких з урахуванням їх особливостей можливе лише у певному місці. У разі, якщо така особливість не визначена (наприклад, пункт 4 частини першої статті 532 ЦК) і не вбачається зі специфіки спірних відносин, то підсудність справи визначається за загальними правилами підсудності.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2009 року між OMEGA EUROPEAN LLCта ОСОБА_1 було укладено договір позики, за умовами якого останній отримав у позику 125627,00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошима у розмірі 23% річних.

У п.8 вказаного договору сторони договору погодили, що позика разом з нарахованими відсотками має бути повернена позичальником в дату, визначену в п.2 цього договору уповноваженому представнику позикодавця за адресою: 58-а, вул. Лютнева, Голосіївський район, Київ, Україна.

В подальшому, 28 січня 2019 року між OMEGA EUROPEAN LLC та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги, відповідно до п.1.1 якого первісний кредитор (OMEGA EUROPEAN LLC) в порядку та на умовах, визначених цим договором та чинним законодавством України відступило, а новий кредитор ( ОСОБА_2 ) прийняла (набула) права вимоги первісного кредитора за договором позики від 30 квітня 2009 року, який укладено між OMEGA EUROPEAN LLC та ОСОБА_7 .

Таким чином, від OMEGA EUROPEAN LLC до ОСОБА_2 перейшло право вимоги зі всіма правами та обов`язками, які випливають з договору позики від 30 квітня 2009 року, в тому числі щодо визначення місця виконання договору за адресою: 58-а, вул. Лютнева, Голосіївський район, Київ, Україна.

Таким чином, позивач скористалася наданим їй правом визначеним ч.ч.8, 16 ст.28 ЦПК України та звернулася із позовом до суду за місцем виконання договору позики від 30 квітня 2009 року.

Верховний Суд в ухвалі від 02 липня 2018 року, справа №552/9770/14-ц (провадження № 61-36739 ск18) вказував на те, що право вибору між судами, яким згідно із загальним правилом підсудності цивільних справ і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві. Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Враховуючи, що сторонами договору позики визначено місце виконання спірного зобов'язання, при цьому специфіка правовідносин щодо повернення грошових коштів не свідчить про те, що їх виконання можливе виключно в певному місці, законним та обгрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для відкриття судом першої інстанції провадження у цій справі із застосуванням правил альтернативної підсудності.

Доводи апелянта про те, що предметом договору про відступлення права вимоги були лише майнові зобов`язання за договором позики від 30 квітня 2009 року, вказаний договір було укладено вже після закінчення строку дії договору позики, а тому відсутні підстави які б надавали позивачу право на визначення територіальної юрисдикції, при вирішенні даного спору на підставі ч.8 ст.28 ЦПК України, оскільки таке право було погоджено саме сторонами договору позики колегія судді відхиляє, оскільки сам факт закінчення строку дії двостороннього правочину, виконання якого здійснено тільки однією стороною, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін цього правочину та не звільняє другу сторону такого правочину - позичальника від відповідальності за невиконання ним свого обов`язку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, а посилання відповідача ОСОБА_1 на порушення правил підсудності є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином ухвала Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року про відкриття провадження постановлена з додержанням вимог процесуального законодавства, внаслідок чого підстав для її скасування, з мотивів викладених в апеляційній скарзі не вбачається.

Керуючись ст.ст.268, 367, 368, 374, 375, 381-383 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину постанови зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 13 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: