441/1554/16-ц 2/441/24/2019
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.12.2019 року Городоцький районний суд Львівської області у складі:

головуючого-судді Українець П.Ф.

за участі секретаря Петрик-Ключник М.Є.

представників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Городок Львівської обл. справу за позовом ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа - Городоцька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування та позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, Городоцька державна нотаріальна контора про визнання заповіту недійсним,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_11 07.11.2016р. звернулись з позовом до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , просили визнати за кожним право власності на 1/9 ідеальну частку у праві власності на житловий будинок на АДРЕСА_1 . в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги мотивували тим, що вищеозначений будинок належав колгоспному двору, членами якого були і до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 і ОСОБА_13 . Оскільки майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, вони, кожен, були власниками по 1/3 частини вищеозначеного будинку. ОСОБА_13 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , після його смерті відкрилася спадщина, яку вони прийняли, як спадкоємці першої черги за законом, бо проживали із спадкодавцем на момент відкриття спадщини та успадкували в т.ч. по 1/9 ідеальній частці у праві власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

07.11.2016р. ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту укладеного 10.08.2015р. ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_7 , що посвідчений в Керницькій сільській раді Городоцького р-ну Львівської обл., за реєстровим № 31, мотивуючи тим, що заповіт не підписаний ОСОБА_14 , що в минулому той обіцяв, що належне йому майно успадкує він, як онук, вважає, що відповідно до ст. 1257 ЦК України волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, тому заповіт є недійсним.

Ухвалою суду від 09.03.2017р. справи за вищеозначеними позовами об`єднано в одне провадження.

В суді ОСОБА_4 позови підтримав, пояснив, що його батько - ОСОБА_13 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , до листопада 1989р. проживав у будинку на АДРЕСА_1 , цей будинок належав колгоспному двору і зберігся після його припинення, тому він з родичами бажає успадкувати 1/3 частку у майні колгоспного двору, яка належала батькові. Що ОСОБА_7 давно, на прохання своїх батьків ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , став жити у будинку на АДРЕСА_1 , доглядав їх, але вважає, що ОСОБА_14 заповіту на користь ОСОБА_7 10.08.2015р. не підписував, або ж уклав такий під впливом, бо раніше будинок обіцяв йому, а не відповідачу.

Представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_1 висловився на підтримання вимог з мотивів викладених у позовах його довірителя від 07.11.2016р., також пояснив, що з пояснень в суді експерта ОСОБА_19 вбачається, що із збільшенням віку особи, ступінь виробленості її почерку не підвищується. Оскільки згідно із висновком проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи № 3268 від 02.10.2017р. підпис від імені ОСОБА_14 в заповіті від 10.08.2015р. виконано рухами високого ступеню виробленості, а в інших, що передували цьому заповіту (2008р., 2014р.) - рухами середнього ступеню виробленості, то слід вважати, що оспорюваний заповіт ним не підписаний. Дав інші пояснення, просить про задоволення вимог його довірителя.

ОСОБА_6 позов підтримала, просить про визнання права на 1/9 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 ., мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік, а батько ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , з яким до цього проживали на АДРЕСА_2 , прийняли спадщину після його смерті. Також пояснила, що до листопада 1989р. проживала з чоловіком у будинку на АДРЕСА_1 , що тому належить частка у вищеозначеному будинку, яку вона і діти хочуть спадкувати. Оскільки ОСОБА_7 не допускає їх до будинку, звернулись з позовом до суду, вважає, що заповіт від 10.08.2015р. на користь останнього слід визнати недійсним.

Позивач ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась, 31.07.2017р. подала заяву, у якій позов підтримала, просила про розгляд справи за її відсутності (т.1 а.с.73-74).

Відповідач ОСОБА_7 позовів не визнав, пояснив, що його батькові ОСОБА_14 на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 ., що 10.08.2015р. останній склав заповіт, за яким усе майно, яке належало йому і на яке за законом матиме право, заповів йому, як сину, що після смерті батька він прийняв спадщину, дав інші пояснення, вважає позови безпідставними, просить відмовити у задоволенні позовів.

Представник відповідача ОСОБА_7 - ОСОБА_2 висловився на відмову у задоволенні позовів, мотивуючи тим, що в суді не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що будинок на АДРЕСА_1 . належав колгоспному двору, що ОСОБА_14 10.08.2015р. склав заповіт, за яким на випадок смерті усе належне йому майно заповів сину ОСОБА_7 , а обставин, які б свідчили, що таке волевиявлення не було вільним або ж суперечило волі останнього не встановлено, тому єдиним спадкоємцем по смерті ОСОБА_14 є відповідач ОСОБА_7 , який спадщину прийняв, користується спадковим майном.

ОСОБА_9 в суді висловилась на визнання вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та на підтримання вимог ОСОБА_4 , мотивуючи тим, що родина остерігається того, щоб батьківським будинком не заволоділа дружина відповідача. Також пояснила, що ОСОБА_13 вибув із батьківського двору в 1989р., що ОСОБА_7 давно проживає в будинку на АДРЕСА_1 , що повернувся він у будинок з волі батьків, доглядав за ними, знала від батька ОСОБА_14 , що він бажає скласти заповіт лише на ОСОБА_7 , а згодом, що зробив таке розпорядження.

ОСОБА_10 в суді визначеної позиції по суті вимог ОСОБА_4 , ОСОБА_6 і ОСОБА_5 не висловила. Пояснила, що не приймала і не бажає приймати спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_14 , що заяву з цього приводу до нотаріальної контори 17.06.2016р. подала за спонукання ОСОБА_4 .

ОСОБА_8 в судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_3 позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 про визнання права власності визнала, пояснила, що по смерті ОСОБА_13 його частку у майні колгоспного двору мають успадкувати позивачі - дружина і діти. Що заяву про прийняття спадщини по смерті батька ОСОБА_14 , ОСОБА_8 подала після того, як довідалась про заповіт на користь відповідача. Що її довіритель непрацездатна, має право на обов`язкову частку у спадщині, а тому є підстави до задоволення позову про визнання заповіту недійсним.

Представник Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. ОСОБА_22 в суді пояснив, що заповіт ОСОБА_14 , яким він усе майно, що належить йому і на яке він матиме право, заповів синові ОСОБА_7 , посвідчувався ним особисто в сільській раді 10.08.2015р., що таке волевиявлення ОСОБА_14 було вільним і ґрунтувалось на тому, що він проживає з ОСОБА_7 , той з дружиною допомагають йому і доглядають за ним.

Представник Городоцької державної нотаріальної контори Львівської обл. в судове засідання не з`явився, 27.11.2019р. завідувач подала заяву про розгляд справи за відсутності їх представництва (т.3 а.с.17).

Заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали, суд дійшов до наступного висновку.

Європейський Суд з прав людини у рішенні «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994 року нагадав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються; межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватись в світлі обставин кожної справи.

Так, за положеннями ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із пояснень сторін та копій свідоцтв про народження (т.1 а.с.202, 207, 224) ОСОБА_14 та ОСОБА_15 уклали шлюб 05.11.1955р., вони є батьками ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 і ОСОБА_10 .

З копії свідоцтва про одруження (т.1 а.с.25) видно, що ОСОБА_13 і ОСОБА_6 одружились 23.07.1988р., після реєстрації шлюбу обоє мають прізвище ОСОБА_6 .

Із копії свідоцтв про народження (т.1 а.с.26, 27) видно, що ОСОБА_13 є батьком ОСОБА_4 і ОСОБА_5 .

З оглянутих в судовому засіданні пенсійної справи ОСОБА_14 (а. 7) та погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1986-1990р.р. (а. 3, 4), із копії витягів з погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1991-1995р.р. (т.1 а.с.22-24) видно, що ОСОБА_14 був членом колгоспу «Зоря», що він голова колгоспного двору, з ним проживали: дружина ОСОБА_15 та син ОСОБА_7 , який вибув із двору 01.07.1987р.; дочка ОСОБА_9 , що вибула з двору 21.12.1987р.; син ОСОБА_13 , що вибув із двору 24.11.1989р.; що в 1991-1995р.р. у дворі проживали тільки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 21.03.1999р., виданого на підставі рішення виконкому Городоцької районної ради народних депутатів № 16 від 19.01.1989р. (т.1 а.с.18) убачається, що житловий будинок АДРЕСА_1 . належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_14 .

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні.Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).

Із пояснень сторін, з оглянутої в судовому засіданні погосподарської книги Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. за 1986-1990р.р. судом встановлено, що ОСОБА_13 вибув із вищеозначеного будинку 24.11.1989р., тобто менше ніж за три роки до часу прийняття ЗУ «Про власність» - 15.04.1991р., тому не втратив права на частку в майні, яке належало колгоспному двору.

Відповідно до ст. 120 ЦК України (в редакції 1963р. ) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ч.2 ст.123 ЦК України 1963р).

Отже, ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , як членам колгоспного двору на 15.04.1991р., належало в т.ч. по 1/3 частці в житловому будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_13 , що видно із копії свідоцтва про смерть (т.1 а.с.112), помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після смерті ОСОБА_13 спадщину прийняли його дружина - ОСОБА_6 і діти - ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , оскільки на момент його смерті проживали та були зареєстровані з ним на АДРЕСА_4 , що має підтвердження поясненнями сторін та довідкою ЛКП «Нове» № 1060 від 29.03.2017р. (т.2 а.с.119).

Спадщина ОСОБА_13 складається із 1/3 ідеальної частки в житловому будинку АДРЕСА_1 , що належала йому як члену колгоспного двору на 15.04.1991р.

Відповідно до ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Отже, після смерті спадкодавця ОСОБА_13 , його дружина ОСОБА_6 та діти ОСОБА_4 і ОСОБА_5 успадкували, кожен, по 1/9 ідеальної частки житлового будинку АДРЕСА_1 .

З огляду на наведене, суд приходить до висновку, що померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_13 у праві спільної сумісної власності на будинок АДРЕСА_1 , як у майні колгоспного двору, належала 1/3 частка, що позивачі прийняли спадщину після його смерті, а тому визнає за ними право власності на 1/9 ідеальну частину, за кожним, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13

Щодо позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, складеного 10.08.2015р. ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_7 , що посвідчений головою Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований 10.08.2015р. за № 31, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України, заповітом є розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За положеннями ст. 1244 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто.

Згідно ст. 1247 ЦК України, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до ч. 4 ст. 207 цього Кодексу.

Заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та змісту та посвідчення, є нікчемним (ч. 1 ст. 1257 ЦК України).

Судом встановлено, що 10.08.2015р. ОСОБА_14 склав на ім`я ОСОБА_7 заповіт, що посвідчений головою Керницької сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований 10.08.2015р. за № 31, за яким ОСОБА_14 усе майно, яке належатиме йому і на яке за законом матиме право заповів синові ОСОБА_7 (т.1 а.с.113).

Із копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 (т.1 а.с.111) убачається, що ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач ОСОБА_4 просить визнати вищеозначений заповіт недійсним, мотивуючи тим, що такий не підписаний ОСОБА_14 , або ж, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За клопотанням позивача ухвалою суду від 06.06.2017р. у справі призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу (т.2 а.с.15-16).

Із висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3268 від 02.10.2017р. (т.2 а.с.29-32) убачається, що підписи від імені ОСОБА_14 у примірнику заповіту від 10.08.2015р. та від 10.09.2013р. виконані однією особою, а підписи від його ж імені у примірниках заповітів від 10.08.2015р., 25.03.2008р. і 22.09.2014р. виконані різними особами.

Допитана в суді судовий експерт ОСОБА_19 пояснила, що не може категорично висловитися про те, належить чи не належить підпис на зразку заповіту від 10.08.2015р. ОСОБА_14 .

Однак, в судовому засіданні голова Керницької сільської ради Львівської обл. ОСОБА_22, як свідок, показав, що 10.08.2015р. ОСОБА_14 , в сільській раді, свідомо, з власної волі, склав заповіт на сина ОСОБА_7 , особисто підписав такий, що ним посвідчено означений заповіт та зареєстровано в реєстрі за № 31.

Суд не має підстав не вірити показанням вищеозначеного свідка, оскільки такі чіткі, логічні, відповідають матеріалам справи, мають підтвердження показаннями в суді відповідача/третьої особи ОСОБА_9 в тій частині, що ОСОБА_14 в останні роки, проживаючи із сім`єю ОСОБА_7 , казав, що хоче заповісти своє майно останньому, а також що зробив такий заповіт.

Та обставина, що укладенню 10.08.2015р. ОСОБА_14 заповіту в користь ОСОБА_7 передували заповіти від його імені в 2008р. і 2014р., не дає підстав до визнання оспорюваного заповіту недійним, оскільки заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок її смерті, останньою волею спадкодавця і, що акт останньої волі скасовує його попереднє волевиявлення.

З огляду на вищенаведене, суд не має підстав вважати, що при складенні 10.08.2015р. у Керницькій сільській раді Городоцького р-ну Львівської обл. ОСОБА_14 заповіту на користь ОСОБА_20 , волевиявлення заповідача не було вільним, або ж, що такий ним не підписаний, в т.ч. і за покликань представника позивача щодо ступеню виробленості почерку, яким виконано підпис ОСОБА_14 та відмовляє у задоволенні вимог про визнання недійсним вищеозначеного заповіту.

У провадженні ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , кожним, понесено судові витрати за сплату судового збору при зверненні до суду із вимогами майнового характеру в сумі по 551 грн. 21 коп. (а.с.1).

З огляду на положення ст.ст. 133, 141 ЦПК України, з відповідачів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (з кожного) слід стягнути в користь позивачів ОСОБА_21 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 (кожного), по 137 грн. 80 коп. судових витрат.

Оскільки в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання заповіту недійсним суд відмовляє, то немає підстав до стягнення судових витрат понесених позивачем при поданні цього позову і його розгляді в суді.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 133, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 1257, 1267, 1268, 1296, 1297, 1301 ЦК України, ст.ст. 120, 123 ЦК України (1963р.), суд -

у х в а л и в :

позов ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 до ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , третя особа - Городоцька державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 право власності на 1/9 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_13 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кожним.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_7 , треті особи - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , Керницька сільська рада Городоцького району Львівської області, Городоцька державна нотаріальна контора про визнання недійсним заповіту складеного 10.08.2015р. від імені ОСОБА_14 на ім`я ОСОБА_7 , що посвідчений Керницькою сільською радою Городоцького р-ну Львівської обл. та зареєстрований 10.08.2015р. за № 31 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (з кожного) в користь ОСОБА_4 , ОСОБА_5 і ОСОБА_6 , кожного, по 137 грн. 80 коп. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, через Городоцький районний суд Львівської обл. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 16.12.2019р.

Суддя: Українець П.Ф.