ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 204/3636/15

провадження № 61-9633 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач, відповідач за зустрічним позовом - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

представник позивача, відповідача за зустрічним позовом- Успенський Костянтин Миколайович ,

відповідач, позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

відповідач, третя особа за зустрічним позовом - ОСОБА_3 ,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року в складі судді Токар Н. В. та на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року в складі колегії суддів Прозорової М. Л., Максюти Ж. І., Макарова М. О.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 104 637,29 грн заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 12 серпня 2008 року АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 , відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у розмірі 21 134 доларів США, а відповідач зобов`язалася повернути його у повному обсязі не пізніше 11 серпня 2015 року та сплачувати 14% річних за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором банк та ОСОБА_3 уклали договір поруки від 12 серпня 2008 року № 223128, відповідно до якого поручитель зобов`язався відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 усіх зобов`язань, що виникли з кредитного договору.

У зв`язку з тим, що відповідачі зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконали, станом на 20 травня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 104 637,29 грн, яка складається із 62 686,39 грн простроченої заборгованості по кредиту з вересня 2014 року, 14 243,9 грн заборгованості по процентах, 10 801,63 грн заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів, яку позивач просить стягнути в судовому порядку.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася із зустрічним позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу недійсним.

В обґгрунтування своїх вимог зазначила, що при укладенні договору про надання споживчого кредиту банк порушив вимоги цивільного законодавства. Зокрема, договір був підписаний у відокремленому відділенні № 804, начальник відділення якого діяла на підставі довіреності, копію якої банком надано не було.

Пояснила, що не отримувала кредитні кошти в іноземній валюті, перед укладанням кредитного договору банк не повідомив ОСОБА_2 про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, тому в діях банку містяться ознаки обману.

Вважає, що договір про надання споживчого кредиту від 12 серпня 2008 року № 0 підписаний не нею, а іншою особою.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно з відповідачів на користь банку 104 637,29 грн заборгованості за кредитним договором.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ОСОБА_3 , про визнання кредитного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу недійсним відмовлено.

Суд першої інстанції, задовольняючи вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення заборгованості, виходив із того, що ОСОБА_2 та поручитель ОСОБА_3 свої зобов`язання за кредитним договором та договором поруки належним чином не виконували, внаслідок чого утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 щомісячно протягом шести років виконувала свої обов`язки зі сплати кредитних коштів, визнаючи його умови. Обставини недійсності кредитного договору нею не доведені.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильних висновків про наявність правових підстав для задоволення позову та відмови у задоволенні зустрічного позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2016 року ОСОБА_2 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказані судові рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 листопада 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої чи апеляційної інстанцій.

Заперечує, що отримувала грошові кошти за кредитним договором та підписувала кредитний договір, вважає, що банк не ознайомив її з умовами надання споживчого кредиту.

Вважає, що порука ОСОБА_3 припинена у зв`язку зі збільшенням відповідальності за основним зобов`язанням без його згоди.

Рішення судів у частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором поручителем у касаційному порядку не оскаржуються, тому Верховним Судом у цій частині не переглядаються.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

26 січня 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення на касаційну скаргу Успенського К. М., який діє на підставі довіреності в інтересах ПАТ «Укрсиббанк», у якому представник позивача, відповідача за зустрічним позовом просить суд відхилити касаційну скаргу та залишити в силі судові рішення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 12 серпня 2008 року АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_2 уклали договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 .

Відповідно до умов кредитного договору позивач надав відповідачу кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у розмірі 21 134 доларів США, а ОСОБА_2 зобов`язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 11 серпня 2015 року та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 14 % річних.

Відповідно до додатку № 1 до кредитного договору погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору. Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця.

У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором банк та ОСОБА_3 уклали договір поруки від 12 серпня 2008 року № 223128, відповідно до якого поручитель взяв на себе зобов`язання перед кредитором відповідати в повному обсязі по зобов`язаннях ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобу.

19 березня 2009 року та 24 лютого 2010 року банк та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 2 та додаткову угоду № 3 до кредитного договору, відповідно до умов яких змінено графік погашення по кредиту.

24 лютого 2010 року банк та ОСОБА_2 уклали додаткову угоду № 4 до кредитного договору, якою встановили процентну ставку з 24 лютого 2010 року в розмірі 14,5% річних.

В порушення умов кредитного договору відповідач не виконує свої зобов`язання за кредитним договором, внаслідок чого утворилася заборгованість перед позивачем за кредитним договором, яка станом на 20 травня 2015 року становить 104 637,29 грн та складається із 62 686,39 грн простроченої заборгованості по кредиту з вересня 2014 року, 14 243,9 грн заборгованості по процентах, 10 801,63 грн заборгованості по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів.

У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору на адресу відповідачів 20 лютого 2015 року були направлені вимоги щодо погашення заборгованості за договором кредиту, які відповідачі отримали 03 березня 2015 року та проігнорували.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Частиною першою статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо.

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає зі звичаїв ділового обороту.

Доводи касаційної скарги щодо наявності підстав для визнання недійсним кредитного договору про надання споживчого кредиту та застави транспортного засобуспростовуються встановленими судами обставинами, відповідно до яких ОСОБА_2 уклала із банком договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 , який містив усі умови кредитування, отримала споживчий кредит, а також виконувала свої зобов`язання за кредитним договором із серпня 2008 року по серпень 2014 року.

Аргументи касаційної скарги про припинення договору поруки колегією суддів не враховуються з огляду на те, що при розгляді справи в судах першої та апеляційної інстанцій ОСОБА_2 на вказані обставини в обґрунтування підстав для відмови у задоволенні позову банку, або підстав для задоволення зустрічного позову не посилалася.

Інші доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

У контексті вказаної практики Верховний Суд уважає наведене обґрунтування цієї постанови достатнім.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК України підстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваного судового рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 18 листопада 2015 року тарішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук