Провадження № 2/761/2700/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Піхур О.В.

за участю:

секретаря судового засідання - Буцан Р.О.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва подано позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою судді від 27.11.2018 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено до розгляду у підготовче засідання.

Ухвалою суду від 23.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою суду від 30.07.2019 року провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди закрито у зв`язку з відмовою позивача від цієї позовної вимоги.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що у червні 2018 року йому стало відомо про систематичне поширення щодо нього відповідачем недостовірної інформації серед мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме, що «позивач є вбивцею, ховається від призову захисту держави, прихильником сепаратизму й приймав участь у збройному конфлікті на сході України на стороні незаконних формувань - силового блоку так званого «ДНР»». Дані дії відповідача щодо розповсюдження відносно позивача недостовірних відомостей порушують його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію. Зазначена інформація є недостовірною, оскільки не відповідає дійсності, позивач не притягувався до кримінальної відповідальності, а також не приховувався від призову до лав військових України, тому що проходив військову службу за контрактом та безпосередньо захищав незалежність, соборність й суверенітет України на сході України.

Тому позивач просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість ділової репутації позивача, інформацію поширену відповідачем, що позивач є вбивцею, ховається від призову захисту держави, прихильником сепаратизму й учасником збройного конфлікту на сході України на стороні незаконних формувань - силового блоку так званого «ДНР».

Позивач, представник позивача в судовому засіданні позов підтримали повністю, просили суд його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в їх задоволенні, суду пояснив, що відповідач не поширював вказану в позовній заяві інформацію про позивача, а між ними відбулась словесна перепалка щодо паркування автомобіля позивача.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дійшов висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як стверджує позивач, стосовно нього відповідачем поширена недостовірна інформація серед мешканців будинку АДРЕСА_1 , а саме, що «позивач є вбивцею, ховається від призову захисту держави, прихильником сепаратизму й приймав участь у збройному конфлікті на сході України на стороні незаконних формувань - силового блоку так званого «ДНР»» і ця інформація є недостовірною, аргументує це тим, що на день звернення з цією позовною заявою відсутні будь-які докази вищевикладеного.

На підставі ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист особистого немайнового права може здійснюватися також іншим способом відповідно до змісту цього права, способу його порушення та наслідків, що їх спричинило це порушення (ч. 2 ст. 275 ЦК України).

В той же час, ст. 277 ЦК України передбачає спеціальний спосіб захисту особистих немайнових прав: спростування недостовірної інформації.

Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно до частини четвертої статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно зі статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і частин другої та третьої статті 34 Конституції України кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві, зокрема, для захисту репутації чи прав інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

У статті 201 ЦК України передбачено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація.

Відповідно до статті 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно зі статтею 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно дост.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку про відсутність доказів, які б доводили, що саме відповідач поширив інформацію про позивача, вказану в позовній заяві, а тому у задоволені позовних вимог необхідно відмовити, у зв`язку з чим не підлягають задоволенню вимоги стягнення судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.ч.1-3 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З матеріалів справи вбачається, 02.01.2019 року між відповідачем та адвокатським об`єднанням «Юстарк» укладено договір про надання правової допомоги №02/01/19, відповідно до якого адвокатське об`єднання зобов`язується надавати правовому допомогу відповідачу в судових органах. Витрати на правничу допомогу складають 10500,00 грн., а саме : 3000,00 грн.- гонорара за підготовку відзиву на позовну заяву, 7500,00 грн. - участь адвоката у трьох судових засіданнях 23.01.2019р., 23.04.2019р., 30.07.2019р. На підтвердження витрат на правову допомогу в сумі 10500,00 грн., представником відповідача надано квитанції від 22.01.2019 року на суму 5500,00 грн., від 19.04.2019 року на суму 2500,00 грн., від 18.07.2019 року на суму 2500,00 грн.

Враховуючи викладене, відповідно до ст. 141 ЦПК України, беручі до уваги співмірність розміру витрат на виконання професійної правничої допомоги з ціною позову та відмовою в задоволенні позовних вимог з позивача на користь відповідача слід стягнути 10500,00 грн. понесених судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги при розгляді справи в суді.

Керуючись: Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, ст.ст. 16, 201, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 76, 77, 81, 263-265 ЦПК України

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 10500,00 грн.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України (в редакції від 03.10.2017 року) : до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи: апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу, а саме, відповідно до ч.1 ст. 296 ЦПК України : апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 12.08.2019 року.

Суддя