П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Тімуш Д.І.

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Пальора Г.Ю. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації,

В С Т А Н О В И В:

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування державної реєстрації. Одночасно з позовом подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру, яка є предметом оскаржуваного ним договору. Свою заяву обґрунтовував тим, що між сторонами існує спір щодо вищевказаної квартири, в якій позивач фактично проживає. В 1993 році квартира була приватизована, як вважав позивач, на нього та дружину. В той же час, у 2016 році після смерті дружини позивача стали виселяти з житла, пояснивши, що спірна квартира була приватизована тільки на дружину, яка за свого життя подарувала її відповідачу ОСОБА_3 . В подальшому під час розгляду судових справ щодо скасування приватизації спірної квартири та визнання недійсним договору дарування, відповідач продав спірну квартиру неповнолітній онуці, що унеможливило виконання рішення суду по справі № 755/4133/18. За таких умов позивач стверджує, що існують об`єктивні підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову ускладнить або ж унеможливить виконання рішення у разі задоволення позову.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року заява про вжиття заходів забезпечення позову задоволена в повному обсязі.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 , яка діє в справі як законний представник малолітньої ОСОБА_4 , подала апеляційну скаргу, вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необґрунтованою, постановленою із грубим порушенням норм процесуального права. Обґрунтовувала її тим, що судом не звернуто увагу на те, що позивач не є стороною договору, а оспорюваний договір не впливає на права та законні інтереси позивача, у зв`язку з чим судом безпідставно накладений арешт за заявою такої особи. Крім того судом не перевірено наявності зазначених в ст.ст. 149, 150 ЦПК України підстав для забезпечення позову, жодної умови для вжиття таких заходів не дотримано. З цих підстав просить оскаржувану ухвалу скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав:

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції встановив, що предметом розгляду в даній справі є вимога про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири. При цьому позивачем є особа, чиє право на приватизацію саме цієї спірної квартири було порушене, що встановлено рішенням суду від 20.10.2016 року, відтак є преюдиційним фактом в даній справі. Крім того, під час судового розгляду справ щодо скасування приватизації спірної квартири та визнання недійсним договору її дарування ОСОБА_3 , який володій спірною квартирою на той час, здійснив її відчуження неповнолітній онуці, що в подальшому унеможливило виконання рішення суду по справі №755/4133/18.

Оцінивши наведені доводи заявника та дослідивши представлені ним докази, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість вимог про вжиття заходів забезпечення позову та наявність передбачених законом підстав для цього. З даним висновком погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його законним і обґрунтованим.

Відповідно до положень ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи може забезпечити позов, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду, ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ст. 150 ЦПК України).

Згідно ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову, захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням необхідності саме такого заходу, ціну позову, про забезпечення якого просить заявник, пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення, інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

За своєю правовою природою правовий інститут забезпечення позову покликаний гарантувати особам, які беруть участь у справі, реальну можливість ефективного захисту свого права шляхом дійсного виконання можливого рішення суду у разі задоволення позовних вимог. Саме тому такі заходи покликані забезпечити можливість охорони матеріально-правових інтересів позивача від потенційних недобросовісних дій інших учасників, направлених на ухилення від реального та ефективного виконання судового рішення, в тому числі з метою запобігання труднощам у подальшому виконанні такого рішення.

Зважаючи на наведені положення, при вирішенні питання про вжиття заходів забезпечення позову суд має дослідити, чи є реальним спір між сторонами, чи існує небезпека ускладнення можливості виконання рішення суду, чи запропонований вид забезпечення є співмірним із заявленими вимогами та чи забезпечує він досягнення мети, задля якої ставиться питання про забезпечення позову. Єдиною передбаченою законом підставою для застосування заходів забезпечення позову є виключно ризик ускладнення/унеможливлення виконання рішення суду у справі або ефективного поновлення прав та інтересів позивача. При цьому жодного питання по суті спору, в тому числі й щодо обґрунтованості позовних вимог, суд на даній стадії не вирішує.

При розгляді даної апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду виходить з того, що з матеріалів справи вбачається існування реального спору між сторонами, за вирішенням якого позивач і звернувся з позовом до суду. Об`єкт забезпечення позову прямо пов`язаний з предметом спору, а застосований судом захід забезпечення є співмірним із заявленими позовними вимогами. Окремо колегія суддів зважає й на неможливість прийняття позиції щодо незаконності оскаржуваного судового рішення через відсутність в справі доказів того, що учасниками справи дійсно вчиняються дії, направлені на уникнення можливого виконання рішення суду. Оскільки мета забезпечення позову саме й полягає в недопущенні вчинення дій, направлених на ускладнення можливості виконання рішення суду, вимога про надання доказів існування того, що ще не сталося, і чому застосовані заходи мають запобігти, є необгрунтованою. При вирішенні такого питання суд має враховувати, чи дійсно існує можливість вчинення таких дій, відтак чи заявлені ризики є реальними.

В даному випадку усі вищенаведені вимоги до застосованих судом першої інстанції заходів забезпечення позову були дотримані. За таких умов колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення. Апелянтом не було відповідним чином доведено наявності передбачених законом підстав для скасування чи зміни ухвали суду першої інстанції, відтак апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Згідно вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 18 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: Т.О. Писана

К.П. Приходько