Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 310/5926/16-ц

провадження № 61-29959св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Стрільчука В. А. (суддя-доповідач),

суддів: Жданової В. С., Ігнатенко В. М., Карпенко С. О., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 рокуу складі колегії суддів: Трофимової Д. А., Крилової О. В., Воробйової І. А.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій.

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який уточнила у процесі розгляду справи, до ОСОБА_2 про стягнення процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами, посилаючись на те, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2012 року, яке набрало законної сили 07 серпня 2012 року, з ОСОБА_2 на її користь стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 141 123 грн та судовий збір в розмірі 1 411,23 грн. Відповідач не повернув кошти в повному обсязі, станом на 01 серпня 2016 року борг складає 138 569,01 грн. Враховуючи викладене, на підставі статті 536, частини другої статті 1214 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму процентів за користування грошовими коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 13 серпня 2013 року до 23 січня 2017 року в розмірі 72 389,71 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року у складі судді Троценко Т. А. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що правовідносини між сторонами виникли внаслідок порушення договору про зобов`язання спільного придбання квартири, за якими ОСОБА_1 сплачувала замість ОСОБА_2 частину щомісячних внесків до Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль». Оскільки відповідач фактично не отримував грошових коштів від ОСОБА_1 , боргових зобов`язань між ними не виникало, тому положення статті 536, частини другої статті 1214 ЦК України не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами в розмірі 72 389,71 грн та судові витрати в розмірі 1 434,94 грн.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що предметом позову в цій справі є стягнення з відповідача процентів за користування чужими грошовими коштами, набутими відповідачем без достатніх правових підстав. Місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, зважаючи на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, щодо права особи на одержання процентів на підставі статті 536, частини другої статті 1214 ЦК України. Оскільки сторонами не було встановлено розміру процентів за користування чужими грошовими коштами, такий розмір не визначений законом або іншим актом цивільного законодавства, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи.

У серпні 2017 року ОСОБА_2 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017 року, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 року залишити в силі.

Касаційна скарга мотивована тим, що рішенням апеляційного суду необґрунтовано стягнуто проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі облікової ставки Національного банку України. До правовідносин між сторонами неможливо застосувати статтю 536 ЦК України, оскільки ОСОБА_1 отримувала грошові кошти від здачі в найм належної йому квартири і сплачувала ці кошти на погашення його кредиту, тобто кошти не є безпідставно набутими. Висновок апеляційного суду про нарахування процентів на суму заборгованості в розмірі 138 569,01 грн є безпідставним, оскільки в період з 2012 року по 2017 рік з його пенсіїна користь ОСОБА_1 щомісячно відраховувалися суми в рахунок погашення цієї заборгованості.

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала заперечення на касаційну скаргу, в якому просила залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, зазначивши про його законність і обґрунтованість та безпідставність доводів скарги.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано її матеріали з Бердянського міськрайонного суду Запорізької області.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

23 травня 2018 року справу № 310/5926/16-ц Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від 04 липня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 389 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 213 Цивільного процесуального кодексу Українивід 18 березня 2004 року в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного судового рішення (далі - ЦПК України 2004 року), рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (стаття 214 ЦПК України 2004 року).

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2012 року у справі № 801/6829/2012 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі статті 1212 ЦК України стягнуто безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 141 123 грн та судовий збір в сумі 1 411,23 грн.

Вказане рішення набрало законної сили 07 серпня 2012 року.

На виконання цього рішення 30 серпня 2012 року Бердянським міськрайонним судом Запорізької області видано виконавчий лист. На підставі постанови державного виконавця від 25 лютого 2014 року проводиться утримання в розмірі 20 % щомісячно з усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій справі, ОСОБА_1 посилалася на те, що кошти ОСОБА_2 у повному обсязі не повернуто, станом на 01 серпня 2016 року залишок боргу становить 138 569,01 грн, тому на підставі статті 536, частини другої статті 1214 ЦК України вона просила стягнути з відповідача на її користь суму процентів за користування коштами на рівні облікової ставки Національного банку України за період з 13 серпня 2013 року по 13 серпня 2016 року в сумі 63 644, 69 грн, за період з 14 серпня 2016 року по 23 січня 2017 року - в сумі 8 745,02 грн, а всього 72 389,71 грн.

Згідно з частиною другою статті 1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше значення - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки законодавством встановлені наслідки як надання можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу, так і наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх, то підстави для застосування аналогії закону відсутні.

Такий правовий висновок щодо застосування положень статей 625 та 1214 ЦК України викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 (провадження № 12-14гс18).

Таким чином, правовідносини, які склалися між сторонами з приводу стягнення безпідставно отриманих коштів, за своєю правовою природою є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності.

Крім того, за змістом позовних вимог ОСОБА_1 просила стягнути проценти за користування ОСОБА_2 грошовими коштами, які стягнуті з відповідача рішенням суду, в період після ухвалення цього рішення.

Встановлено, що вимог про стягнення процентів за користування коштами на підставі статті 625 ЦК України ОСОБА_1 не заявляла.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої дійшов обґрунтованого висновку про те, що договором між сторонами, законом або іншим актом цивільного законодавства не передбачено розміру процентів за користування безпідставно набутими грошовими коштами, тому положення статті 536, частини другої статті 1214 ЦК України, на які посилалася ОСОБА_1 , обґрунтовуючи позовні вимоги, не підлягають застосуванню до вказаних правовідносин.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції в цілому правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України 2004 року, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне по суті й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Суд апеляційної інстанції не спростував обставин, встановлених місцевим судом, не з`ясував неналежним чином фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, неправильно визначився з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, і безпідставно скасував судове рішення про відмову в задоволенні позову, яке відповідає закону.

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи, що рішення апеляційного суду не відповідає вимогам щодо законності й обґрунтованості, воно підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції з підстав, передбачених статтею 413 ЦПК України.

Верховний Суд не вдається в оцінку й аналіз доводів касаційної скарги ОСОБА_2 щодо розміру заборгованості за рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 27 липня 2012 року та нарахування процентів на суму заборгованості в розмірі 138 569,01 грн, оскільки дійшов висновку про обґрунтованість рішення місцевого суду про відмову в задоволенні позову.

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ОСОБА_2 сплатив 1 693,48 грн, які підлягають стягненню з позивача на його корить.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Апеляційного суду Запорізької області від 21 червня 2017року скасувати, а рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20 квітня 2017 рокузалишити в силі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1 693 (одну тисячу шістсот дев`яносто три) грн 48 коп. судових витрат, понесених на сплату судового збору за подання касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. А. Стрільчук
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
С. О. Карпенко
М. Ю. Тітов