Дата документу 29.01.2019
Провадження № 2/320/1041/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 січня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Бахаєва І.М.,
за участі секретаря судового засідання Фурсової Л.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області цивільну справу за позовом адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
Адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_6, в якому просить визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачу та третім особам на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1995 року належить на праві власності квартира за адресою: АДРЕСА_1. В липні 2018 року позивач вирішив оформити житлову субсидію на комунальні послуги на зазначену квартиру та зясував, що в квартирі зареєстрований відповідач по справі, який тривалий час не проживає в квартирі більше одного року з 1994 року. Відповідач є сином позивача, але його місцезнаходження в цей час не відоме. Останнє відоме місце проживання в квартирі належній позивачу по справі. Вищевикладені обставини стали підставою звернення з даним позовом до суду.
Представник позивача у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання не зявився про час, місце і дату судового засідання був повідомлений належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за його відсутності від нього не надходило. З урахуванням викладеного, суд визнає неявку відповідача неповажною та вважає можливим розглянути справу за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору в судове засідання не зявились про час, місце і дату судового засідання були повідомлені належним чином. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їх відсутності від них не надходило.
У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1995 року, належить квартира за адресою: АДРЕСА_1./а.с.5-9/
Відповідно до довідки директора ООО «ПСК «АКВИ-БУД» ОСОБА_7 № 835 від 11.10.2018 року, ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1, не проживає з листопада 1994 року./а.с.10/.
В силу того, що відповідачка ОСОБА_6 зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.
Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб.
Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, та не мешкає в ній з листопада 1994 року, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, тому виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 80, 81, 95, 258, 259, 263-265, 280, 284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України, суд
Позов адвокат ОСОБА_1, який діє на підставі ордеру на надання правової допомоги в інтересах ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, до ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду через Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області протягом 30 днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
СУДДЯ: І.М. БАХАЄВ