УХВАЛА

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 227/3615/17

провадження № 61-21665ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Шиповича В. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2019 року та постанову

Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на частки у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про припинення та визнання права власності на частки у спільному майні.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 12 грудня 2006 року визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а саме вбудований магазин в будинку АДРЕСА_1 , квартиру АДРЕСА_2 , квартиру АДРЕСА_3 , меблі, телевізор, комп`ютер, холодильник.

Із 2010 року позивач не проживає та не приймає участі в утриманні квартири АДРЕСА_2 . Вказана квартира перебуває у повному володінні відповідача. В свою чергу, позивач здійснює відновлювальні роботи і утримує вбудований магазин у буд. АДРЕСА_1 . Відповідач своєю часткою у праві власності на магазин не користується, жодних дій, щодо утримання вбудованого магазину не вчиняє.

23 червня 2017 року позивач звернувся до ОСОБА_2 із пропозицією укласти договір міни після якого, відповідач стала б одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 , а позивач був би одноосібним власником вбудованого магазину у будинку АДРЕСА_1 , відповідь на яку не отримав.

За таких обставин просив суд припинити право власності ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири

АДРЕСА_2 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 ; припинити право власності ОСОБА_2 на 1/2 частину вбудованого магазину у будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину вбудованого магазину у будинку

АДРЕСА_1 ; присудити на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини вбудованого магазину у будинку

АДРЕСА_1 , в розмірі

22 869 грн, внесені на депозитний рахунок суду ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 5 637 грн.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області

від 17 липня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2019 року - без змін.

28 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року, в якій просив оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Станом на 01 січня 2019 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановлено в сумі 1921 грн (стаття 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік»).

У позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна ціна позову визначається вартістю майна (пункт 2 частини першої статті 176 ЦПК України).

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Єдиного державного реєстру судових рішень (далі - ЄДРСР).

Судами в оскаржених судових рішеннях встановлено, що:

- згідно висновку № 271-1 судової будівельно-технічної експертизи

від 27 грудня 2018 року, ринкова вартість квартири АДРЕСА_2 , на момент проведення експертизи становить 28 162 грн без ПДВ;

- згідно звіту про оцінку майна від 05 лютого 2016 року, виконаного

ФОП ОСОБА_5 вартість спірної квартири становить 67 814 грн без ПДВ;

- згідно звіту про незалежну оцінку нежитлового вбудованого приміщення, виконаного товариством з обмеженою відповідальністю «Консулат» вартість нежитлового вбудованого приміщення по АДРЕСА_1 , складає 73 900 грн без ПДВ.

Предметом спору у справі № 227/3615/17 є право власності на 1/2 частини спірної квартири та магазину, сукупна вартість яких не перевищує

192 100 грн.

Таким чином ціна позову у справі № 227/3615/17 розрахована відповідно до вимог статті 176 ЦПК України не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01 січня 2019 року

(1 921 х 100 = 192 100 грн).

Крім того справа № 227/3615/17 не є такою, що підлягає розгляду лише за правилами загального позовного провадження та враховуючи категорію і складність даної справи є справою незначної складності.

Отже для цілей Цивільного процесуального кодексу України справа № 227/3615/17 є малозначною.

Касаційна скарга не містить доводів, які б свідчили про наявність підстав передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Однією із основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункти 8, 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

ОСОБА_1 реалізував своє право на апеляційний перегляд справи № 227/3615/17.

Відповідно до Рекомендацій № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, державам-членам рекомендовано вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Європейський суд з прав людини у Рішенні від 5 квітня 2018 року (справа «Зубац проти Хорватії» (Zubac v.Croatia), № 40160/12) вказав на обмеженість доступу ratione valoris до судів вищої інстанції. Так, право на доступ до суду не є абсолютним і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою, і таке регулювання може змінюватися у часі та місці відповідно до потреб та ресурсів суспільства та окремих осіб.

Спосіб застосування пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод до апеляційних та касаційних судів залежить від особливостей судового провадження, про яке йдеться, і необхідно враховувати всю сукупність процесуальних дій, проведених в рамках національного правопорядку, а також роль судів касаційної інстанції в них; умови прийнятності касаційної скарги щодо питань права можуть бути суворіші, ніж для звичайної скарги (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Леваж Престасьон Сервіс» проти Франції», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Шамоян проти Вірменії» (Shamoyan v. Armenia).

Крім того Європейський суд з прав людини в Ухвалі щодо неприйнятності заяви № 26293/18 від 9 жовтня 2018 року у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine) зазначив, що застосування критерію малозначності справи у справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які могли вимагати касаційного розгляду справи.

Отже касаційну скаргу ОСОБА_1 подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі; справа № 227/3615/17 розглянута судами першої та апеляційної інстанцій, які мали повну юрисдикцію; наявність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, особою, яка подає скаргу не обґрунтована, а судом не встановлена, тому відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Керуючись статтями 19, 389, 394 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 17 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 22 жовтня 2019 року у цивільній справі № 227/3615/17.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Шипович