Справа № 747/342/17
Провадження № 2/747/1/19
РІШЕННЯ

іменем України

24.01.2019 року смт. Талалаївка

Талалаївський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді Тіщенко Л.В.

секретаря Зірки В.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до відповідача ОСОБА_3 і просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка як обєкта права спільної сумісної власності. В обґрунтування позову зазначається, що він перебував з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах, від яких сторони мають трьох дітей. Спочатку проживала в будинку матері позивача, потім тривалий час в орендованому житлі, всі їхні зусилля були зосереджені на придбанні власного житла. У 2007 році сторони придбали будинок по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка. На час придбання будинку ніхто з них не надавав вирішального значення на кого буде зареєстроване право власності на будинок. За спільні кошти спільною працею сторонами було реконструйовано будинок, демонтували стару покрівлю і облаштували мансарду, замінили огорожу, звели сінник, так як тримали корову, збудували погріб, розпочали зведення житлової прибудови до будинку. За час ведення спільного господарства була побудована водяна свердловина, придбані піч-камін, мотоблок з навісним обладнанням, бетономішалка, плазмовий телевізор, пральна машинка, холодильник, електроплита та інші речі домашнього вжитку, обробляли гектар городу. Відносини, які склалися між сторонами, складали сімейні відносини відповідно до положень ст. 3 СК України. На даний час відповідач ОСОБА_3 обмежує перебування позивача у спільному будинку, з 29 травня 2017 року позивач в ньому не проживає, позивач змінила замки на вхідних дверях і порушує право власності позивача на нього, поскільки будинок набутий за час спільного проживання і належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому їхні частки в праві власності є рівними. Тому позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка як обєкту права спільної сумісної власності. Первісний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком з надвірними господарськими будівлями та спорудами шляхом виселення відповідача ухвалою суду від 01.08.2017 року залишено без розгляду (а.с.131-132).

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали і просили задовольнити, поскільки будинок був придбаний за час спільного проживання сторін за спільні кошти. Коли придбали будинок у 2007 році, то він перебував у незадовільному стані, так як там довгий час ніхто не проживав, протікала криша, подвіря заросло чагарниками та буряном. Коли оформляли будинок, то право власності оформили та відповідача, поскільки вважали, що вони складають сімю і все в них повинно бути спільне, шлюб не реєстрували. За час, що пройшов від придбання будинку, там пройшли певні покращення, зокрема, побудовано погріб, огорожу, сінник, перекрито кришу, розпочали прибудову до будинку. Сторони тримали корову, гектар городу, вели господарство, за спільні кошти проводились інші ремонтні роботи. Поскільки останнім часом відносини між сторонами погіршились, вони перестали спільно проживати, але позивач та його представник вважають, що будинок був придбаний за час спільного проживання за спільні кошти, на його відновлення та покращення використовувались спільні кошти, тому він є обєктом права спільної сумісної власності подружжя і частики є рівними, позивач має там право на 1/2 частину майна.

Відповідач ОСОБА_3 в судових засідання по справі позов не визнавала, поскільки кошти на придбання будинку вона назбирала сама, так як вона працювала в м. Києві, складала зароблені гроші. Крім того, як одинока мати, отримувала на дітей допомогу від держави. Позивач за час спільного проживання поводив себе не з кращого боку, змушував працювати її і старшу дочку, грубо з ними поводився, але цього не було видно на людях, все в них було добре на перший погляд. Хоча позивач і купляв все для будівництва як матеріали, так і різні інструменти, але вона також давала кошти на це. Крім того, вона та старша дочка працювали на городді, утримували велике господарство, певну частину продавали і за виручені кошти проводили переобладнання будинку та господарства. Тому позов вона не визнає. ОСОБА_4 відповідач просила суд врахувати ту обставину, що вона залишилась з трьома дітьми, двоє з яких є неповнолітніми.

Під час розгляду справи ухвалою від 17 серпня 2017 року судом було зупинено провадження до вирішення іншої справи, яка перебувала на той час на розгляд і в суді , а саме справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, третя особа відділ ДРАЦС, про визнання батьківства. Зазначена справа перебувала на розгляді в суді з 08 серпня 2017 року. Рішенням від 01 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Встановлено батьківство ОСОБА_1 відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визнано ОСОБА_1 батьком дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3.(а.с.175-179). На дане рішення відповідачами було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Чернігівського апеляційного суду від 18 грудня 2018 року апеляційну скаргу було повернуто особам, які її подали (а.с.180-180 зв.) 02 січня 2019 року зазначена справа повернулась з апеляційної інстанції до суду (а.с.181). Ухвалою від 02 січня 2019 року провадження по справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями було відновлено (а.с.182).

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22 травня 2007 року ОСОБА_7 з однієї сторони, та ОСОБА_3 з іншої сторони, уклали цей договір про наступне. ОСОБА_7 передала а ОСОБА_3 прийняла у власність житловий будинок з номером 50 з надвірними господарськими будівлями та спорудами по вул. Чкалова в селищі Талалаївка. Житловий будинок загальною площею 40,7 кв.м., з них житлової 22,4 кв.м. Біля будинку є надвірні господарські будівлі та споруди два сараї, огорожа, літня кухня. Продаж будинку вчиняється за ціною 4000 (чотири тисячі) гривень, ця сума повністю сплачена покупцем готівкою та отримана продавцем до підписання цього договору. При укладенні зазначеного договору сторонам розяснювались положення чинного законодавства, зокрема і ст. 74 СК України. Зазначений договір посвідчено державним нотаріусом Талалаївської ДНК 22 травня 2007 року, копія договору знаходиться в матеріалах справи на аркуші 5. Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 10.07.2007 року на будинок по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2007 року зареєстровано право приватної власності за ОСОБА_3 з часткою 1/1 (а.с.6). Згідно висновку ПП «Експерт» від 09.07.2017 року ринкова вартість житлового будинку з надвірними господарськими будівлями, загальна площа будинку 40,70 кв.м.), що розташована по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка на дату проведення оцінки становить 85 785 грн (а.с.53).

Під час удового розгляду на підтвердження позовних вимог та заперечень учасників справи судом були допитані свідки.

Так, свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала, що вона являється матірю позивача. ОСОБА_9 і ОСОБА_3 проживали разом 20 років, разом працювали, разом придбали хату, все дбали в одну сімю. Коли вони купили хату і почали будуватись, свідок з чоловіком допомагали їм грошима і роботою. Їхні діти називали свідка бабусею. Коли ОСОБА_3 працювала в Києві, то старша дочка ОСОБА_4 проживала з свідком. Все в них в сімї було спільне, гості приходили до них на свята, на хрестини їхніх дітей, вони разом кругом ходили.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що він є хрещеним батьком старшої дочки ОСОБА_11 - ОСОБА_4. Із цією сімєю він товаришує довгий час. Коли у 2006 році вони купили хату, свідок допомагав їм перевозитись. Хата була невзрачна, дирява криша, і вони разом почали потроху будуватись. Свідок проводив зварювальні роботи забору, допомагав будувати сінник. Коли вирішили робити погріб, то ОСОБА_9 сам його викопав, сідок допомагав будувати погріб. Коли у 2013 році народився ОСОБА_6, свідок разом з ОСОБА_9 їздили забирати ОСОБА_3 з дитиною з пологового будинку в Прилуках. У 2015 році розпочали будувати прибудову до будинку фундамент, цоколь зробили. Свідок також допомагав ОСОБА_9 у 2016 році переробляти кришу на будинку. Про те, що ОСОБА_9 і ОСОБА_3 офіційно не були розписані, свідку не було відомо, вони завжди кругом були разом, разом відбували сімейні свята, все разом робили по господарству і в будівництві, діти називали ОСОБА_9 батьком. ОСОБА_11 купляв будівельні матеріали та інструменти, пиляв дерева в дворі сам, розчищав чагарник. Дбав про сімю як чоловік і батько.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показав, що він проживає з матірю позивача. Коли ОСОБА_9 і ОСОБА_3 купляли будинок, свідок позичав їм 1000 гривень. ОСОБА_4 свідок привозив цеглу на фундамент добудови. Коли ОСОБА_9 викопав погріб, то свідок власноручно виклав його цеглою, все в них робилось для сімї. Свідок позичав їм гроші коли вони купували сікарню, інкубатор. Світлана називала свідка батьком. Коли працювали на городі, то всі разом сімєю, не було різниці, що вони не розписані.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показав, що він товаришує з цією сімєю багато років. Допомагав копати свердловину на воду та каналізацію в будинку, працювали ОСОБА_13 і ОСОБА_13 завжди разом. Для свідка та для інших друзів це була сімя, діти називали ОСОБА_13 батьком.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні показав, що з цією сімєю у нього дружні відносини. Свідок багато допомагав їм по господарству, бачив, що відносини у них як у чоловіка і дружини, все вони робили разом, тримали господарство, обробляли город. Свідку не було відомо про те, що їх шлюб не зареєстрований.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показала, що вона є дочкою відповідачки. Позивача вона своїм батьком не вважає, так як у них не було ніяких сімейних стосунків. Працювала на городі завжди вона та мама, а позивач не брав участі в цьому, він ображав її та маму, вони часто сварились, але про все це ніхто не знав, на людях все було добре, так як позивач так заставляв робити. Свідку також відомо, що мама складала зароблені гроші, щоб купити будинок.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показав, що він товаришує з ОСОБА_5 близько трьох років. Йому відомо про те, що позивач бив маму ОСОБА_5, на тілі були синяки, також відомо про те, що позивач ображає ОСОБА_5 та її маму, не допомагає їм по господарству.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_13 є її невісткою, сестрою її чоловіка. Світлана постійно працювала, заробляла гроші, хотіла придбати своє житло, давала свідку зроблені гроші на зберігання. ОСОБА_17 жалілась, що ОСОБА_13 її ображає, не дозволяв спілкуватися з рідними. Все по господарству робили ОСОБА_13 та ОСОБА_5. ОСОБА_11 називала чоловіком, тому що він так їй наказав робити. Свідку також відомо, що грошей у ОСОБА_13 на придбання будинку хватало, вона ні в кого не позичала.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він є рідним братом відповідача. Його сестра їздила в Київ, працювала там і заробляла гроші, щоб купити собі будинок. ОСОБА_11 не дозволяв їй спілкуватися з рідними братами та сестрами.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що ОСОБА_13 та ОСОБА_13 у неї у 2007 році купили хату як молода сімя. Про купівлю хати з нею домовлялась мама ОСОБА_13. Свідку невідомо, за чиї гроші купляли хату, продала її за 4000 гривень, частину грошей дали зразу, частину - коли оформили документи. Під час оформлення документів ОСОБА_13 і ОСОБА_13 у нотаріуса та в БТІ були разом, гроші віддавали також разом. Хата була стара, невеличка, в дворі все позаростало чагарниками. Коли свідок через деякий час прийшла до них, то в хаті було чисто, прибрано, дерева в дворі були повипилювані, стояв новий паркан, сінник, вони держали корову, зробили погріб, перекрили кришу на будинку.

На підтвердження свого посилання про проведення добудови та покращення у придбаному будинку позивачем надано фото їхнього господарства, які знаходяться в матеріалах справи на аркушах 49-52, і які були визнані відповідачем в ході судового розгляду, і тому згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягали доказуванню стосовно допустимості, достовірності та належності тієї обставини, що з часу придбання будинку проводились добудови, ремонтні роботи та будівництво господарських споруд.

Крім того, на підтвердження того, що позивач працював та отримував заробітну плату, ним було надано копію трудової книжки та довідки про заробітну плату, яку він отримував у ФОП ОСОБА_19, які знаходяться в матеріалах справи на аркушах 56-60 та 66-69 і які були досліджені в судовому засіданні. На підтвердження того, що відповідач отримувала кошти як державну допомогу на дітей нею було надано довідки управління праці і соціального захисту Талалаївської РДА стосовно сум отриманих виплат, які знаходяться в матеріалах справи на аркушах справи 86-123 і які були досліджені в судовому засіданні. Зазначені докази були визнані учасниками справи і тому згідно ч.1 ст. 82 ЦПК України не підлягали доказуванню стосовно допустимості, достовірності та належності тієї обставини, що в кожної з сторін на час придбання будинку та проведення ремонтних робіт в ньому та будівництва господарських споруд були власні кошти.

Дослідивши фактичні обставин справи в судовому засіданні, суд прийшов до висновку, що між сторонами склались правовідносини з приводу спільної сумісної власності подружжя, які регулюються як загальними положеннями цивільного законодавства, зокрема, статтею 368 ЦК, так і спеціальними нормами Сімейного Кодексу України, зокрема статті 74 СК України.

Зазначений висновок суду щодо встановлених спірних правовідносин підтверджується наступним.

Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, Цивільним кодексом передбачена презумпція дії режиму спільної сумісної власності щодо подружжя, набутого ними за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються і Сімейним кодексом, зокрема статтею 74 СК України, яка передбачає, що якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власноті, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України. Глава 8 Сімейного Кодексу України регламентує положення права спільної сумісної власності подружжя, такі як підстави набуття, обєкти права спільної сумісної власноті подружжя, виникнення права спільної сумісної власноті подружжя та інші правові засади цього виду власності.

Як було встановлено в ході судового розгляду, сторони під час спільного проживання придбали будинок, проводили покращення в ньому та в господарстві за спільні кошти. Тобто в силу положень ст. 74 СК, на які посилається позивач в позові, будинок з господарськими будівлями по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які проживала однією сімєю, але не перебували в шлюбі між собою, набули його за час спільного проживання, договору між ними про правовий статус даного майна не було.

Під час оцінки наданих учасниками справи доказів судом було відхилено докази, надані відповідачем з наступних мотивів.

Суд не може прийняти до уваги посилання відповідача, що все робилось за її кошти, зокрема за ті, що вона отримувала як державну соціальну допомогу на дітей як одинокій матері, поскільки ці кошти є коштами цільового спрямування, а саме на утримання дітей, і тому використання їх на придбання будинку та будівництво господарських споруд є нецільовим використанням коштів.

Крім того, суд критично ставиться до показів свідків ОСОБА_18, ОСОБА_16, ОСОБА_5 стосовно того, що будинок куплявся лише за кошти відповідача, що у них не було сімї як такої, поскільки зазначені свідки є членами сімї та близькими родичами відповідача, їм було відомо про певні негаразди, що були між сторонами, тому їх покази носять субєктивний характер і не можуть бути покладені судом в основу рішення.

Оцінюючи аргументи, наведені учасниками справи щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку, що будинок було придбано за час спільного проживання сторонами за спільні кошти і тому він є спільною сумісною власністю подружжя і на нього та на господарські споруди поширюється правовий режим права спільної сумісної власності, загальні положення якого встановлені ст. 368 ЦК України. Зокрема, що спільною сумісною власністю є спільна власність двох чи більше осіб, у якій завідомо не визначені частки кожної з них. Праву спільної сумісної власності притаманні такі риси, як множинність її субєктів (співвласників) та єдність її обєкта. Враховуючи цю особливість, можна зазначити, що єдиною вирішальною ознакою виділення сумісної власності як різновиду права спільної власності є факт відсутності існування в обєкті власності ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпорядитися нею. Як вже зазначалось судом, Цивільним кодексом встановлена презумпція спільної сумісної власності щодо майна подружжя, набутого ним за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом. Правові засади спільної сумісної власності подружжя визначаються статтями 60-74 СК України, де також передбачено право спільної сумісної власності подружжя без визначення часток.

При розгляді справи та винесені рішення судом застосовуються наступні норми права.

Відповідно до ст. 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 74 К України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки або чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Враховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов'язків, з'ясовують: 1) час придбання; 2) джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте); 3) мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 8 червня 2016 року № 6-2253цс15.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК У країни передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях як це передбачено ч.4 ст. 60 ЦПК України.

Під час розгляду справи належними, допустимими та достовірними доказами було підтверджено факт проживання сторін спільно, ведення спільного господарства, спільного бюджету, спільних витрат на придбання спірного майна. Зазначені обставини підтверджуються показами свідків та матеріалами справи, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму ст. 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд встановив факт набуття майна під час шлюбу і той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Поскільки статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), а норма ст. 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. В судовому засіданні встановлено, що придбане за час спільного проживання сторонами майно відповідає цим чинникам.

Але в той час вимога позивача ОСОБА_1 про визнання за ним права на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка не може бути задоволена, поскільки встановлений під час судового розгляду правовий статус спільної сумісної власноті подружжя не передбачає виділу часки за кожним із співвласників. Поскільки позивачем не ставилась вимога у відповідності до ст.70 СК України про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, тому розглянувши справу в межах позовних вимог, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Крім того, ч.5 ст. 265 ЦПК України передбачено, що у резолютивній частині рішення зазначається про розподіл судових витрат. Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат повязаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу, повязані із залученням експертів та проведення експертизи. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Поскільки в ході судового розгляду суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає до стягення сума судового збору, що була сплачена позивачем і документально підтверджена квитанцією від 13.06.2017 року в сумі 640 грн., сума витрат на проведення експертизи в сумі 400 грн. згідно квитанції від 09.06.2017 року, та витрат на правову допомогу, які складають згідно розрахункової квитанції 4000 грн. (а.с. 46) пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 60, 74 СК України, ст. 368 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 12, 13, 58-60, 76-84, 89, 133, 141, 211, 259, 264-265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями задовольнити частково.

Визнати будинок з господарськими будівлями по вул. Чкалова, 50 в смт. Талалаївка Чернігівської області об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, на користь ОСОБА_1,

ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_7, 2520 (дві тисячі п'ятсот двадцять) грн. у відшкодування понесених судових витрат.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлений 01 лютого 2019 року.

Суддя Л.В.Тіщенко