ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5424/18 Головуючий в І інстанції: Хайдарова І.О.
Номер провадження: №22-ц/819/1294/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Пісоцька Т.І.

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 листопада 2018 року, у складі судді Хайдарової І.О., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

02 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь безпідставно набуті грошові кошти в сумі 15000,00грн та 20000,00грн моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

З оголошення в газеті він дізнався про продаж житлового будинку та земельної ділянки в смт. Зеленівка м. Херсона . Зателефонувавши за вказаним номером, він (тобто позивач) домовився з продавцем домоволодіння про зустріч. Продавцем будинку з його слів був відповідач ОСОБА_1 . Він (тобто позивач) оглянув будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Згодом прийняв рішення про його купівлю.

09.06.2017 року він (тобто позивач) знову зустрівся з продавцем ОСОБА_1 , який попросив дати йому завдаток за будинок у розмірі 15000,00грн. Грошові кошти ним були передані відповідачу в обумовленій сумі, а на підтвердження отримання коштів останній надав йому (тобто позивачу) письмову розписку про отримання грошових коштів.

Через деякий час йому стало відомо, що власником будинку є не відповідач, а інша особа. У зв`язку з цим він (тобто позивач) зажадав від відповідача пояснень з цього приводу. Під час зустрічі відповідач підтвердив позивачу вказані факти, надавши ксерокопії правовстановлюючих документів, де власником нерухомості є інша особа. Зі слів ОСОБА_1 власником будинку є його рідна сестра ОСОБА_3 . Крім того, ОСОБА_1 категорично відмовив йому (тобто позивачу) в поверненні грошових коштів, пояснивши, що поверне лише при умові реалізації вищезгаданого будинку.

Вважає, що відповідач цілком усвідомлював, що не наділений правом укладання договорів відчуження вказаного будинку, а також на отримання грошових коштів (завдатку), а тому ввів його (тобто позивача) в оману, повідомивши завідомо неправдиву інформацію про можливість укладання з ним договору купівлі-продажу будинку.

Відповідач розпорядився на власний розсуд грошовими коштами, чим спричинив йому матеріальну шкоду на вищевказану суму. У зв`язку з чим він (тобто позивач) звернувся до правоохоронних органів з відповідним повідомленням. Його заява про вчинення гр. ОСОБА_1 правопорушення була внесена до ЄРДР за № 0002720 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК країни. Проте провадження у вказаному провадженні було закрито.

Також, зазначив, що крім матеріальних збитків йому було завдано і моральну шкоду, яка полягає у моральних стражданнях та переживаннях пов`язаних із порушенням прав позивача внаслідок неповернення грошових коштів. Завдану йому моральну шкоду оцінив в 20000,00грн.

У зв`язку з викладеним, пославшись на ст.ст.23, 1212, 1213 ЦК України, просив задовольнити позов.

У своїй заяві про перегляд заочного рішення (а.с.48-49) відповідач ОСОБА_1 зазначив, що він ніколи не стверджував про те, що є власником вказаних будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 . Він лише допомагав власнику ОСОБА_3 знайти покупця та укласти договір купівлі-продажу. Він нікого не вводив в оману, діяв на підставі відповідного Договору з власником будинку, якій і були передані отримані грошові кошти. Вказав, що в подальшому позивач сам відмовився від укладання договору купівлі-продажу будинку. Також зазначив, що позивачу було відомо про належність будинку ОСОБА_3 , оскільки він мав договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, за яким ОСОБА_3 набула право власності на вказані об`єкти. Вважає, що наявність розписки виключає застосування ст.1212 ЦК України, оскільки майно не може вважатися набутим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений законодавством спосіб з метою породження учасниками відповідних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов`язків, зокрема внаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст.11 ЦК України.

У справі було ухвалено 06 листопада 2018 року заочне рішення про часткове задоволення позову (а.с.38-39). Зокрема, суд вирішив:

--- стягнути з відповідача на користь позивача безпідставно набуті кошти у сумі 15000,00 гривень;

--- стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду у сумі 1000,00 гривень;

--- в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити;

--- стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 704,80 грн.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 червня 2019 року заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення було залишено без задоволення (а.с.60).

У своїй апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, зазначив, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності його (відповідача), що не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Також суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки власника домоволодіння ОСОБА_4 , яка не була залучена до участі у справі. Також вказав, що суд першої інстанції залишив поза увагою те, що позивач сам відмовився від укладення договору купівлі-продажу і що майно не може вважатися набутим без достатніх правових підстав, якщо це відбулось в не заборонений законодавством спосіб та з метою забезпечення породження в майбутньому певних цивільних прав та обов`язків. При цьому вважає, що наявність розписки виключає застосування ст.1212 ЦК України. Також зазначив, що судом не враховано те, що позивачем в достатній мірі не обґрунтовано вимогу про стягнення моральної шкоди в зазначеному розмірі і що суд не з`ясував наявність цієї шкоди, в чому полягає протиправність діяння заподіювача шкоди (тобто відповідача) та наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до копії розписки від 09.06.2017 року, складеної ОСОБА_1 та зміст якої сторонами не заперечується, ОСОБА_1 взяв у ОСОБА_2 завдаток у розмірі 15000грн за продаж будинку за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.34).

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 22.08.2014 року продавець ОСОБА_5 передала покупцеві ОСОБА_3 у власність житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.7-8).

Згідно копії нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.08.2014 року продавець ОСОБА_5 продала, а покупець ОСОБА_3 купила земельну ділянку площею 0,1002 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.9-10).

В матеріалах справи міститься заява (повідомлення) ОСОБА_2 від 12.07.2017 року про кримінальне правопорушення за ч.1 ст.190 КК України, адресоване керівнику Дніпровського відділення поліції ГУНП у Херсонській області (а.с.11).

Постановою від 20.10.2017 року старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області Ілянда О.І. за фактом повідомлення ОСОБА_2 про те, що невстановлена особа під приводом продажу земельної ділянки шляхом обману заволоділа грошовими коштами у розмірі 15000 грн було закрито кримінальне провадження №0002720 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України через відсутність в діях невстановлених осіб складу кримінального правопорушення (а.с.12).

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області Мусулевського Я.А. від 05.03.2018 року за скаргою ОСОБА_2 вказану постанову старшого слідчого СВ Дніпровського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області Ілянда О.І. від 20.10.2017 року про закриття кримінального провадження №0002720 від 12.07.2017 року було скасовано (а.с.13).

Згідно довідки №658/8, виданої КЗ "Херсонська міська клінічна лікарня ім. О.С. Лучанського" вбчається що ОСОБА_2 з 20.10.2017 року спостерігається у лікарів (а.с.14).

21.02.2018 року ОСОБА_2 було направлено на адресу ОСОБА_1 письмову вимогу (претензію) з вимогою повернути грошові кошти у сумі 15000 грн (а.с.15).

Сторонами не заперечується, що отримані відповідачем від позивача 15000,00грн не повернуті, договір купівлі-продажу вказаних житлового будинку та земельної ділянки не укладено.

Відповідно до долученого до заяви про перегляд заочного рішення договору від 03.04.2015 року, складеному у простій письмовій формі та укладеному між відповідачем ОСОБА_1 й ОСОБА_3 , відповідач зобов`язується за дорученням, за рахунок та в інтересах ОСОБА_3 вчинити дії, направлені на продаж житлового будинку та земельної ділянки, які розташовані за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.52).

За вказаним договором ОСОБА_1 , виступаючи від свого імені, самостійно укладає договори, розписки та вчиняє інші дії, направлені на укладання договору купівлі-продажу з третьою особою (надалі - покупець).

Також сторони вказаного договору узгодили позиції щодо ціни продажу вказаного нерухомого майна, щодо сплати винагороди ОСОБА_1 за виконане доручення тощо.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.ст.1212 і 1213 ЦК України, вважав, що можливо стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 15000,00грн. При цьому жодних інших обґрунтувань не зазначив.

Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 20000грн, суд першої інстанції, пославшись на положення ст.23 ЦК України, прийшов до висновку, що позов в цій частині підлягає частковому задоволенню, а саме у розмірі 1000грн, оскільки позивачем не було в достатній мірі обґрунтовано вимогу про стягнення з відповідача розміру моральної шкоди саме у розмірі 20000грн.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитися не може, оскільки до нього він дійшов при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та порушивши норми процесуального права й неправильно застосувавши норми матеріального права.

Відповідно до положень ст.11 ЦК України:

--- цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч.1);

--- підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ч.2).

За ст.205 вказаного Кодексу правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Згідно ст.206 вказаного Кодексу усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

За положеннями ст.1212 вказаного Кодексу:

--- особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (ч.1);

--- положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події (ч.2);

--- положення цієї глави застосовуються також до вимог про:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (ч.3).

Тобто, зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Відповідно до ст.635 ЦК України: попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі (ч.1); Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (ч.2); Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення (ч.3); Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором (ч.4).

Відповідно до ч.1 ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Таким чином, законодавчі вимоги до форми попереднього договору купівлі-продажу нерухомого майна є такі ж самі як і до договору купівлі-продажу нерухомого майна, тобто попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна має бути посвідчений нотаріально, чого в даній справі сторонами здійснено не було.

Відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

В силу ст.571 ЦК України якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості (ч.1). Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором (ч.2). У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню (ч.3).

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана позивачем відповідачу грошова сума в розмірі 15000,00грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду України від 13.02.2013 року у справі № 6- 176цс12.

При цьому апеляційний суд зважає й на договір від 03.04.2015 року, складений у простій письмовій формі та укладений між відповідачем ОСОБА_1 й власником зазначених будинку й земельної ділянки ОСОБА_3 , який свідчить про те, що відповідач зовсім і не діяв самостійно й без повноважень щодо продажу вказаного нерухомого майна. Навпаки, за вказаним договором, який має ознаки договору комісії (ст.1011 ЦК України), він мав відповідні повноваження, мав діяти від свого імені при укладенні договору купівлі-продажу майна.

У цій справі позивачем належними доказами не доведено обставини, якими він обґрунтовує свій позов, а саме те, що відповідач усвідомлював, що не наділений правом укладання договорів відчуження вказаного будинку та отримання грошових коштів (завдатку). Тобто не довів відсутність договірного характеру правовідносин між сторонами.

Навпаки, відповідач це заперечує, зазначив, що позивачу було відомо про належність будинку ОСОБА_3 , оскільки він мав договір купівлі-продажу домоволодіння та земельної ділянки, за яким ОСОБА_3 набула право власності на вказані об`єкти.

Таким чином, позиція відповідача, підтверджена наявністю розписки про отримання коштів в рахунок майбутнього договору купівлі-продажу нерухомого майна та договором, укладеним між відповідачем та власником нерухомого майна, направленим на продаж вказаного нерухомого майна, спростовують позицію позивача про відсутність будь-яких правових підстав для отримання відповідачем спірних грошових коштів від позивача та їх утримання.

Тобто, у цій справі є очевидним договірний характер правовідносин між сторонами, що виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов`язання повернути майно потерпілому.

Отже, саме з цієї підстави (стягнення безпідставно набутих коштів за ст.121'2 ЦК України) позов задоволенню не підлягає.

На вказане суд першої інстанції не звернув і прийшов до необґрунтованого висновку про задоволення позову в частині стягнення коштів в сумі 15000,00грн.

Звертаючись до суду із позовом, позивач посилався також на те, що йому завдано моральну шкоду у зв`язку з неповерненням належних грошових коштів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в цій частині, суд першої інстанції, як вже було зазначено, послався на положення ст.23 ЦК України.

Апеляційний суд з цим погодитися не може.

Встановлено, що спірні правовідносини виникли з приводу повернення коштів (авансу), переданих на підтвердження укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна і на забезпечення його виконання.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язань у договірних правовідносинах у випадку встановлення такої відповідальності законом або договором.

Поняття моральної (немайнової) шкоди і порядок її відшкодування визначається ст.23 ЦК України.

Зокрема, підставами для відшкодування моральної шкоди можуть бути порушення майнових, особистих немайнових прав особи, а також зобов`язань у випадках, передбачених договором або законом.

Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції або випливає з її положень; у випадках, передбачених ЦК України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України "Про захист прав споживачів" чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Отже, виходячи з аналізу зазначених правових норм слід дійти висновку про те, що ні чинним законодавством, ні договірними відносинами, які виникли між сторонами, не передбачено право позивача на відшкодування моральної шкоди у зв`язку з неповерненням неповернення коштів (авансу), переданих на підтвердження укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна і на забезпечення його виконання, а відтак висновки суду першої інстанції про часткове задоволення позову є помилковим.

Таким чином, підсумовуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції, на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.3, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, слід скасувати й ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до положень ст.141 ЦПК України:

--- судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених

позовних вимог (ч.1);

--- інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно

розміру задоволених позовних вимог (ч.2).

При поданні апеляційної скарги відповідач сплатив 1057,50грн судового збору, хоча слід було сплатити в установленому законом розмірі 1057,20грн судового збору (704,80грн х 150%).

Оскільки в позові відмовлено, то з позивача на користь відповідача слід стягнути судові витрати в розмірі 1057,20грн.

Керуючись ст.ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.3 і 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, ст.ст.11, 23, 205, 206, 546, 571, 611, 635, 657, 1011, 1212 ЦК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Заочне рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 06 листопада 2018 рокускасувати й ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1057,20грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 13 серпня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська