Єдиний унікальний номер судової справи 485/226/19
Номер провадження 22-ц/812/1958/19
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.
Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Гавор В.Б.,

за участі представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1 заочне рішення, яке ухвалено Снігурівським районним судом Миколаївської області 18 червня 2019 року, під головуванням судді Квєтки І.А., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,

УСТАНОВИЛА:

У лютому 2019 року Приватне акціонерне товариство «ПРОСТО-страхування» (далі ПрАТ «ПРОСТО-страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 лютого 2018 року о 01:10 год. в місті Херсоні по вулиці Миру біля будинку №43 водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.2.3 (в), 11.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який рухався у зустрічному напрямку та яким керував водій ОСОБА_3 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн.

Цивільно-правова відповідальність автомобіля ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована в Приватному акціонерному товаристві «ПРОСТО-страхування» згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ/0267576.

22 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку.

Відповідно до Висновку/Калькуляції №126916 від 21 березня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21099, реєстраційний номер НОМЕР_2 , становить 31 678 грн. 95 коп.

Зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком, про що 17 травня 2018 року співробітниками ПрАТ «ПРОСТО-страхування» було складено Страховий акт №126916. Відповідно до цього акту страхове відшкодування, що належить до виплати, становить 25 399 грн. 12 коп.

Згідно платіжного доручення №8981 від 21 травня 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило вищевказане страхове відшкодування.

З постанови Херсонського міського суду Херсонської області від 25 травня 2018 року, якою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, у відношенні ОСОБА_1 , вбачається, що йому ставилось в провину керування під час вищевказаної ДТП транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння та відмову від огляду на стан сп`яніння.

Посилаючись на викладені обставини, ПрАТ «ПРОСТО-страхування» просило стягнути на його користь з ОСОБА_1 затрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 25 399 грн. 12 коп., а також 3 000 грн. витрат на правову допомогу та 1 921 грн. витрати на сплату судового збору.

Заочним рішенням Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2019 року позовні вимоги ПрАТ «ПРОСТО-страхування» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування» в порядку регресу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 25 399 грн. 12 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ПРОСТО-страхування судові витрати в розмірі 4 921 грн.

Ухвалою Снігурівського районного суду Миколаївської області від 24 вересня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просив заочне рішення районного суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.

За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.

Частина 1 ст.15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).

Правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються ЦК України та Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» містить конкретні умови, на підставі яких сторони реалізують свої права та виконують обов`язки унаслідок укладення договору про страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є частиною умов договору страхування цивільно-правої відповідальності, якщо сторони не визначили інше.

З матеріалів справи убачається, що правовідносини оформлені Полісом, тобто документом типової форми, який посвідчує укладення договору.

Відповідно до п.п.38.1.1«в» п.38.1 ст.38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь, наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником).

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик заподіювача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість заподіювача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком заподіювача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у ст.38 вказаного Закону України, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

З матеріалів справи убачається, що 20 лютого 2018 року о 01:10 год. в місті Херсоні по вулиці Миру біля будинку №43 ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог п.п.2.3 (в), 11.3 Правил дорожнього руху України, не врахував дорожньої обстановки, виїхав на смугу зустрічного руху та скоїв зіткнення з транспортним засобом ВАЗ 21099-20, реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував водій ОСОБА_3 , та який рухався у зустрічному напрямку, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 21 березня 2018 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.15).

Згідно полісу №АМ/0267576 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ПрАТ «ПРОСТО-страхування» взяло на себе зобов`язання сплати страхового відшкодування за шкоду заподіяну третім особам у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки ГАЗ 2705, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.6).

22 лютого 2018 року ОСОБА_3 звернувся до ПрАТ «ПРОСТО-страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку (а.с.33).

Відповідно до Висновку/Калькуляції №126916 від 21 березня 2018 року вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу ВАЗ 21099-20, становить 31 678 грн. 95 коп. (а.с.29-32).

Згідно страхового акту №126916 від 17 травня 2018 року зазначена дорожньо-транспортна пригода була визнана страховим випадком. Відповідно до цього акту страхове відшкодування, що належить до виплати, становить 25 399 грн. 12 коп. (а.с.34).

За платіжним дорученням №8981 від 21 травня 2018 року ПрАТ «ПРОСТО-страхування» виплатило страхове відшкодування за ремонт автомобіля ВАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 25 399 грн. 12 коп. (а.с.35).

19 липня 2019 за вих.№04-1846 ПрАТ «ПРОСТО-страхування» направило ОСОБА_1 регресну вимогу на суму 25 399 грн. 12 коп. (а.с.36).

Крім того, Херсонським міським судом Херсонської області від 25 травня 2018 року встановлено, що у відношенні ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП, а саме за те, що він 20 лютого 2018 року о 01:10 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю, почервоніння очей, млява мова, нестійка хода, та в порушення п.2.5 ПДР України відмовився від огляду на стан сп`яніння. Провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.14).

За змістом ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням стосовно певної особи у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин, оскільки факт відмови від огляду на стан сп`яніння встановлено судовим рішенням, страховик набув право зворотної вимоги до заподіювача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

При цьому колегія виходить з того, що сам по собі факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння унеможливлює встановлення стану особи, яка керувала транспортним засобом, але надає право страховику на подання регресного позову до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду.

Отже, факт відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення, зміст якого не спростований (протилежного не надано) та довідкою про ДТП, яка складена Управлінням патрульної поліції в Херсонській області 01 березня 2018 року.

В апеляційні скарзі відповідач звертає увагу на розбіжності щодо даних, пошкодженого автомобіля, зазначених у калькуляції та у інших документах. Між тим зазначене не спростовує висновків суду, оскільки належних та допустимих доказів того, що розмір збитків є завищеним або калькуляція складена відносно іншого транспортного засобу, суду не надано.

При вирішенні даної справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Отже, ураховуючи наведені обставини, суд першої інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог на користь позивача.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права, а лише зводяться до переоцінки доказів у справі.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Снігурівського районного суду Миколаївської області від 18 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий Т.В. Серебрякова

Судді: О.І. Галущенко

П.П. Лисенко

Повний текст судового рішення

складено 18 грудня 2019 року