Номер провадження 2/754/4925/19
Справа №754/3765/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 про встановлення факту нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з Судовим наказом судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року, починаючи з 10.05.2018 року, з нього стягуються аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). З липня 2018 року ПАТ "Універсал Банк" (як роботодавець) утримує аліменти із заробітної плати на підставі заяви ОСОБА_1 . З травня 2018 року по вересень 2018 року ПАТ "Універсал Банк" було утримано аліменти в сумі 14617,81 грн., що підтверджується відповідною довідкою. Враховуючи розмір аліментів та суму коштів, яка була витрачена за словами ОСОБА_2 на дитину і підтверджена неналежними доказами, а саме: неоплаченою квитанцією на суму 710,00 грн. за вересень місяць 2018 року, яка видана ТОВ "Мистецький заклад "Дебют", вбачається використання аліментів не за нецільовим призначенням. З метою перевірки цільового використання сплачених позивачем аліментів за період з травня по вересень 2018 року позивач звернувся до Органу опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації із заявою про перевірку цільового використання аліментів. За результатами розгляду заяви Орган опіки та піклування 27.12.2018 року прийняв висновок про цільове використання аліментів, в якому зазначив, що витрачання аліментів ОСОБА_2 , що сплачуються позивачем на утримання малолітнього ОСОБА_3 , є цільовим. Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Тобто ОСОБА_2 повинна була витрачати на утримання дитини таку ж саме суму коштів, як сума аліментів, що сплачені позивачем за вказаний період. Відповідно до довідки про доходи ОСОБА_2 № 265 від 16.11.2018 року відповідачем за період з травня по жовтень 2018 року отримано заробітну плату у розмірі 88424, 23 грн. Із наданих Органу опіки та піклування належних доказів на підтвердження витрат на утримання дитини вбачається, що ОСОБА_2 витрачено на дитину кошти в розмірі: в червні 2018 року - 107,89 грн. + 181,00 грн. = 288,89 грн.; в вересні 2018 року - 50,25 грн. (100,50 грн./2) + 312,50 грн. (625,00 грн./2) = 362,75 грн.; в жовтні 2018 року - 118,00 грн. + 329,00 грн. + 210,05 грн. = 657,05 грн.; в листопаді 2018 року - 773,00 грн. Отже ОСОБА_2 в порушення норм Сімейного кодексу України не утримує дитину належним чином. На підставі викладеного позивач звертається до суду із даним позовом, в якому просить встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з травня 2018 року по лютий 2019 року, а також зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти виключно за цільовим призначенням; зменшити розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

23.04.2019 року від відповідачки до суду надійшов Відзив на позовну заяву, відповідно до якого ОСОБА_2 зазначає, що твердження позивача, викладені у позовній заяві, є безпідставними, оскільки позивач жодним чином не приймає участі у вихованні дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , окрім сплати аліментів згідно судового рішення. Позивач у будь-який спосіб намагається уникнути сплати аліментів на утримання єдиної дитини. У лютому 2019 року позивач звільнився із ПАТ «Універсал Банк» та станом на 22.04.2019 року є безробітним, що є також підтвердженням того, що ОСОБА_1 уникає обов`язку сплачувати аліменти. У трикімнатній квартирі АДРЕСА_1 облаштована дитяча кімната з новими меблями, дитина добре одягнена, має необхідні іграшки та книги для особистого розвитку, про що свідчить акт обстеження житлово-побутових умов від 29.11.2018 року та висновок про цільове витрачання аліментів Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації від 27.12.2018 року. Дитина, дійсно, відвідує заняття з фаху «Дошкільна підготовка» у Мистецькому навчальному закладі «Дебют» при Київській дитячій школі мистецтв № 3 з 01.09.2018 року, розмір щомісячної плати за навчання в 2018-2019 навчальному році становить 710, 00 грн. З листопада 2016 року Танащук Давид відвідує навчальний заклад № 746 м. Києва. Відповідачка зазначає, що продукти харчування, одяг, іграшки та все необхідне для дитини не завжди придбається в магазинах, де видаються чеки за придбані товари. На підставі викладеного відповідачка просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

30.05.2019 року у в судовому засіданні позивач надав Пояснення на відзив, відповідно до яких зазначив, що відзив ОСОБА_2 на позовну заяву, який подано після встановленого судом строку, повинен бути залишений судом без розгляду. Відповідачем докази подані не у строк, встановлений судом, та без зазначення обґрунтування неможливості їх подання у вказаний судом строк, що має своїм наслідком їх неприйняття. Отримувачу аліментів норми сімейного законодавства України делегують обов`язок витрачати аліменти лише на дитину та звітувати перед органом опіки та піклування про цільове використання отриманих аліментів. Тому доказами витрачання аліментів, які є грошовими коштами, можуть бути лише чітко визначені докази, а саме: фіскальні та товарні чеки; документи, які підтверджують придбання товарів, робіт і послуг, а не просто перевірка житлово-комунальних умов, в яких проживає дитина. Відповідач повинен витрачати аліменти саме на дитину та у спосіб, який дозволяє зафіксувати цей факт. Враховуючи викладене та беручи до уваги той факт, що суд повинен залишити відзив на позов без розгляду, а додані до нього докази не приймати, у зв`язку із їх подачею з пропущенням строків, встановлених судом, тому обставини викладені у Відзиві на позов є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підтверджені належними, допустимими та достатніми доказами в розумінні Цивільного процесуального кодексу України.

06.09.2019 року у в судовому засіданні позивач надав Заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просить встановити факт нецільового використання аліментів ОСОБА_2 , сплачених ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 у період з липня 2018 року по травень 2019 року, та зобов`язати ОСОБА_2 використовувати аліменти, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , виключно за цільовим призначенням; зменшити розмір аліментів, що сплачуються ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 , до 1/10 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідачки судовий збір.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти позову та просила в задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, зазначених у Відзиві.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Деснянської РДА в м. Києві - у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі вказує про те, що проти задоволення позовних вимог заперечує та просить суд винести рішення з урахуванням майнових інтересів малолітньої дитини, а також розглядати справи за відсутності представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, відповідачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що позивач та відповідач являються батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серія НОМЕР_1 від 20.04.2018 року (а.с.20).

Відповідно до Наказу судді Деснянського районного суду м. Києва від 08.06.2018 року з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.05.2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Як вбачається з Довідки ПАТ «Універсал Банк», сума утриманих та сплачених аліментів з заробітної плати ОСОБА_1 за період роботи липень-вересень 2018 року становить 14617, 81 грн. (а.с.22).

31.10.2018 року позивач звернувся до Служби у справах дітей Деснянської РДА із заявою про перевірку цільового витрачення аліментів, сплачених на утримання дитина ОСОБА_3 .

Згідно із ст.. 186 Сімейного кодексу України за заявою платника аліментів або за власною ініціативою органі опіки та піклування перевіряє цільове витрачання аліментів.

Відповідно до заяви позивача та з урахуванням вимог закону спеціалістами Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації було здійснено перевірку умов проживання дитини, під час якої було встановлено, що малолітньому створено всі необхідні умови для виховання, відпочинку, розвитку та навчання. Потреби дитини у харчуванні, одязі, речах повсякденного вжитку та всім необхідним для життя і комфорту - забезпеченні, житлово-побутові умови за місцем проживання задовільні, ознак асоціальної поведінки не виявлено, підстав для соціального супроводу родини немає.

Малолітній ОСОБА_4 є вихованцем дошкільного навчального закладу № 746, дитина також відвідує навчання в ТОВ «Мистецький заклад «Дебют».

Мати дитини ОСОБА_2 у своїх письмових поясненнях зазначила, що аліменти у повному обсязі витрачаються нею виключно на дитину. Надано також для обстеження фінансові чеки щодо оплати навчання, придбання одягу, продуктів харчування тощо. ОСОБА_2 працевлаштована, має самостійний дохід, що підтверджується відповідною довідкою.

20.12.2018 року питання щодо цільового витрачання аліментів ОСОБА_2 було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Деснянської РДА у присутності матері дитини. Одноголосним рішенням членів комісії витрачання аліментів ОСОБА_2 визнано цільовим, що підтверджується відповідним Висновком від 27.12.2018 року (а.с.129-130).

Станом на 18.07.2019 року родина Танащук на обліку Служби у справах дітей Деснянської РДА та під соціальним супроводом у зв`язку з неналежним виконанням батьками батьківських обов`язків не перебуває.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка у справі надала суду докази цільового використання отриманих аліментних платежів.

Так, з наданої довідки керівника Мистецького навчального закладу «Дебют» від 10.04.2019 року вбачається, що син сторін у справі відвідує заняття з фаху «Дошкільна підготовка», розмір щомісячної плати за навчання в 2018-2019 навчальному році становить 710, 00 грн. (а.с.65).

Відповідно до наданих товарних чеків відповідачкою придбавалися продукти харчування, ліки, одяг (а.с.73-93).

Відповідно до ч.1 ст. 141 СК України мати батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 1,2 ст. 186 СК України контроль за цільовим витрачанням аліментів здійснюється органом опіки та піклування у формі інспекційних відвідувань одержувача аліментів, порядок та періодичність здійснення яких визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері усиновлення та захисту прав дітей. За заявою платника аліментів (крім тих, які мають заборгованість зі сплати аліментів) інспекційні відвідування одержувача аліментів здійснюються органом опіки та піклування позапланово, але не більше одного разу на три місяці.

У разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Згідно з ч. 3 ст. 19 СК України звернення за захистом до органу опіки та піклування не позбавляє особу права на звернення до суду.

Тобто обов`язок перевіряти цільове витрачання аліментів покладений на орган опіки та піклування, проте правом на звернення до суду заявник може скористатися і без попереднього звернення до органів опіки та піклування, особисто зібравши необхідні докази, які підтверджують нецільове використання аліментних платежів.

Разом з тим, статтею 19 Сімейного кодексу України передбачена участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.

Під час розгляду справи встановлено та підтверджено належними та допустимим доказами, наданими відповідачкою, той факт, що дитина, яка проживає з матір`ю, забезпечена харчуванням, одягом, взуттям, належними побутовими умовами, тобто дитині створені належні умови для проживання та навчання.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем не надано достатньо доказів на підтвердження підстав для встановлення нецільового використанні аліментів з боку відповідачки, а тому суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог в цій частині немає.

Що стосується позовних вимог про зменшення розміру аліментів, то судом встановлено наступне.

Як вбачається з Довідки-розрахунку заборгованості по аліментам Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, починаючи з 01.04.2019 року по 01.08.2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів становить 15336, 75 грн. (а.с. 134).

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 186 Сімейного кодексу України у разі нецільового витрачання аліментів платник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Враховуючи те, що позовні вимоги про зменшення розміру аліментів є у даному випадку похідними від основної вимоги про встановлення нецільового використання аліментів, у задоволенні яких судом відмовлено, суд вважає, що і підстав для задоволення позовних вимог про зменшення розміру аліментів також немає.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судові витрати суд відносить на рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 197-200, 258-260, 263-265ЦПК України, ст. 179, 180-183, 184, 186, 192 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про встановлення нецільового використання аліментів та зменшення розміру аліментів - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Відповідачка - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 .

Третя особа - Орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, , місцезнаходження: м. Київ, пр. Маяковського, 29.

Повний текст рішення виготовлений 18 грудня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська