Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 139/929/17

провадження № 61-43998ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Бєла Оксана Миколаївна, Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої Оксани Миколаївни, Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 , Служба у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно,

за касаційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року у складі судді Тучинської Н. В. та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року у складі колегії суддів: Марчук B. C., Денишенко Т. О., Берегового О. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулась у суд з позовом до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М., Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «Приват банк», банк), перейменованого у подальшому в Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», і просила визнати протиправним і скасувати рішення про державну реєстрацію прав і їх обтяжень від 06 вересня 2016 року, індексний номер: 31249645, прийняте приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою О. М., за яким за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Позов мотивований тим, що між Закритим акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», і ОСОБА_2 02 червня 2008 року укладено кредитний договір № VIUWGA, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 540,56 доларів США на споживчі потреби до 02 червня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 02 червня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якої є квартира АДРЕСА_1 .

20 вересня 2017 року ухвалою судді Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області відкрито провадження у справі № 139/793/17 за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 (яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Мурованокуриловецької районної державної адміністрації про виселення. У позові по цій справі банком зазначено, що в порядку позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» отримав у власність, зареєстровану приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Вінницької області Бєлою О. М., як державним реєстратором, квартиру АДРЕСА_1 .

До суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» не звертався. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не укладався.

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 жовтня 2016 року № 67401694, нотаріус Бєлая О. М. здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі чотирьох документів: договору іпотеки; повідомлення; рекомендованого повідомлення про вручення; заставної. Опису вкладення цінного листа серед даних документів немає, тому стверджувати, що рекомендоване повідомлення про вручення стосується повідомлення-вимоги про усунення порушення виконання взятого на себе зобов`язання немає підстав.

Оцінки предмету іпотеку на момент вчинення реєстраційних дій нотаріусу не надано.

Також, позивач посилалася на те, що приватний нотаріус Бєлая О. М. допустила ряд порушень Порядку вчинення нотаріальних дій: не встановила, які документи підтверджують заборгованість позичальника перед стягувачем і чи є сума заборгованості безспірною; не перевірила наявність повного пакету документів, необхідних для вчинення виконавчого напису на звернення стягнення на предмет іпотеки та реєстрації права власності на нерухоме майно за іпотекодержателем; не звернула увагу на відсутність згоди іпотекодавця на звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті»; здійснила звернення стягнення на предмет іпотеки без проведення оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності.

Короткий зміст судових рішень

Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року позов задоволено, визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М. від 06 вересня 2016 року № 31249645 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, за яким за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , вирішено питання судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що під час державної реєстрації 06 вересня 2016 року права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. порушено пункт 61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а ПАТ КБ «ПриватБанк» - вимоги пунктів 22 і 27 договору іпотеки від 02 червня 2008 року, укладеного із ОСОБА_1 . У пакеті документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», відсутня письмова вимога до ОСОБА_1 про усунення порушення та повідомлення їй як іпотекодавцю про перехід права власності на належну їй квартиру на ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Постановою Апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» залишено без задоволення, рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що відповідно до умов договору сторін, що відповідають статті 35 Закону України «Про іпотеку», банк зобов`язаний надіслати і позичальнику, і іпотекодавцю, письмову вимогу про усунення порушень кредитного договору та повідомити іпотекодавця про задоволення вимог іпотекодержателя у позасудовому порядку, чого позивачем не зроблено.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

06 вересня 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк» надіслало засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року.

В касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить суд касаційної інстанції оскаржувані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

16 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

23 січня 2019 року справа № 139/929/17 надійшла до Верховного Суду.

10 жовтня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції поверхнево та упереджено здійснив розгляд справи, не забезпечив повне, всебічне та об`єктивне з`ясування обставин справи, не оцінив докази, надані банком на підтвердження своїх заперечень. Апеляційний суд цих доводів належним чином не перевірив.

Судом першої інстанції помилково застосований пункт 61 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127, та не застосовані положення статті 37 Закону України «Про іпотеку», статті 204, 509,526, 527, 626, 629, 638, 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Банк вказує, що документи, які подаються для державної реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, мають містити лише письмову вимогу, направлену до позичальника та іпотекодавця, а не повідомлення про державну реєстрацію права власності за іпотекодержателем. Іпотекодержателю вимога про усунення порушення надсилалася на адресу, яка зазначена у договорі іпотеки від 02 червня 2008 року.

Позиції інших учасників

У лютому 2019 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_5 засобами поштового зв`язку надіслала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відзив обґрунтований тим, що зміст касаційної скарги суперечить матеріалам справи, оскільки судами належним чином оцінені докази та доводи сторін.

Твердження банку про те, що він надсилав письмову вимогу позивачу не відповідають матеріалам справи, що не містять доказів надіслання такого повідомлення позивачу. Судами надана належна оцінка даному факту, що відображено у оскаржуваних судових рішеннях. У матеріалах справи наявні повідомлення про вручення і докази відправлення письмової вимоги лише позичальнику. Відомості про надіслання відповідної вимоги та її отримання іпотекодавцем у матеріалах справи відсутні та не надавалися банком нотаріусу, хоча надання копії такої вимоги є обов`язковою умовою реєстрації права власності за іпотекодержателем.

Позивач вважає, що банк зловживає процесуальними правами на оскарження судових рішень, оскільки, незважаючи на те, що суди надали належну оцінку доводам банку, що не ґрунтуються на наданих сторонами доказах, та відобразили її у судових рішеннях, банк повторює їх у касаційній сказі.

Судами встановлено порушення банком процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, тому рішення суду є законними.

Заставна, надана державному реєстратору банком, не посвідчена нотаріально.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини, встановлені судами

02 червня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПРИВАТБАНК» і ОСОБА_2 укладено кредитний договір №VIUWGA. Згідно з умовами цього договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надав позичальнику кредит в розмірі 20 540,56 доларів США на споживчі потреби до 02 червня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов`язань за даним договором ОСОБА_1 02 червня 2008 року уклала з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» договір іпотеки квартири АДРЕСА_1 . Дана квартира належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Мурованокуриловецької селищної ради від 24 квітня 2008 року № 47.

У пункті 18.11. договору іпотеки від 02 червня 2008 року міститься застереження про право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Станом на 26 липня 2016 року ОСОБА_2 допустив прострочення виконання зобов`язання за кредитним договором, про що йому направлено відповідні повідомлення.

Пунктом 22 зазначеного договору іпотеки передбачено, що у випадку порушення кредитного договору позичальником або цього договору іпотекодавцем, іпотекодержатель направляє іпотекодавцю і позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом тридцятиденного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, він вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених пунктами 16.7.1, 16.7.2, 16.9 договору іпотеки, відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку» на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріуса, або згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в договорі.

Пунктом 27 договору іпотеки також визначено, що при зверненні стягнення на предмет іпотеки шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити про це іпотекодавця.

Банк звернувся з заявою до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлою О. М. як державного реєстратора для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, який містив застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. До заяви нотаріуса надано копії повідомлень про усунення порушень, адресовані позичальнику ОСОБА_2 , та розписка про отримання ним таких повідомлень ОСОБА_2 .

У наданому відділом державної реєстрації Мурованокуриловецької районної державної адміністрації пакеті документів, на підставі яких проведено реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутні письмова вимога до ОСОБА_1 про усунення порушення, проте містяться два повідомлення, адресовані ОСОБА_2 , та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом

У разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (частина перша статті 33 Закону «Про іпотеку»)

Згідно з частинами першою та третьою статті 36 Закону «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 2 частини першої статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державним реєстратором є нотаріус, як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено порядок проведення державної реєстрації прав.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 червня 2019 року у справі № 205/578/14-ц, провадження № 14-48цс19).

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Таким чином, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Іпотекодержатель на підтвердження факту направлення й отримання іпотекодавцем вимоги про порушення основного зобов`язання та звернення стягнення на предмет іпотеки у силу зазначених норм матеріального права зобов`язаний надати державному реєстратору докази отримання іпотекодавцем такої вимоги разом із заявою про державну реєстрацію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 638/20000/16-ц,, провадження № 14-2цс19).

Підтвердженням надіслання банком іпотекодавцю письмової вимоги щодо усунення виконання договору позики, а отже, й завершення 30-денного строку з моменту її отримання, є повідомлення про вручення поштового відправлення, вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270, та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Доводи касаційної скарги про надіслання позивачу як іпотекодавцю вимоги про усунення порушення кредитного договору, є безпідставними.

Як установили суди попередніх інстанцій, вимогу до іпотекодавця про усунення порушень кредитного договору, як і документ про оплату послуг пересилання йому поштового відправлення, банк разом із іншими документами для проведення державної реєстрації права не подав. Тобто вимоги Порядку щодо надання документа, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, банком не виконано.

Такі документи відсутні у матеріалах справи.

Отже, державна реєстрація за банком права власності на квартиру АДРЕСА_1 за неподання для цього передбачених пунктом 61 Порядку документів проведена державним реєстратором без дотримання Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а тому відповідне рішення нотаріуса про реєстрацію права власності є протиправним.

Таким чином, висновки судів першої та апеляційної інстанцій у справі про неправомірність оскаржуваного рішення державного реєстратора ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої і апеляційної інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки зазначених судів, які їх обґрунтовано спростували.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами першої і апеляційної інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, обґрунтовано із застосуванням норм матеріального та процесуального права визнано протиправним і скасовано рішення приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Бєлої О. М. від 06 вересня 2016 року № 31249645 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, відповідно до якого за ПАТ КБ «ПриватБанк» зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення- без змін.

Щодо судових витрат

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Верховний Суд не змінює судового рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення.

Рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 07 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Вінницької області від 16 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська
Судді:С. Ю. Бурлаков В. М. Ігнатенко В. С. Жданова В. П. Курило