Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 1715/2798/12

провадження № 61-40826св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Курило В. П.,

учасники справи:

позивач - заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на постанову Апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2018 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В., та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року у складі колегії суддів: Хилевич С. В., Ковальчук Н. М., Бондаренко Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2012 року заступник прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» (далі - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2007 року № 65207С82 за період з 16 квітня 2011 року по 06 березня 2012 року в розмірі 13 594,20 дол. США, що становить 108 590,47 грн, та пеню в розмірі 171 905,32 грн.

В обґрунтування заявлених вимог заступник прокурора посилався на те, що 02 листопада 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6520С82, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 135 000 дол. США з кінцевою датою повернення коштів до 01 листопада 2032 року.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного договору № 65207Z143.

11 січня 2012 року державним виконавцем відкрито провадження з виконання судового рішення.

Рішення суду на день розгляду справи не виконано, а тому відповідач зобов`язаний сплачувати відсотки за його користування, які становлять за період з 16 квітня 2011 року по 06 березня 2012 року - 13 594,20 дол. США, що є еквівалентом 108 590,47 грн, а також 171 905,32 грн пені за неналежне виконання зобов`язання.

Враховуючи наведене, позивач просив позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рівненський міський суд Рівненської області заочним рішенням від 22 травня 2012 року позов задовольнив. Стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором від 02 листопада 2007 року № 65207С82 за період з 16 квітня 2011 року по 06 березня 2012 року в розмірі 13 594,20 дол. США, що становить еквівалент 108 590,47 грн, та пеню в розмірі 171 905,32 грн, а всього 280 495,79 грн. Вирішив питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції мотивував рішення тим, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2011 року, яке змінено Апеляційним судом Рівненської області 08 грудня 2011 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 156 335, 14 дол. США, яке не виконано. ОСОБА_1 продовжує не виконувати кредитні зобов`язання, в результаті чого утворилася спірна заборгованість, яка складається з нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 16 квітня 2011 року по 06 березня 2012 року та пені.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Апеляційний суд Рівненської області ухвалою від 21 листопада 2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилив, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2012 року залишив без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована законністю і обґрунтованістю рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд Рівненської області постановою від 22 червня 2018 рокузадовольнив апеляційну скаргу ОСОБА_2 як особи, яка не брала участі в розгляді справи, заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 22 травня 2012 року скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову відмовив.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що суд першої інстанції вирішив питання про права та обов`язки ОСОБА_2 , яка не залучена до участі у розгляді справи.

Апеляційний суд Рівненської області додатковою постановою від 03 липня 2018 року скасував ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 21 листопада 2012 року.

Додаткова постанова апеляційного суду мотивована тим, що підставою для скасування ухвали Апеляційного суду Рівненської області від 21 листопада 2012 року відповідно до пункту 8 статті 374 ЦПК України є залишення без задоволення постановою цього ж суду від 22 червня 2018 року позову банку до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги, її узагальнені аргументи

У касаційній скарзі, поданій 17 липня 2018 року до Верховного Суду, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати постанову Апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення ухвалені з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, зокрема, необґрунтованим є висновок апеляційного суду про те, що після зміни кредитного договору вимогою банку про дострокове погашення кредиту, припиняється нарахування відсотків за користування кредитом. В оскаржуваній постанові апеляційного суду не зазначено жодних обставин, які б вказували на підстави, передбачені в статтях 599-601, 504-609 ЦК України і могли б свідчити про припинення зобов`язання за кредитним договором.

Апеляційна скарга ОСОБА_2 подана 20 квітня 2018 року, тобто після спливу одного року з дня складання повного тексту рішення суду першої інстанції. Апеляційний суд безпідставно дійшов висновку про те, що рішенням суду першої інстанції вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_2 .

Неправильним є посилання в оскаржуваній постанові на висновки Верховного Суду України, висловлені у пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та у постанові Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16, як ці правові висновки зроблені Верховним Судом України у справах, предметом спору яких є поділ майна подружжя.

За відсутності укладеного з дружиною позичальника ОСОБА_2 кредитного договору або договору поруки, банк лише на підставі частини четвертої статті 65 СК України не може звернутися з вимогою до дружини позичальника про солідарне стягнення боргу за кредитним договором, укладеним її чоловіком.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 24 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Рівненського міського суду Рівненської області.

20 листопада 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

У зв`язку із обранням до Великої Палати Верховного Суду суддю Пророка В. В. згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Зайцеву А. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 листопада 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 65207С82, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 135 000 дол. США, з кінцевою датою повернення коштів до 01 листопада 2032 року. Кредит отримано з метою оплати придбання трикімнатної квартири АДРЕСА_1 житловою площею 69,8 кв. м, загальною площею 152,6 кв. м.

У забезпечення належного виконання позичальником кредитного договору 02 листопада 2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 65207Z143, предметом якого визначено квартиру АДРЕСА_1 , яка знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2011 року в рахунок погашення заборгованості за вказаним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до іпотечного договору № 65207Z143.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 08 грудня 2011 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 10 червня 2011 року змінено, в рахунок погашення заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 за кредитним договором на загальну суму 156 335,14 дол. США, з яких: 125 100 дол. США прострочена заборгованість за основним боргом; 1 918,20 дол. США нараховані відсотки з 01 березня по 15 квітня 2011 року; 21 458,87 дол. США прострочена заборгованість за відсотками та 4 960,38 дол. США пеня за основним боргом; 2 897,79 дол. США пеня за простроченими відсотками, звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 з початковою ціною для подальшої реалізації - 779 200 грн.

11 січня 2012 року державним виконавцем відкрито провадження з виконання вказаного судового рішення та надано строк для добровільного виконання судового рішення до 18 січня 2012 року.

02 лютого 2012 року заступник прокурора області пред`явив позов в інтересах держави в особі банку про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором, яка складається з нарахованих процентів за користування кредитними коштами за період з 16 квітня 2011 року по 06 березня 2012 року в розмірі 13 594,20 дол. США та 171 905,32 грн пені.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами

касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої, другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судом норм права в межах касаційної скарги, дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Мотиви і доводи Верховного Суду та застосовані норми права

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках. Особи, які не брали участі у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють, обмежують, або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Тобто, особи, які не брали участь у справі, мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права і обов`язки цих осіб.

ОСОБА_2 не брала участі у справі за позовом заступника прокурора Рівненської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Відтак, в залежності від того, чи вирішувалось судовим рішенням питання про права та обов`язки особи, яка його оскаржує, визначається право на оскарження такого рішення.

Судове рішення, що оскаржується особою, яка не залучалась до розгляду справи, повинно безпосередньо впливати на обсяг прав та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або містити судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

Судове рішення слід вважати таким, яким вирішено питання про права та обов`язки осіб, яких не було залучено до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки або судження суду про права та обов`язки цих осіб або в резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки цих осіб. У такому разі рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що випливають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків. Будь-який інший правовий зв`язок між скаржником і сторонами спору не є підставою для висновку про вирішення судом питань про права та обов`язки цієї особи.

Однак, ні мотивувальна, ні резолютивна частини оскарженого ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції висновків щодо її прав та обов`язків не містить. У цій справі з ОСОБА_1 як боржника за кредитним договором стягнута заборгованість за кредитним договором на користь банку і він відповідає перед банком особистим майна.

Посилання апеляційного суду на правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 14 вересня 2016 року у справі № 6-539цс16 є необґрунтованими, оскільки спірні правовідносин у цій справі є відмінними від тих, які були предметом розгляду судом у вказаній справі.

Переглядаючи справу по суті заявлених вимог за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , як особи, яка не брала участі в розгляді справи, апеляційний суд не встановив та в рішенні не зазначив, про які права, свободи, інтереси та (або) обов`язки ОСОБА_2 вирішив суд першої інстанції, та за наслідками встановлення таких фактів не ухвалив рішення яке б відповідало вимогам ЦПК України. Апеляційний суд встановивши, що рішенням суду першої інстанції не вирішено питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки особи, яка не приймала участі в розгляді справи - закриває апеляційне провадження, якщо навпаки - скасовує рішення суду першої інстанції лише з цих підстав та відмовляє в позові, оскільки норми ЦПК України не передбачають можливості залучення до участі в розгляді справи на стадії апеляційного провадження особи, яка не приймала участі в розгляді справи у суді першої інстанції.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд приймає аргументи касаційної скарги в зазначеній частині.

Відповідно до пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Ураховуючи наведене рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалене з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 1 частини третьої та четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Рівненської області від 22 червня 2018 року та додаткову постанову Апеляційного суду Рівненської області від 03 липня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до апеляційного суду.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді С. Ю. Бурлаков

А. Ю. Зайцев

В. М. Коротун

В. П. Курило