Дата документу 06.08.2019 Справа № 317/4106/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 317/4106/18 Головуючий у 1 інстанції Яркіна С.В.
Провадження №22ц/807/2425/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого: Полякова О.З.

суддів: Крилової О.В.

Кухаря С.В.

при секретарі: Кулабуховій І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року по справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2018 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, який в ході розгляду справи було уточнено, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення боргу за кредитором спадкодавця.

В обґрунтування позову зазначали, що 14.10.2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNН4ТР33520135, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2473,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2008 року.

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на дату смерті, заборгованість становила - 8225,93 грн.

Відповідно ст. 1281 ЦК України, банк, як кредитор спадкодавця 25 травня 2017 року звернувся до Запорізької районної державної нотаріальної контори з претензією про включення кредиторських вимог в спадкову масу та повідомлення спадкоємців померлого про наявність заборгованості останнього перед банком.

28 жовтня 2017 року до спадкоємців, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було направлено лист претензію, проте вимоги Банка задоволені не було, у зв`язку з чим АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачів стягнути заборгованість у розмірі 8225,93 грн. та судовий збір.

Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилалась на незаконність, порушення матеріального і процесуального права судом першої інстанції, просили скасувати рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року, та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що АТ КБ «ПриватБанк» про смерть позичальника стало відомо 19.01.2017 року, доказів, що Банку стало відомо про смерть ОСОБА_3 в іншу дату відповідачами не надано, а отже строк пред`явлення кредиторських вимог до спадкоємців померлого не пропущено.

10 липня 2019 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», доводи якої вони вважають безпідставними, оскільки з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а претензія кредитора направлена до Державної нотаріальної контори 30.05.2017 року, тобто через 8 років після смерті померлого, та через 9 років після настання права вимоги за кредитним договором. Просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи та пояснення учасників справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Так, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком пропущено встановлений статтею 1281 ЦК України шестимісячний (присічний) строк звернення з позовними вимогами до спадкоємця.

З зазначеним висновком колегія суддів погоджується, оскільки виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи, є доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що 14.10.2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № DNН4ТР33520135, за умовами якого ОСОБА_3 отримав кредит у розмірі 2473,80 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 14.10.2008. Банк свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі, встановленому договором (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер (а.с. 16).

Згідно наданого банком розрахунку заборгованості, платежі на погашення заборгованості за договором ОСОБА_3 починаючи з наступного місяця після отримання кредитних коштів не здійснював (а.с. 6-7).

З вимогою про повернення кредитної заборгованості банк за життя ОСОБА_3 до останнього не звертався.

З відповіді Запорізької районної державної нотаріальної контори на лист АТ КБ «ПриватБанк» від 25 травня 2017 року № 61016LFZARM80 вбачається, що ніхто зі спадкодавців із заявою на прийняття спадщини після смерті померлого ОСОБА_3 до нотаріальної контори не звертався, свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с. 20).

Судом першої інстанції встановлено, що спадкоємцями померлого ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2

21 жовтня 2017 року банк направив спадкоємцям лист-претензію з вимогою погасити борг, однак її не було виконано (а.с. 21).

Статтею 1282 ЦК України встановлено, що спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Так, статтею 1281 ЦК України визначено порядок та строки пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців, згідно якого спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги (частина перша). Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги (частина друга). Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги (частина третя). Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (частина четверта).

З матеріалів справи вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» пред`явило вимоги у жовтні 2017 року до спадкоємців померлого у липні 2009 року.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» не було надано жодного доказу на підтвердження тієї обставини, що Банку не було, і не могло бути відомо про смерть ОСОБА_4 раніше січня 2019 року.

Разом з тим, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).

При цьому, за вимогами ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України).

Враховуючи ту обставину, що предметом доказування в даному випадку є саме дата, коли позивачу стало відомо про смерть ОСОБА_3 , для встановлення присічного строку, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду достатніх доказів на підтвердження тієї обставини, що банк, як кредитор, не знав і не міг знати раніше про смерть позичальника, та те, що позивачем пропущено шестимісячний строк, встановлений частиною другою статті 1281 ЦК України, що і було підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд вважав встановленою відсутність правових підстав для задоволення заявленого АТ КБ «ПриватБанк» позову, нормативно-правові акти, якими керувався суд при ухваленні рішення, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Під час перегляду рішення суду в апеляційному порядку, в судовому засіданні представником АТ КБ «ПриватБанк» на підтвердження факту того, що позивачу про смерть ОСОБА_3 стало відомо у січні 2017 року, було надано скріншот (а.с. 147).

Проте, вказаний доказ суперечить вимогам до доказів, встановленими ст.ст.76, 77, 81 ЦПК України, оскільки не несе жодного доказового значення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у справі, яка є предметом перегляду банк просить стягнути зі спадкоємців заборгованість, яка виникла внаслідок невиконання спадкодавцем ОСОБА_3 зобов`язань за кредитним договором, право вимоги у банка до боржника за яким виникло з 14 жовтня 2008 року (строк закінчення дії кредитного договору).

Частиною 4 статті 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

З огляду на наведене, колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правомірно відмовив АТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні заявлених вимог.

Посилання заявника в апеляційній скарзі на те, що банком пред`явлено вимоги до спадкоємців в межах строку, передбаченого частиною другою статті 1281 ЦК України, оскільки Банку про смерть ОСОБА_3 стало відомо 19 січня 2017 року не підтверджені належними доказами, та окрім цього, спростовуються встановленими судом обставинами, згідно яких право вимоги у позивача, який не знав і не міг знати про смерть ОСОБА_3 виникло з 14 жовтня 2008 року.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374,375,381-384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького районного суду Запорізької області від 10 травня 2019 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дняїї прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 12 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: