Справа № 697/1860/19
Провадження № 2/697/573/2019
Канівський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Льон О.М.
за участю секретаря - Дрянової Н.В.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м. Каневі Черкаської області справу за позовом ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, яке діє в інтересах ДП "Інформаційний центр" МЮУ про зняття арешту з майна,
В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління Національної поліції в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, яке діє в інтересах ДП "Інформаційний центр" МЮУ про зняття арешту з майна. Позов мотивує тим, що 01.07.2019 йому стало відомо, що постановою слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області Лоскот С.С. від 17.07.2009 при розслідуванні кримінальної справи №09236096, порушеної за ознаками вчинення правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 та ч.2 ст.366 КК України, було накладено арешт на все нерухоме майно, належне йому на праві приватної власності. 24.07.2009 за №8911467 реєстратором Полтавської філії державного підприємства «Інформаційний центр» МЮУ зазначене обтяження було зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а 31.01.2018 зазначене обтяження було перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №24620425.
В подальшому вище зазначені матеріали кримінальної справи постановою слідчого від 21.01.2010 відносно нього ОСОБА_1 закрито за недоведеністю участі обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.2 ст. 366 заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем та службовому підробленні при виконанні робіт щодо оснащення засобів обліку теплової енергії в багатоповерхових будинках м. Полтави. Також відносно нього скасовано запобіжний захід підписку про невиїзд. Накладений слідчим арешт залишився не знятий. Вважає, що арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зволікання з наданням ефективного засобу юридичного захисту тягне за собою погіршення правового становища людини, котра зазнає негативних наслідків не лише від помилки представника влади, а й від перешкод в отриманні реальної можливості її виправлення, і перебуває в стані невизначеності тривалий час.
На правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту його майна, поширюються норми КПК України 1960 року. Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі або одночасно з винесенням постанови про її закриття (ч.1 ст. 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (ч.6 ст. 126).
Способів виправлення помилки, допущеної слідчим або прокурором у зв`язку з неприйняттям під час закриття кримінальної справи рішення про скасування арешту майна, після закінчення досудового слідства КПК України 1960 року не встановлено. Оскільки обставини накладення арешту на належне йому майно перестали бути актуальними, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом, так як в зв`язку зі зміною законодавства іншого правового шляху на даний час немає, що підтверджується ухвалою Октябрського районного суду міста Полтави від 08 липня 2019 року у справі №554/6074/19, згідно якої вбачається, що вимоги про зняття з майна арешту після закриття слідчим кримінальної справи мають розглядатись у порядку цивільного судочинства, що узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду в постанові №372/2904/17-ц від 15.05.2019. Просить суд скасувати арешт всього майна, належного йому на праві приватної власності незалежно від дати його набуття, накладеного 17.07.2009 постановою слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській-області Лоскот С ОСОБА_2 при розслідуванні кримінальної справи №09230096, реєстраційні номери обтяжень: №8911467 від 24.07.2009 та №24620425 від 31.01.2018 та виключити зазначені заборони з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії:
Провадження у справі відкрито ухвалою судді від 29.07.2019, призначено судове засідання на 20.08.2019, розгляд справи вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження.
Ухвалами суду від 20.08.2019, 26.09.2019 витребувано докази у справі, у зв`язку з чим розгляд справи було відкладено.

Ухвалою суду від 08.11.2019 у справі замінено неналежного відповідача - ГУНП в Полтавській області на належного відповідача Ліквідаційну комісію УМВС України в Полтавській області.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Представник відповідача - Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи було повідомлено належним чином та у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем знаходження (перебування), що підтверджується поштовим реєстром рекомендованих відправлень та інформацією про доставку рекомендованого листа. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, яке діє в інтересах ДП "Інформаційний центр" МЮУ у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи було повідомлено належним чином, про що в матеріалах справи є поштове повідомлення про вручення судової повістки. Причини неявки до суду не надано.

Згідно з частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення.

В судовому засіданні встановлено та вбачається з матеріалів справи, що постановою слідчого ОВС СУ ГУМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. від 17.07.2009 під час досудового розслідування кримінальної справи №09230096 порушеної 24.02.2009 за ч.5 ст. 191, ч.2 ст. 366 КК України, накладено арешт на майно позивача ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.07.2019 (а.с.13-15).

Так, зокрема, на підставі вище зазначеної постанови слідчого, реєстратором: Полтавська філія ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України 2407.2009 за №8911467 накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , базу відпочинку «Славутич-2» курорт «Расєйка», що розташована в АДРЕСА_2 , які на праві особистої приватної власності належать позивачу ОСОБА_1 .

Крім того, судом встановлено, що приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Бикановою І.М. на 1/2 частки квартири АДРЕСА_3 та яка на праві особистої власності також належить позивачу ОСОБА_1 , внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно рішення про державну реєстрацію та їх обтяжень, індексний номер: 44314687 від 29.11.2018 (а.с.13).

З постанови слідчого в ОВС СУ ГУМВС України в Полтавській області Лоскот С.С. від 21.01.2010 (а.с.8,9) вбачається, що матеріали кримінальної справи відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Тирма, Верхнєбурсінського р-ну Хабаровського краю, РФ, українця, громадянина України, зареєстрованого: АДРЕСА_4 , закрито за недоведеністю участі обвинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.2 ст. 366 заволодіння бюджетними коштами шляхом зловживання своїм службовим становищем та службовому підробленні при виконанні робіт щодо оснащення засобів обліку теплової енергії в багатоповерхових будинках м. Полтави. Скасовано запобіжний захід підписку про невиїзд відносно ОСОБА_1 .

Відповідно до положень ст.317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до положень ч.1 ст.319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч.2 ст.319 Цивільного кодексу України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно ч.2 ст.30 ЦПК України, позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

З висновку ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Дрібнич, Новосьол та Партнери» (а.с.43) вбачається, що станом на 20.09.2019 величина вартості об`єкта оцінки - бази відпочинку «Славутич-2» курорт «Расєйка», площею 440,4 кв.м., що розташована в АДРЕСА_2 становить 161800,00 грн.

Відповідно до висновку ТОВ «Експертно-оціночна компанія «Дрібнич, Новосьол та Партнери» (а.с.44) вбачається, що станом на 31.08.2019 величина вартості об`єкта оцінки 1/3 частини житлової трикімнатної квартири загальною площею 60,8 кв.м. та жилою площею 36,0 кв.м., що розташована в АДРЕСА_4 становить 198700,00 грн.

Відповідно до довідки про внесення інформації зі звіту про оцінку до єдиної бази даних звітів про оцінку від 26.06.2019 (а.с.45) вбачається, що станом на 26.06.2019 оціночна вартість двохкімнатної квартири загальною площею 46,1 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_5 становить 123,087 тис. грн.

Враховуючи викладене, позивач звернуся до Канівського міськрайонного суду Черкаської області із даним позовом, оскільки відповідно до вище вказаних висновків про оцінку належного йому майна, основна його частина розташована саме в м. Каневі Черкаської області, що відповідає ч.2 ст. 30 ЦПК України.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно з`ясовувати обставини, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів (статті 77, 78 ЦПК).

Гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами кримінального процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Відповідно до ст.126 КПК України (в редакції 1960 року), забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на вклади зазначених осіб проводиться виключно за рішенням суду. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Відповідно до п. 9 розділу XI «Перехідні Положення» КПК України, який набрав чинності з 20 листопада 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Зі змісту частини третьої статті 174 КПК України у разі закриття кримінального провадження на стадії досудового розслідування одночасно з винесенням відповідної постанови прокурор зобов`язаний скасувати арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації. Зазначена норма процесуального права є аналогічною наведеній у ч.1 ст. 214 КПК України 1960 року.

Із закриттям кримінального провадження втрачається легітимна мета арешту майна, як втручання у конвенційне право особи на мирне володіння ним - збереження речей і матеріальних цінностей для забезпечення можливості виконання завдань кримінального провадження.

Після припинення кримінальної процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Згідно зі статтею 174 КПК України як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому застосуванні відповідного заходу відпала потреба.

Відповідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, зокрема, направленням до суду обвинувального акта.

Слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому чинним КПК України. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження, КПК України не передбачає.

Таким чином, завершення стадії досудового розслідування у кримінальній справі №09230096/5 відносно позивача ОСОБА_1 за фактом заволодіння бюджетними коштами за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.2 ст. 366 КК України унеможливлює розгляд клопотання слідчим суддею про звільнення з-під арешту майна.

На підтвердження даного висновку, позивачем надано до суду слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 08.07.2019, якою позивачу ОСОБА_1 відмовлено у відкритті провадження за його клопотанням про скасування арешту по кримінальній справі №09230096 від 24.02.2009 за ознаками злочинів, передбачених ч.5 ст. 191 та ч.2 ст. 366 КК України (а.с.10-12).

Кримінальна справа №09230096 від 24.02.2009 в межах якого на майно ОСОБА_1 накладено арешт, закрито на стадії досудового слідства, і до суду для розгляду по суті цю справу скеровано не було. При прийнятті рішення про закриття кримінального провадження питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 не вирішувалось.

Суд кримінальної юрисдикції не має правових підстав розпочинати судове провадження для вирішення лише цивільного позову.

Разом із тим, кримінальні процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм кримінального процесуального права. Закриття кримінального провадження є юридичним фактом, який припиняє кримінальні процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення арешт майна, застосований у кримінальному провадженні як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням кримінальної справи арешт майна стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого кримінальними процесуальними відносинами.

Із огляду на зазначене, будь-які публічно-правові процедури, які з тих чи інших причин не завершені до закриття кримінального провадження, з моменту такого закриття втрачають кримінальний процесуальний характер. Арешт майна у такому разі як захід забезпечення кримінального провадження не правомірно обмежує право позивачки ОСОБА_1 на користуватися належним йому нерухомим майном.

Водночас вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Також такий висновок суду узгоджуються з правовою позицією ВСУ у постанові від 15 травня 2013 року №6-26цс13, та правовою позицією ВП ВС у постанові №372/2904/17 від 15.05.2019.

За таких обставин, суд, вважає, що позов підлягає до задоволення, оскільки накладений арешт на майно позивача ОСОБА_1 обмежує законні його права та унеможливлює право розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317-319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76, 81, 258, 259, 265, 273, 280, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до Ліквідаційної комісії УМВС України в Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача: Міністерство юстиції України, яке діє в інтересах ДП "Інформаційний центр" МЮУ про зняття арешту з майна задовольнити повністю.

Скасувати арешт майна, належного на праві приватної власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладеного постановою слідчого в ОВС СУ ГУ МВС України в Полтавській області Лоскот С.С. від 17.07.2009, реєстраційні номери обтяжень: №8911467 від 24.07.2009, та №24620425 від 31.01.2018 та виключити зазначені заборони з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна і Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Головуючий О . М . Льон