Провадження № 22-ц/801/53/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Борисюк І.Е
Доповідач:Панасюк О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 рокуСправа № 127/17196/18м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Панасюка О. С. (суддя - доповідач),

суддів: Шемети Т. М., Сала Т. Б.,

учасники справи:

позивач Кредитна спілка «Істок»,

відповідач ОСОБА_4,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене 02 жовтня 2018 року під головуванням судді Борисюк І. Є. в м. Вінниці (дата складання повного тексту рішення відповідає даті його ухвалення) у справі за позовом Кредитної спілки «Істок» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитними договорами, -

встановив:

13 липня 2018 року Кредитна спілка «Істок» (далі КС «Істок») звернулася з цим позовом, за яким просила стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року за період з 25 жовтня 2017 року по 31 травня 2018 року в сумі 76 158 грн 95 к., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 28 995 грн 75 к.; заборгованість за платою за надання кредиту - 40 746 грн 52 к.; заборгованість по процентах - 0 грн 36 к.; інфляційні втрати - 5 160 грн 95 к.; 3% річних - 1 255 грн 37 к.; а також заборгованості за кредитним договором № ДКВ-2548 від 09 червня 2017 року за період з 27 листопада 2017 року по 31 травня 2018року в сумі 38 402 грн 12 к., з яких: заборгованість за основною сумою кредиту - 10 000 грн 00 к.; заборгованість за платою за надання кредиту - 9 981 грн 06 к.; заборгованість по процентах - 0 грн 06 к.; інфляційні втрати - 1 238 грн 83 к.;. 100 % річних - 10 182 грн. 16 к.; штраф - 7 000 грн 00 к.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що 16 червня 2017 року сторони уклали кредитний договір № ДКВ-2492, за яким ОСОБА_4 отримав кредит в сумі 38 000 грн 00 к. 09 жовтня 2017 року вони уклали кредитний договір № ДКВ-2548, відповідно до якого ОСОБА_4 отримав ще 10 000 грн 00 к. кредиту. 25 жовтня 2017 року і 27 листопада 2017 року були внесені зміни до цих договорів, але ОСОБА_4 несвоєчасно та не в повному обсязі здійснював оплату за ними, у наслідок чого утворилась зазначена заборгованість.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь КС «Істок»: заборгованість за кредитним договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року в сумі 31 362 грн 19 к., з яких: 28 995 грн 75 к. - заборгованість за основною сумою кредиту; 36 к. - заборгованість за процентами; 521 грн 93 к. - три проценти річних; 1 844 грн 15 к. - інфляційні втрати; за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року в сумі 20 855 грн 98 к., з яких: 10 000 грн 00 к. - заборгованість за основною сумою кредиту; 06 к. - заборгованість за процентами; 5 095 грн 92 к. - сто процентів річних; 760 грн 00 к. - інфляційні втрати; 5 000 грн 00 к. - штраф. В решті позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати у справі.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4 неналежним чином виконував умови кредитних договорів, у зв'язку з чим допустив заборгованість у зазначеному розмірі, яка підлягає стягненню на підставі статтей 526, 530, 611, 629, 625 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України).

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення плати за надання кредиту за кредитним договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року в сумі 40 746грн 52 к. і за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року в сумі 9 981 грн 06 к. суд виходив із нікчемності умов договорів про встановлення такої плати на підставі частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; з цих же міркувань суд розрахував розмір трьох процентів річних за договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року та ста процентів річних за договором № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року, а також інфляційні втрати по кожному з договорів без урахування суми плати за надання кредиту.

Крім того, при застосуванні індексу інфляції суд першої інстанції виходив із того, що такий індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, а тому, враховуючи визначений позивачем період виникнення заборгованості по кредитному договору № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року - з 25 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року, розрахунок інфляційних втрат здійснив з листопада 2017 року, а по договору про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року - з жовтня 2017 року по квітень 2018 року (період виникнення заборгованості з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року).

В апеляційній скарзі, поданій до Апеляційного суду Вінницької області КС «Істок», посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просило скасувати рішення в частині, вимог, у задоволенні яких суд відмовив і ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення не оскаржується.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд безпідставно визнав нікчемними умови кредитних договорів про встановлення плати за надання кредиту, оскільки право кредитної спілки самостійно встановлювати розмір плати (процентів) за надання кредиту встановлене статтею 21 Закону України «Про кредитні спілки».

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Пунктом 8 частини першої Розділу ХІІІ Цивільного процесуального Кодексу України (далі ЦПК України) передбачено, що до утворення апеляційних судів в апеляційних округах їхні повноваження здійснюють апеляційні суди, у межах територіальної юрисдикції яких перебуває місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується.

Відповідно до пункту 3 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02 червня 2016 року № 1402 - VІІІ апеляційні суди, утворені до набрання чинності цим Законом, продовжують здійснювати свої повноваження до утворення апеляційних судів у відповідних апеляційних округах.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року ліквідовано Апеляційний суд Вінницької області та утворено Вінницький апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Вінницьку область, з місцезнаходженням у місті Вінниці.

У відповідності до частини шостої статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», у разі ліквідації суду, що здійснює правосуддя на відповідній території відповідної адміністративно - територіальної одиниці (відповідних адміністративно - територіальних одиниць), та утворення нового суду, який забезпечує здійснення правосуддя на цій території, суд, що ліквідується, припиняє здійснення правосуддя з дня опублікування в газеті «Голос України» повідомлення голови новоутвореного суду про початок роботи новоутвореного суду.

Відповідно до положень статті 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» рішенням зборів суддів, що відбулися 09 листопада 2018 року, днем початку роботи Вінницького апеляційного суду визначено 12 листопада 2018 року. Відповідне повідомлення голови новоутвореного суду опубліковано у газеті «Голос України» № 213 (6968) від 10 листопада 2018 року.

Згідно з пунктом 3 частини першої, частиною п'ятою статті 31 ЦПК України, у разі ліквідації або припинення роботи суду справи, що перебували у його провадженні, невідкладно передаються до суду, визначеного відповідним законом або рішенням про припинення роботи суду.

Таким чином справа підлягає апеляційному розгляду Вінницьким апеляційним судом, територіальна юрисдикція якого поширюється на ту ж територію, що й юрисдикція Апеляційного суду Вінницької області.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги апеляційний суд прийшов до висновку, що вона підлягає задоволенню частково з огляду на таке.

Частинами першою - третьою статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

За змістом статті 374 ЦПК України апеляційний суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення або змінює рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального і процесуального права (стаття 376 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом; при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду першої інстанції відповідає не повністю з огляду на таке.

Судом встановлено, що 16 червня 2017 року між ОСОБА_4 та КС «Істок» був укладений кредитний договір № ДКВ-2492 (а. с. 23), за яким кредитор на умовах цього договору зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 38 000 грн 00 к., а позичальник - повернути наданий кредит і виконати свої обов'язки за договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 2.5. і п. 2.7 кредитного договору процентна ставка за користування кредитом становить 0, 001 % річних, а плата за надання кредиту - 43,999 % щорічно.

На виконання умов договору кредитором було видано ОСОБА_4 38 000 грн 00 к., що підтверджується видатковим касовим ордером від 16 червня 2017 року (а. с. 39).

Частиною 4 кредитного договору № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року визначено порядок проведення розрахунків.

Додатком до цього договору, який є його невід'ємною частиною, сторонами було визначено графік повернення кредиту (а. с. 24).

25 жовтня 2017 року між ОСОБА_4 та Кредитною спілкою «Істок» було укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року, за яким у зв'язку із порушенням ОСОБА_4 графіку погашення кредиту та сплати зобов'язань, викладеного у додатку до кредитного договору сторони погодили розмір плати за надання кредиту - 175, 9 % щорічно (а. с. 24 зв.).

09 жовтня 2017 року між ОСОБА_4 та Кредитною спілкою «Істок» був укладений договір про споживчий кредит № ДКВ-2548 (а. с. 25 - 26), відповідно до п. 1.1. якого кредитор на умовах цього договору зобов'язався надати позичальнику грошові кошти в сумі 10 000 грн 00 к., а позичальник зобов'язався повернути наданий кредит і виконати свої обов'язки за договором.

П. 2.7. і п. 3.2. договору встановлено плату за надання кредиту в розмірі 12 грн 60 к. щоденно, а процентну ставку за користування кредитом - 0,001%.

Згідно з видатковим касовим ордером ОСОБА_4 того ж дня отримав обумовлену у договорі суму кредиту (а. с. 40).

Частиною 4 договору про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року визначено порядок проведення розрахунків.

Додатком до договору сторони визначили графік повернення кредиту та сплати зобов'язань (а. с. 26 зв.).

27 листопада 2017 року ОСОБА_4 та КС «Істок» уклали додатковий договір № 1 до договору про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року, яким у зв'язку з порушенням позичальником графіку погашення кредиту та сплати зобов'язань змінили розмір плати за надання кредиту з 12 грн 60 к. на 50 грн 41 к. щоденно (а. с. 27).

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 12 Закону України № 1734-VII від 15 листопада 2016 року, який набрав чинності 10 червня 2017 року «Про споживче кредитування» (далі Закон № 1734-VII) у договорі про споживчий кредит, зокрема зазначається реальна річна процентна ставка та загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит.

Пунктами 1, 2, 4 частини першої статті 1 цього Закону визначено, що:

-договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов'язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;

-загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;

-загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов'язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Підпунктом 3 пункту 3 Розділу ІV Закон № 1734-VII текст статті 11 Закону України № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» викладено у такій редакції: «1. Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Отже, оскілки правовідносини сторін виникли після 10 червня 2017 року, суд першої інстанції не мав підстав застосовувати до них положення статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у редакції, що була чинною до цієї дати, зокрема щодо нікчемності умови договору, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у розумінні цього закону.

Натомість, чинним на час виникнення спірних правовідносин Законом № 1734-VII навпаки передбачена можливість встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов'язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту, а тому суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про нікчемність умов кожного з кредитних договорів про встановлення плати за надання кредиту (пункт 2.7 договору № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року, в редакції згідно з додатковим договором № 1 від 25 жовтня 2017 року; пункт 2.7 договору про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року, в редакції відповідно до додаткового договору № 1 від 27 листопада 2017 року).

Таким чином, суд не мав підстав для відмови у стягненні 40 746 грн 52 к. заборгованості по сплаті за надання кредиту за договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року та 9 981 грн 06 к. - за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року, а також, відповідно змінювати розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних за договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року та 100 % річних за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року, виключивши із нього заборгованість по платі за надання кожного з кредитів.

Разом з тим, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу, а тому, враховуючи визначений позивачем період виникнення заборгованості по кредитному договору № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року - з 25 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року, розрахунок інфляційних втрат необхідно здійснювати з листопада 2017 року, а по договору про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року - з жовтня 2017 року по квітень 2018 року (період виникнення заборгованості з 01 жовтня 2017 року по 30 квітня2018 року).

Відтак, з урахуванням безпідставності виключення із суми заборгованості боргу по платі за надання кредиту інфляційні втрати становлять:

-за договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року - 4 435 грн 63 к., виходячи із такого розрахунку: 28 995 грн 75 к. - борг по тілу кредиту + 40746 грн 52 к. - борг по платі за надання кредиту + 0 грн 36 к. - борг по процентах = 69 742 грн 63 к. Х 106,36 % (індекс інфляції за листопад 2017 року - квітень 2018 року) = 74 178 грн 26 к. - 69742 грн 63 к.) = 4 435 грн 63 к.;

-за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року - 1 518 грн 56 к., виходячи із такого розрахунку: 10 000 грн 00 к. - борг по тілу кредиту + 9 981 грн 06 к. - борг по платі за надання кредиту + 0 грн 06 к. бор по процентах = 19 981 грн 12 к. Х 107,6 % (індекс інфляції за жовтень 2017 року - квітень 2018 року) = 21 499 грн 69 к. - 19 981 грн 12 к. = 1 518 грн 56 к.

Разом з тим суд першої інстанції, з урахуванням приписів частини другої статті 21 Закону № 1734-VII про недопустимість перевищення сукупною сумою неустойки (штраф, пеня), нарахованою за порушення зобов'язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і неможливість її збільшення за домовленістю сторін, прийшов до правильного висновку про зменшення штрафу за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року з 7 000 грн 00 к. до половини суми, одержаної відповідачем за цим кредитом - 5 000 грн 00 к.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що вимагаючи в апеляційній скарзі задоволення позовних вимог в повному обсязі КС «Істок» не наводить доводів на спростування такого висновку суду першої інстанції.

Оскільки суд застосував статтю 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, яка втратила чинність на момент виникнення спірних правовідносин, що призвело до безпідставного зменшення суми боргу по кожному з договорів на суму плати за надання кредиту, відповідно до пунктів 2.7 цих договорів, то рішення суду першої інстанції підлягає зміні, відповідно до розрахунків, наведених вище. Зокрема, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборрогованість:

-за кредитним договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року в сумі 75 433 грн 63 к, з яких: 28 995 грн 75 к. - заборгованість за основною сумою кредиту; 40 746 грн 52 к. - заборгованість по платі за надання кредиту; 0 грн 36 к. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 255 грн 37 к. - три проценти річних; 4 435 грн 63 к. - інфляційні втрати;

-за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року в сумі 36 681 грн 84 к., з яких: 10 000 грн 00 к. - заборгованість по тілу кредиту; 0 грн 06 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 9 981 грн 06 к. - борг по платі за надання кредиту; 10 182 грн 16 к. - сто процентів річних; 1 518 грн 56 к. - інфляційні втрати; 5 000 грн 00 к. - штраф.

Відповідно, перерахунку підлягає і стягнута судом першої інстанції сума судового збору пропорційно до задоволених вимог, виходячи з такого розрахунку: 112115 грн 47 к. - загальна сума вимог, що підлягають задоволенню / 114 561 грн 07 к. - ціна позову Х 1 762 грн 00 к. - судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, що становить 1 724 грн 39 к.

Так само, згідно з приписами частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, виходячи із такого ж розрахунку, пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 2 590 грн 15 к. (112115 грн 47 к. / 114 561 грн 07 к. Х 2 643 грн 00 к. - судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 384 ЦПК України апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Істок» задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02 жовтня 2018 року змінити.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Істок», , м. Одеса, Адміральський проспект, буд. 7, кім. 2, заборгованість за кредитним договором № ДКВ-2492 від 16 червня 2017 року в сумі 75 433 (сімдесят п'ять тисяч чотириста тридцять три) грн 63 к, з яких: 28 995 грн 75 к. - заборгованість за основною сумою кредиту; 40 746 грн 52 к. - заборгованість по платі за надання кредиту; 0 грн 36 к. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 1 255 грн 37 к. - три проценти річних; 4 435 грн 63 к. - інфляційні втрати.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Істок», , м. Одеса, Адміральський проспект, буд. 7, кім. 2, заборгованість за договором про споживчий кредит № ДКВ-2548 від 09 жовтня 2017 року в сумі 36 681 грн 84 к., з яких: 10 000 грн 00 к. - заборгованість по тілу кредиту; 0 грн 06 к. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 9 981 грн 06 к. - борг по платі за надання кредиту; 10 182 грн 16 к. - сто процентів річних; 1 518 грн 56 к. - інфляційні втрати; 5 000 грн 00 к. - штраф.

У решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, АДРЕСА_1, на користь Кредитної спілки «Істок», , м. Одеса, Адміральський проспект, буд. 7, кім. 2, судовий збір в сумі 1 724 (одна тисяча сімсот двадцять чотири) грн 39 к. за подання позовної заяви та 2 590 (дві тисячі п'ятсот дев'яносто) грн 15 к. за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач /підпис/ О. С. Панасюк

Судді: /підпис/ Т. М. Шемета

/підпис/ Т. Т. Сало

Згідно з оригіналом О. С. Панасюк