ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/762/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 304090100 Черненко В. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Черкаси:

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіВініченко Б.Б., Храпко В.Д.
секретар Торопенко Н.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 (ухвалене у залі судових засідань Городищенського районного суду о 15 год. 52 хв., повний текст складено 06.06.2017) у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

05.05.2015 ПАТ «Укрсоцбанк» звернулося до суду з даним позовом, яким просило, після уточнення вимог, стягнути з відповідача на свою користь кредитну заборгованість в сумі 574 943,94 грн., з яких: 430 616,60 грн. - заборгованість за кредитом, 125 260,54 грн. - заборгованість за процентами, 1 967,94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 7 522,68 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 982,67 грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 7 593,51 грн. - розмір інфляційних втрат за процентами.

В обґрунтування заявлених вимоги вказано на те, що 25.09.2007 між акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (АКБ СР «Укрсоцбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №10-29/4260, відповідно до умов якого відповідачу надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, грошові кошти у розмірі 505 000,00 грн. Відповідно до пунктів 1.1.1., 1.1.2 договору повернення кредиту здійснювалось згідно графіку з кінцевим терміном повернення до 24.09.2019, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,25 % річних. 29.05.2008, 07.07.2009, 19.02.2010 між сторонами укладено додаткові угоди до кредитного договору, якими змінювався розмір процентної ставки, ліміт кредитування та встановлено кінцевий термін повернення заборгованості до 24.09.2029.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.09.2007, між сторонами був укладений іпотечний договір №02-10/3278, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.В., зареєстрований в реєстрі за номером №3759, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 .

Банком умови за вказаним кредитним договором були виконані належним чином, проте позичальник не виконав зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитними коштами, у зв`язку з чим станом на 11.11.2014 у нього виникла заборгованість перед банком в розмірі 574 943,94 грн., яку позивач просив стягнути з урахуванням уточнених позовних вимог.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 позовні вимоги у справі залишено без задоволення у зв`язку з пропуском позивачем строків позовної давності.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач подав 21.06.2017 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти рішення про задоволення позовних вимог у справі. Скаржник зазначає, що у зв`язку з наявністю кредитної заборгованості, пеня та проценти підлягають стягненню з відповідача в межах строків позовної давності. Позовну давність банк не пропускав, оскільки останній платіж за договором позичальник здійснив 22.01.2014, чим перервав перебіг строку позовної давності. Суд не врахував, що позичальник протягом 2007-2013 років регулярно сплачував нараховані по договору відсотки.

Справа розглядається апеляційний судом після скасування постановою ВС від 09.10.2019 рішення апеляційного суду Черкаської області від 19.07.2017 з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

При розгляді справи встановлено, що 25.09.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір про надання невідновлюваної кредитної лінії №10-29/4260, відповідно до умов якого відповідачеві було надано у користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у розмірі 505 000,00 грн.

Відповідно до пунктів 1.1.1, 1.1.2 повернення кредиту здійснювалось згідно графіку з кінцевим терміном повернення до 24.09.2019, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,25 % річних. Відповідно до пункту 1.2 договору, кредит надавався на поточні потреби.

29.05.2008 між сторонами було укладено додаткову угоду згідно з умовами якої, зокрема, було збільшено процентну ставку до рівня 18,00 % річних та зазначено дату початку дії збільшеної процентної ставки - з 17.06.2008.

07.07.2009 між сторонами було укладено додаткову угоду №1 згідно з якою, зокрема, було збільшено максимальний ліміт кредитування.

19.02.2010 між сторонами було укладено додаткову угоду про внесення змін до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії, відповідно до якої, зокрема, збільшено розмір відсоткової ставки до 19,23 % та встановлено кінцевий термін повернення заборгованості до 24.09.2029.

Згідно з пунктом 2.4 кредитного договору, нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту в останній робочий день місяця без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця, проценти нараховуються з розрахунку факт/360.

Відповідно до підпункту 2.4.1 сплата процентів здійснюється у валюті кредиту не пізніше 10 числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. У випадку, якщо 10 число місяця є неробочим днем, то позичальник зобов`язаний сплатити суму нарахованих процентів, згідно з пунктом 2.4 цього договору за попередній робочий день.

У пункті 3.3.5 кредитного договору зазначено, що позичальник зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі погашати транші кредиту, в строки, визначені пунктом 1.1.2 цього договору.

Згідно з пунктом 3.3.6 вказаного договору, позичальник зобов`язаний погасити в повному обсязі всі транші кредиту та сплатити нараховані проценти за фактичний час використання кредиту та можливі штрафні санкції, у термін, визначений пунктами 1.1.2 цього договору.

Пунктом 3.3.7 кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язаний достроково погасити всі транші кредиту та сплатити нараховані проценти, комісії, можливі штрафні санкції у випадках, передбачених підпунктами 2.6.3, 3.2.3, 4.4, 5.4 цього договору.

Відповідно до пункту 1.1.2 договору погашення траншів кредиту буде здійснюватися в наступному порядку: до 10 числа кожного місяця починаючи з січня 2008 року.

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 11.11.2014 ОСОБА_1 допустив виникнення заборгованості по кредиту перед банком в розмірі 574 943,94 грн., з яких: 430 616,60 грн. - заборгованість за кредитом, 125 260,54 грн. - заборгованість за процентами, 1 967,94 грн. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 7522,68 грн. - пеня за несвоєчасне повернення процентів, 1 982,67 грн. - розмір інфляційних втрат за кредитом, 7 593,51 грн. - розмір інфляційних втрат за процентами.

Вказані фактичні обставини у справі не оспорюються. Правовідносини, наявні між сторонами справи, мають наступне правове регулювання.

Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установленні строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст.629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідач ОСОБА_1 подав суду заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності.

Згідно положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу; ст.257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; ст.258 ЦК України - для стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність строком в один рік.

Відповідно до ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а згідно ст.253 ЦК України - перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлено окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а тому й початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Отже, якщо за умовами договору погашення кредиту повинне здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобов`язання.

При цьому право вимагати повернення щомісячних прострочених платежів у кредитора виникає за обставин, якщо ним дотримано строк давності за вимогами про повернення кредиту в цілому.

Перебіг позовної давності щодо повернення кредиту у цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, яким є строк виконання зобов`язання у повному обсязі (кінцевий строк повернення кредиту й платежів за ним) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково (правові висновки ВСУ, викладені у постанові № 6-190цс14 від 21.05.2015).

У даному випадку в п.4.5 кредитного договору передбачено, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.7, 3.3.8 цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).

Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові ВСУ від 02.11.2016 у справі № 6-1174цс16.

У цій справі відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачем сплачувалися в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором: 12.05.2008 - 3 582,45 грн.; 09.06.2008 - 3 581,55 грн.; 17.06.2008 - 3 582 грн.; 07.09.2011 - 6670,86 грн.; 05.09.2013 - 791,41 грн. (а.с.5).

Отже у зв`язку з неналежним виконанням умов договору змінився строк виконання основного зобов`язання (пункт 4.5 кредитного договору), та банк мав право з 11.04.2008 (10.01.2008 + 90 календарних днів) та протягом трьох років від цієї дати звернутися до суду з позовом за захистом свого порушеного права, однак позовну заяву подав до суду лише 05.05.2015, тобто поза межами позовної давності. При цьому позивач, звертаючись до суду з цим позовом вимоги про поновлення позовної давності не заявляв.

Отже висновки суду першої інстанції в цій справі є правильними.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

Після зміни строку виконання зобов`язання (11.04.2008) усі наступні платежі, передбачені графіком сплати щомісячних платежів, не мали правового значення, оскільки за вимогою пункту 4.5 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі до вказаної дати, й усі наступні щомісячні платежі за графіком після 11.04.2008 не підлягали виконанню.

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (Stubbings and other v. The United Kingdom, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22.10.1996; Zolotas v. Greece (№ o. 2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29.01.2013).

З системного аналізу встановлених при розгляді цієї справи фактичних обставин та вищенаведених норм законодавства, вбачається, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору змінився строк виконання основного зобов`язання (п.4.5 кредитного договору), та банк мав право з 11.04.2008 пред`являти позов, а в позичальника в цей день виникло зобов`язання по повному повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків.

Також зазначена дата є моментом припинення у позичальника зобов`язань по поточній сплаті відсотків у порядку, визначеному кредитним договором, адже його сторони передбачили зміну порядку сплати платежів по кредиту у зв`язку з простроченням позичальника. Натомість в останнього виникло зобов`язання щодо повного повернення кредитної заборгованості.

Таким чином посилання скаржника на проведені позичальником платежі протягом 2007-2013 років та в 2014 році у порядку, передбаченому кредитним договором, як підставу для висновків про переривання строків позовної давності, апеляційний суд відхиляє, адже з моменту прострочення позичальника умови договору про сплату чергових платежів втратили чинність, а натомість у позичальника виникло інше зобов`язання по повному повернення кредитних коштів та нарахованих відсотків, що передбачено п.4.5 кредитного договору.

Отже апеляційні доводи в цій справі не свідчать про помилковість висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строків позовної давності.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 у даній справі належить залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

На підставі положень ст.141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 30.05.2017 у цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за розгляд справи в апеляційному суді слід залишити за особою, яка подала апеляційну скаргу.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 17.12.2019.

Суддя-доповідач

Судді