УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/65483/17-ц

провадження № 61-21715ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Саприкін Володимир Михайлович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності йому правовстановлюючого документу - заповіту ОСОБА_4 , обґрунтовуючи свою вимогу тим, що за життя його мати ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповіла йому все своє належне майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла. Після смерті матері він звернувся до нотаріуса Київського міського нотаріального округу Саприкіна В. М. із заявою про прийняття спадщини, однак отримав відмову у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, оскільки він не входить до числа спадкоємців. Вважає себе належним спадкоємцем та, що в заповіті, помилково зазначено розташування імені та по-батькові спадкоємця, а саме: « ОСОБА_2 » замість вірного « ОСОБА_1 ». Зазначив, що під час складання заповіту присутнім не був, але знав від матері про його існування. Підтверджує свою вимогу копією паспорту та свідоцтвом про народження.

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено факт належності ОСОБА_1 заповіту ОСОБА_4 , зареєстрованого в реєстрі за № 10-3819 від 20 жовтня 2006 року.

Суд першої інстанції виходив з того, що заявник звернувся до суду на підставі пункту 6 частини другої статті 234, статті 293, частини першої статті 315 ЦПК України в порядку окремого провадження, вимоги свої підтверджує копією паспорту та свідоцтвом про народження в яких чітко зазначено прізвище заявника ОСОБА_1 , його рік народження, та відомості зазначені в графі батько вказаний - ОСОБА_2 . Після смерті ОСОБА_4 залишилось спадкове майно.

Встановив, що зі змісту заповіту ОСОБА_4 вбачається, що остання заповідає майно ОСОБА_2 , 1976 року народження. Заявник - ОСОБА_2 звернувся вчасно із заявою про прийняття спадщини, але нотаріус не може оформити спадщину через неправильне розташування ім`я та по-батькові. Виходячи із копії паспорта та копії свідоцтва про народження, визнав ОСОБА_1 належним спадкоємцем.

Заінтересована особа ОСОБА_3 оскаржив рішення суду першої інстанції з підстав порушення його прав як спадкоємця та не залучення до участі у справі його ОСОБА_3 та їхнього батька ОСОБА_2 .

Постановою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року, рішення Печерського районного суду міста Києва від 24 травня 2019 року скасовано, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу залишено без розгляду.

Суд апеляційної інстанції виходив з того, що в даній справі наявний спір про право з іншою особою, яка претендує на спадщину і має намір її отримати, роз`яснив заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

04 грудня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК Українипідставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до пункту 5 частини другої, пункту 2 частини четвертої, частини п`ятої статті 394 ЦПК України постійно діюча колегія суддів свою ухвалою відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно частини четвертої статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Зазначена справа не входить до переліку справ передбачених частиною четвертою статті 274 ЦПК України, отже може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Верховний Суд визнає вказану справу малозначною.

Частиною шостою статті 294 ЦПК України передбачено, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

ОСОБА_3 заперечує проти заявлених вимог ОСОБА_1 , а відтак існує спір про право на спадкове майно.

У постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах.

Посилання позивача в касаційній скарзі на підпункти «а» і «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що касаційна скарга стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики та справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу не наводить конкретних обставин щодо цієї справи, які б вказували на наявність зазначених винятків.

Оскільки у розглядуваній справі немайнового характеру, правильне застосовування судами першої та апеляційної інстанцій норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, у відкритті касаційного провадження належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю касаційної скарги.

Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п`ятої та шостої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: приватний нотаріус Київського нотаріального округу Саприкін Володимир Михайлович, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту належності правовстановлюючого документу.

Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

В. І. Журавель