Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 127/2-3667/08

провадження № 61-15983св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Калараша А. А., Лесько А. О., Мартєва С. Ю., Штелик С. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: державний виконавець відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко Інна Віталіївна, виконуючий обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевська Ірина Ігорівна, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у складі судді Скульської І. Д. та постанову апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року у складі суддів: Рибчинського В. П., Войтка Ю. Б., Міхасішина І. В.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В., виконуючого обов`язки начальника відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Ярушевської І. І., заінтересована особа - Головне територіальне управління юстиції у місті Києві.

Скарга мотивована тим, що у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби України на виконанні перебувають з 2007 року п`ятнадцять виконавчих проваджень з виконання виконавчих листів, виданих Замостянським районним судом м. Вінниці та Вінницьким міським судом Вінницької області, щодо виконання рішення суду про його звільнення та рішення Європейського суду з прав людини у справі « ОСОБА_1 та інші проти України». У 2017 році виконавчі провадження № 24254306 за виконавчим листом № 2-3667-2008, який видано 18 квітня 2009 року; № 27605579 за виконавчим листом № 4-с-84-201, який видано 30 червня 2011 року; № 33374156 за виконавчим листом 206/3369/2012 були передані державному виконавцю відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В.

03 березня 2017 року та 04 березня 2017 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Онопрієнко І. В. у вказаних виконавчих провадженнях замінено боржника - Головне управління юстиції у м. Києві на Головне територіальне управління юстиції у м. Києві. Вказував, що для завершення виконання вказаних виконавчих проваджень необхідно виконати лише рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, яке з 2004 року перебуває на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва. Виконавчими листами зобов`язано посадових осіб боржника - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в примусовому порядку виконати судове рішення відносно звільнення ОСОБА_1 та проведення повного розрахунку з ним, проте рішення суду та зазначені виконавчі листи не виконуються у визначені законом строки. Така бездіяльність державної виконавчої служби щодо виконання виконавчих документів є неправомірною та порушує його законні права.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року у задоволенні скарги відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що виконавчі провадження № 24254306, № 27605579 та № 33374156 стосуються виконання боржником - Головним територіальним управлінням юстиції у м. Києві судових рішень щодо бездіяльності органів виконавчої служби та щодо виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року, яке вже виконано в примусовому порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні скарги, оскільки рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко проти України» виконані в повному обсязі, а доводи скарги зводяться до незгоди заявника із невчасно проведеним розрахунком за рішенням Європейського суду з прав людини.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 .

У касаційній скарзі, поданій у березні 2018 року ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постанову апеляційного суду та постановити нове рішення про задоволення скарги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не було повно та всебічно з`ясовано обставини, які є підставою вимог скарги, внаслідок чого не було застосовано закон, який підлягає застосуванню; не надано належної оцінки дослідженим доказам; в порушення частини четвертої статті 82 ЦПК України суди не взяли до уваги обставини, які встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили. Суди дійшли помилкового висновку про те, що рішення суду про звільнення є виконаним з моменту видачі наказу, при цьому не перевірено обставини видачі цього наказу, чи вчасно він вручений заявнику, чи видана належно заповнена трудова книжка заявнику і коли, чи відповідають у ній записи редакції наказу про звільнення, не перевірена вся сума боргу. Зазначені обставини вказують на те, що державним виконавцем не дотримано порядок і спосіб виконання рішення суду, який зазначений у виконавчому документі. Відмовляючи у задоволенні скарги суди послались на хибні та не перевірені доводи відповідача та залишили поза увагою постанову Вінницького окружного адміністративного суду від 29 червня 2017 року, якою встановлено факт невиконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року саме стосовно дати звільнення в наказі, терміну видачі трудової книжки та її заповнення, неповноти проведеного розрахунку. Також, не взято до уваги ухвалу Вінницького міськрайонного суду Вінницької області від 12 січня 2018 року, якою скасована постанова державного виконавця Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, про закінчення виконавчого провадження та зобов`язано державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Заєць Т. І. вчинити виконавчі дії щодо виконання рішення про звільнення та належного оформлення трудової книжки. Крім того, судом безпідставно відмовлено у задоволенні відводу судді.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

За положеннями статті 383 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до частин другої, третьої статті 387 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду скарги, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Суди установили, що рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року частково задоволено позов ОСОБА_1 до ДАК «Укрресурси» про зміну дати наказу про звільнення та стягнення середнього заробітку, зобов`язано ДАК «Укрресурси» змінити дату наказу № 25-а-к від 07 березня 2002 року про звільнення ОСОБА_1 , виданого на виконання рішення Замостянського районного суду Вінницької області від 25 січня 2001 року та провести з ним повний розрахунок. Стягнуто з ДАК «Укрресурси» на користь ОСОБА_1 витрати пов`язані з розглядом трудового спору в сумі 900 грн та на оплату адвоката в сумі 100 грн, всього стягнуто 1 000 грн.

У зв`язку з тривалим невиконанням вищевказаного рішення суду, ОСОБА_1 звернувся до Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) для захисту своїх порушених прав.

17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі «ОСОБА_1. та інші проти України» яким постановлено, що у справах наведених у додатку 1 до рішення було порушено:пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтю 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; статтю 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; вирішено, що: а) упродовж трьох місяців держава відповідач має виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню та виплатити по 2 000 євро кожному із заявників (або його представникам), наведених у додатку відшкодування матеріальної та моральної шкоди, компенсацію судових витрат та інших витрат з урахуванням будь-яких податків, що можуть нараховуватись заявникам на зазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави відповідача за курсом на день здійснення платежу; б) із закінченням зазначеного тримісячного строку і до остаточного розрахунку на цю суму нараховується простий відсоток у розмірі граничної позичкової ставки Європейського центрального банку, яка діятиме в період несплати, до якої може бути додано три відсоткові пункти.

Тобто, рішення Європейського суду з прав людини у вищевказаній справі мало бути виконано у строк до 17 жовтня 2014 року.

Виконавчі провадження № 24254306 за виконавчим листом № 2-3667-2008, який видано 18 квітня 2009 року; № 27605579 за виконавчим листом № 4-с-84-2011, який видано 30 червня 2011 року; № 33374156 за виконавчим листом № 206/3369/2012, який видано 26 червня 2012 року, стосуються виконання боржником - Головним територіальним управлінням юстиції у місті Києві судових рішень щодо бездіяльності з виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 11 травня 2017 року у адміністративній справі № 802/2019/16-а за заявою ОСОБА_1 про судовий контроль за виконанням судового рішення в порядку частини дев`ятої статті 267 КАС України в адміністративній справі № 802/3745/15-а за позовом ОСОБА_1 до Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини, Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії встановлено, що 17 липня 2014 року Європейським судом з прав людини прийнято рішення у справі № 25663/02 «Яворовенко та інші проти України», яким зобов`язано державу Україну упродовж трьох місяців виконати рішення національних органів, ухвалені на користь заявників, які підлягають виконанню, та виплатити по 2 000 Євро кожному із заявників (або його правонаступникам), наведених у Додатку, в якості відшкодування матеріальної та моральної шкоди та компенсації судових та інших витрат плюс будь-які податки, що можуть нараховуватись заявникам на вищезазначені суми, які мають бути конвертовані в національну валюту держави-відповідача за курсом на день здійснення платежу.

Згідно з Додатком до зазначеного рішення Європейського суду з прав людини за заявою ОСОБА_1 підлягають виконанню: рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року; рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 28 березня 2006 року; рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 16 жовтня 2006 року; рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 06 квітня 2007 року; рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 27 листопада 2006 року.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року, встановлено, що сума заборгованості, яка підлягає виплаті ОСОБА_1 згідно з рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та на виконання рішення Європейського суду з прав людини, є визначеною і становить 1 900 147 грн 03 коп.

Установлено, що ОСОБА_1 виплачено кошти на загальну суму 711 209 грн 73 коп., які входять в суму повного розрахунку при звільненні з ДАК «Укрресурси» станом на жовтень 2015 року, тобто сума заборгованості становить 1 188 937 грн 30 коп.

24 червня 2016 року службовою запискою № 5023/12.0.1/48-16 Урядовий уповноважений звернувся до Департаменту державної виконавчої служби з проханням терміново вжити заходів щодо виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в рамках рішення Європейського суду з прав людини «Яворовенко та інші проти України».

08 липня 2016 року державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби надіслано Державній казначейській службі України надіслано вимогу № 65/23 щодо виконання рішень національного суду.

01 серпня 2016 року державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Департаменту фінансового забезпечення та бухгалтерського обліку Міністерства юстиції України направлено вимогу № 65/23 щодо проведення дій, спрямованих на виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 року у справі «Яворовенко та інші проти України» щодо перерахування на користь ОСОБА_1 1 188 937 грн 30 коп. заборгованості, визначеної постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 18 квітня 2016 року у справі № 802/82/16-а, про що також було проінформовано Урядового уповноваженого.

Платіжним дорученням Міністерства юстиції України № 2994 від 03 серпня 2016 року позивачу сплачена заборгованість на загальну суму 1 188 937 грн 30 коп., платіжним дорученням № 3225 від 22 серпня 2016 року виплачено пеню у розмірі 20 грн 37 коп. за несвоєчасне виконання рішення суду.

Наведені обставини слугували підставою для прийняття 29 серпня 2016 року Вінницьким окружним адміністративним судом звіту про повне виконання постанови суду від 18 квітня 2016 року № 802/82/16-а.

Державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби 13 вересня 2016 року винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 44360795 з примусового виконання рішення Європейського суду з прав людини від 17 липня 2014 у справі «Яворовенко та інші проти України» у зв`язку з фактичним повним його виконанням, правомірність якої також була підтверджена у судовому порядку.

Не погоджуючись із зазначеною постановою державного виконавця від 13 вересня 2016 року ОСОБА_1 оскаржив її до Вінницького окружного адміністративного суду, заявивши одночасно вимогу щодо зобов`язання Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України перерахувати кошти в сумі 1 441 074 грн 23 коп., як складову повного розрахунку, що не виплачена станом на 01 вересня 2016 року, встановлену рішеннями місцевих судів, що набрали законної сили.

Постановою Вінницького окружного адміністративного суду від 31 жовтня 2016 року у справі № 802/1462/16-а, яка набрала законної сили відповідно до ухвали Вінницького апеляційного адміністративного суду від 06 грудня 2016 року, у задоволенні вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року у відкритті касаційного провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 відмовлено у зв`язку з її необґрунтованістю.

Крім того, ухвалою від 16 березня 2017 року Верховний Суд України відмовив ОСОБА_1 у допуску справи за його позовом до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії до провадження Верховного Суду України для перегляду ухвали Вищого адміністративного суду України від 21 грудня 2016 року.

Таким чином, судами установлено, що рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року виконано в повному обсязі в частині проведення розрахунку із ОСОБА_1 .

Разом з тим, суди не дослідили належність виконання рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 березня 2004 року в частині видачі нового наказу про звільнення ОСОБА_1 з датою його звільнення з 26 грудня 2015 року.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України 2004 року (в редакції, яка діяла на час звернення зі скаргою) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (стаття 4 ЦПК України в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У статті 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

У статті 14 ЦПК України 2004 року вказано, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Таким чином, рішення суду в цивільній справі, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У пункті 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» (Ноrnsbу V. Gгеесе) від 19 березня 1997 року, зазначено, що право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін.

Положеннями статті 1 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин (далі - Закон № 606-XIV) передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За частиною першою статті 6 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 січня 2017 року у справі № 127/25888/16-ц зобов`язано Акціонерну компанію «Укрресурси» видати наказ про звільнення ОСОБА_1 з 26 грудня 2015 року, про що внести відповідний запис в трудову книжку.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26 січня 2017 року у справі № 127/2-200/2004 визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Печерського райвідділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т. І. при виконанні рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року з 12 травня 2016 року, поновлення виконавчого провадження, в невиконаній його частині зобов`язального характеру - приведення у відповідність дати наказу № 1 від 01 грудня 2015 року, виданого АК «Укрресурси» про звільнення ОСОБА_1 з посади на фактичну дату видачі трудової книжки та проведення повного розрахунку, згідно зведеного виконавчого провадження №ВП 1119621, що перебуває на виконанні РВДВС, де стягувачем є ОСОБА_1 . Зобов`язано державного виконавця Печерського райвідділу ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві Заєць Т. І., в якої перебуває дане виконавче провадження, негайно вжити дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», щодо виконання рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року та направити до Департаменту ДВС Мінюсту України і Секретаріату Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини інформацію про виконання даного рішення суду і інформацію про зведене виконавче провадження № 51119621 для завершення виконання рішення ЄСПЛ від 17 липня 2014 року у справі № 25663/02 в невиконаній частині рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Згідно запису № 11 у трудовій книжці заявника (т. 2, а. с. 65) 06 вересня 2017 року змінено дату звільнення заступника директора заводу «Модуль» на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України із 01 грудня 2015 року на 26 грудня 2015 року згідно рішення суду у справі № 127/25888/16 від 11 січня 2017 року.

Запис до трудової книжки внесено на підставі наказу № 06/09/17-1Б від 06 вересня 2017 року. Разом з тим, матеріали справи не містять копії вказаного наказу, що унеможливлює перевірку відповідності внесеного до трудової книжки запису щодо дати звільнення ОСОБА_1 та перевірку повноти виконання державним виконавцем рішення Замостянського райсуду м. Вінниці від 01 березня 2004 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: 1) суд не дослідив зібрані у справі докази; або 2) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або 3) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

З наведених підстав ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції за статтею 411 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що постанова суду апеляційної інстанції прийнята неповноважним складом суду, оскільки суддям був заявлений обґрунтований відвід, є необґрунтованими, у зв`язку з тим, що Верховним Судом не встановлено процесуальних порушень при розгляді апеляційним судом заяви ОСОБА_1 про відвід суддів, яка була розглянута судом відповідно до вимог статей 36-40 ЦПК України в редакції, чинній на момент вчинення процесуальної дії.т

З урахуванням викладеного та керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2017 року та постанову апеляційного суду Вінницької області від 14 лютого 2018 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. Ю. Мартєв

С. П. Штелик