Справа № 612/705/19
Провадження № 2/612/235/19
17 грудня 2019 року смт. Близнюки
Близнюківський районний суд Харківської області у складі головуючого судді Мороза О.І., при секретарі судового засідання Коняєвій Н.Ю., розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання права власності на Ѕ частину квартири,-
20.09.2019 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просить визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири за адресою: АДРЕСА_1 , посилаючись на наступне.
Сторони перебували в шлюбі з 04.11.1994 по 07.10.2014. Від шлюбу мають доньок: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Аліменти на утримання дітей не стягувалися.
Раніше була досягнута усна домовленість про дарування квартири дочці ОСОБА_3 на її п`ятиріччя у 2013 році. Однак дарування не оформили. Коли ОСОБА_3 виповнилося 10 років, ОСОБА_2 знову повідомив про свій намір подарувати квартиру в найближчий час але дарування знову не оформив. На початку вересня 2019 року ОСОБА_2 заявив їй та дочці що вони можуть робити з квартирою що завгодно, віддав їй всі оригінали документів на квартиру, однак відмовився їхати до нотаріуса. Також відмовився у добровільному порядку поділити квартиру між ними, що і змусило її звернутися до суду з цим позовом.
Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року провадження у справі відкрите, справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.
У підготовчому судовому засіданні 26.11. 2019 спір не вирішено, справа призначена до судового розгляду по суті на 17.12. 2019.
Будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, сторони у судове засідання не з`явилися.
Позивач у позовній заяві вказала про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Відповідач про проведення судових засідань повідомлялася за місцем проживання, яке вказане в позовній заяві та співпадає з місцем його реєстрації (а.с.38). Із рекомендованого повідомлення органу поштового зв`язку про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідач судову повістку про виклик отримав особисто 02.12. 2019, тобто завчасно.
Отже є підстави вважати що відповідач про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином.
Відзиву, клопотань, заяв тощо в тому числі і про відкладення розгляду справи
відповідач не подав, про причини не з`явлення у судове засідання не повідомив.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Зі згоди позивача, яка викладена в її письмовій заяві, суд виніс ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ч.1 ст. 280 ЦПК України.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Сторони є громадянами України що підтверджено фотокопіями паспортів громадянина України(а.с.30-32).
ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народилася дочка - ОСОБА_3 (а.с.26).
Шлюб між сторонами, зареєстрований 04 листопада 1994 року, рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2014 року, розірвано. Рішення набрало законної сили 18.10. 2014 (а.с.24,25).
Як вбачається із договору купівлі-продажу квартири від 29.04. 2010 року, ОСОБА_5 продала, а ОСОБА_2 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).
Отже квартира у власність придбана під час шлюбу сторін.
Витягом з Державного реєстру правочинів підтверджено, що вказаний договір купівлі-продажу зареєстрований 29.04. 2010(а.с.10).
Право власності на нерухоме майно - спірну квартиру, зареєстроване 05.05. 2010, що вбачається із відповідного витягу. Витяг №26039266(а.с.9).
На квартиру виготовлений технічний паспорт(а.с.11-13).
Згідно довідки Бурбулатівської сільської ради Близнюківського району Харківської області від 10.09. 2019 № 02-25/1524 у спірній квартирі зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.23).
Отже квартира у власність придбана під час шлюбу сторін та за їх кошти, використовувалась і використовується для їх проживання.
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя що зазначено у висновку Верховного Суду у постанові від 02.05.2018 по справі № 2-3881/12, провадження № 61-9108св18.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, що визначено у ч.4 ст. 319 ЦК України.
За ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Як визначено у ч.1 ст. 325 ЦК України суб`єктами приватної власності є фізичні та юридичні особи.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно ч.1 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
За ч.1 ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як встановлено судом шлюб між сторонами розірвано. Разом із тим положеннями ч.ч.1,2 ст.68 ЦК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.
Як визначено у ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя передбачені у ст.71 СК України де зазначено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення(ч.1).
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до статей 80, 89 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що
вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04).
Приймаючи до уваги викладене, оцінивши всі обставини справи та надані докази як окремо, так і в сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на законі, а тому позов і підлягає задоволенню.
Відповідно до ч.2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.
Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.
Заяву про застосування позовної давності відповідач до суду не надав, а самостійно застосувати наслідки спливу позовної давності в силу ч.3 ст. 267 ЦК України суд не вправі.
При поданні позову судовий збір позивачкою сплачений повністю. Клопотання про його стягнення на свою користь нею не заявлено, а тому він має бути віднесений за рахунок позивачки.
Керуючись ст.ст. 15,68, 267, 319,321,325,355 ЦК України, ст.ст. 60,61,63, 68,70-72СК України, ст.ст. 4,5,10,12,13,19,23,34,76,78,80,81,89,141,175,211,229,235,247,258,259, 265, 268, 354,355ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частину квартири, задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на Ѕ частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .
Судові витрати віднести за рахунок позивачки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений у разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення через Близнюківський районний суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за

веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , паспорт НОМЕР_3 , картка платника податків НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя О.І. Мороз