КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року м. Київ

Справа №761/13444/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/8582/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача: Соколової В.В.

суддів: Білич І.М., Головачова Я.В.

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва ухваленого під головуванням судді Юзькової О.Л. 17 вересня 2018 року у м. Києві, повний текст рішення складений 17 вересня 2018 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про завдання значної майнової шкоди,

В С Т А Н О В И В

У квітні 2017 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_1 шляхом обману та зловживанням довірою 15 вересня 2010 року заволодів коштами позивача у сумі еквівалентній 2500,00 доларів США для проведення процедури приватизації земельної ділянки (0,1 га за межами с. Велика Снітинка, Фастівського району, Київської області) в обслуговуючому кооперативі «Садове товариство «Салют 2008». Відповідач обіцяв оформити державний Акт на право власності на відповідну земельну ділянку до кінця 2010 року, проте домовленості не дотримався. Таким чином ОСОБА_1 спричинив позивачу значну майнову шкоду. Зважаючи на викладене ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_1 борг у сумі еквівалентній 2500,00 доларів США, що з урахуванням валютного курсу НБУ на 01 квітня 2017 року становить 67699,00 грн; кошти для компенсації нанесеної ним матеріальної шкоди пов`язаної з неможливістю депозитного використання коштів, в розмірі 54426,00 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про завдання значної майнової шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 67699,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 676, 99 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 сплатив послуги, що їх мав надати відповідач, та беручи до уваги відсутність доказів щодо належного виконання умов договору, суд прийшов до висновку про задоволення вимог позивача в частині стягнення суми у розмірі 2500,00 доларів США, що еквівалентно на час подання позову в квітні 2017 року сумі у розмірі 67699,00 грн.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача коштів за компенсацію нанесеної ним матеріальної шкоди пов`язаної з неможливістю депозитного використання коштів у сумі 54426,00 грн, суд виходив з їх недоведеності.

Не погодився із вказаним рішення суду відповідач, ним подана апеляційна скарга, в якій він посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. Вказує на те, що позивач на підтвердження своїх вимог надав незавірену копію лише одного документа - розписки відповідача про отримання коштів за оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку 0,1 га в Садовому товаристві «Салют 2008» (без зазначення кінцевої дати такого оформлення), жоден інший документ, який наявний в матеріалах справи, не підтверджує пояснення позивача, викладені в позовній заяві стосовно передачі грошових коштів в розмірі 2500,00 доларів США та оформлення приватизації на вказану вище земельну ділянку. Також вказує на те, що розписка не підтверджує пояснення позивача щодо строку оформлення права власності на земельну ділянку (до кінця 2010 року); в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б свідчили про не оформлення відповідачем такого права. Крім того, розписка не є укладеним договором про надання послуг, а тому судом першої інстанції неправильно застосовано ст.ст. 903, 906 ЦК України внаслідок чого суд дійшов помилкового висновку про укладення правочину з надання послуг та відшкодування позивачу збитків. Також вказує на те, що сума у розмірі 2500, доларів США, що еквівалентна 67699,00 грн, є невірною, оскільки курс НБУ на момент подання позову був інший. Також відповідач просить застосувати строк позовної давності, так як він не мав можливості звернутися до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності, оскільки не був повідомлений про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді.

На підставі викладеного просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За положеннями ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ч.1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно із ч.1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 905 ЦК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.

Строк дії договору необхідно прописати в самому документі. Якщо термін виконання зобов`язань не встановлений або не визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор отримує право вимагати їх виконання в будь-який час. Боржник у такому разі буде змушений виконати таке зобов`язання в семиденний строк від дня пред`явлення вимоги (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 15 вересня 2010 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 суму еквівалентну 2500,00 доларів США за оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку 0,10 га у Садовому товаристві «Салют 2008» за межами с. Велика Снітинка , Фастівського району, Київської області (а.с. 7).

Позивач зазначає, що взяті на себе зобов`язання відповідач не виконав, а тому він змушений був звернутися до суду з даним позовом.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує лише про відсутність оригіналу розписки, але фактично не заперечує обставину щодо наявності взятих на себе договірних зобов`язань. Крім того, відповідач вказує на відсутність підтвердження факту невиконання ним зобов`язань, і відсутність здійсненої на ім`я позивача приватизації, проте ним самим на спростування не зазначається і не надається доказів на підтвердження виконання взятих на себе зобов`язань. Також відповідач не оскаржує обставин щодо отримання грошових коштів від позивача у визначеному у розписці розмірі.

Беручи до уваги зміст розписки, наданої відповідачем 15 вересня 2010 року, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами виникли правовідносини з договору про надання послуг, оскільки позивачем на виконання домовленостей передано ОСОБА_1 грошові кошти, а відповідачем надано ОСОБА_2 розписку про отримання коштів за надання відповідних послуг (оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку). А тому наявні підстави вважати, що між сторонами було укладено правочин в письмовій формі, що не суперечить вимогам закону.

З розписки також вбачається, що строк виконання зобов`язання не встановлений та не визначений моментом пред`явлення вимоги, а тому позивач отримує право вимагати його виконання в будь-який час (ч. 2 ст. 530 ЦК України).

Так, на момент подання позову умови вищевказаного договору про надання послуг відповідачем не виконані, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, які б свідчили про надання відповідачем позивачу послуг, обумовлених вимогами договору, а самедій спрямованих на оформлення приватизаційних документів на земельну ділянку.

А тому доводи апеляційної скарги, що розписка не є укладеним договором про надання послуг, та те, що судом першої інстанції невірно застосовано норми ст. ст. 903,906 ЦК України, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки нведені доводи спростовуються вищевикладеним.

Таким чином, враховуючи наявність між сторонами правовідносин з договору про надання послуг, відсутність підтвердження факту їх виконання відповідачем, та відсутність доказів на спростування вимог відповідача щодо невиконання договору, здійснена позивачем оплата таких послуг, є його збитками в розміні ст. 906 ЦК України. А отже, позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми, що становить еквівалент 2500 доларів США обґрунтовано задоволені судом першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги цих доводів не спростовують.

Разом з цим доводи апеляційної скарги в частині визначення розміру суми, що підлягає стягненню з відповідача на користь позивача знайшли своє підтвердження.

Так, судом першої інстанції не було перевірено зазначену позивачем суму, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 67699, 00 грн, що еквівалентна 2500, 00 доларів США з урахуванням курсу валют НБУ станом на 01 квітня 2017 року. Оскільки 01 квітня 2017 року - субота, а найближчі дані офіційного курсу гривні до іноземної валюти, оприлюднені на офіційному сайті Національного банку України - на п`ятницю 31 березня 2017 року становлять 100 доларів США = 2697, 6058 грн. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума в розмірі 67440, 15 грн. За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

В апеляційній скарзі відповідач вказував, що позовна заява подана з пропуском позовної давності, а також те, що він не був належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду, внаслідок чого не міг реалізувати право подати заяву про застосування позовної давності до ухвалення судом рішення.

За таких обставин, та враховуючи позицію викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року № 14-59цс18, заява відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції підлягає вирішенню апеляційним судом.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Строк виконання зобов`язання у договорі не встановлений та не визначений моментом пред`явлення вимоги, а тому позивач отримує право вимагати його виконання в будь-який час.

Разом з цим, в матеріалах справи відсутні дані про пред`явлення позивачем вимоги відповідачу щодо виконання взятих на себе договірних зобов`язань до моменту пред`явлення даного позову, а тому підстави для застосування строків позовної давності до вказаних правовідносин відсутні. За таких обставин, заява відповідача про застосування положень ч. 4 ст. 267 ЦК України, як підстава для відмови в задоволенні позовних вимог задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, оскільки відповідач не повідомлений належним чином про дату, час і місце засідання суду, колегія суддів до уваги не приймає виходячи з наступного.

Матеріалами справи встановлено, що розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, що вбачається з ухвали суду від 13 лютого 2018 року. Тобто, повідомлення сторін про час та місце засідання суду в даному випадку не вимагається. Крім того, відповідач не обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою як неналежне повідомлення про час та місце засідання суду, як підставою для скасування рішення суду, а посилається на вказану підставу для реалізації права подати заяву про застосування позовної давності, оскільки він був позбавлений можливості подати її до суду першої інстанції.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача коштів за компенсацію нанесеної ним матеріальної шкоди пов`язаної з неможливістю депозитного використання коштів у сумі 54426,00 грн, відповідачем не оскаржується, а тому перегляду в апеляційному порядку не підлягає.

В іншій частині рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам чинного законодавства, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 17 вересня 2018 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів.

У зв`язку з цим другий абзац резолютивної частини рішення викласти в наступній редакції.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 67440 (шістдесят сім тисяч чотириста сорок) гривень 15 копійок.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Позивач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ).

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: В.В. Соколова

Судді: І.М. Білич

Я.В. Головачов