РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/12028/18

Провадження № 22-ц/4815/119/19

Головуючий суддя в суді 1 інстанції: Харечко С.П.

Рішення ухвалене в м. Рівне

Дата ухвалення повного тексту рішення 31.10.2018.

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючий : Боймиструк С.В.,

судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2018 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги, -

В С Т А Н О В И В :

26 червня 2018 року Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Рівнегаз» (далі - ПАТ "Рівнегаз") звернулось до Рівненського міського суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги.

В обґрунтування позову вказують, що між ПАТ "Рівнегаз" та споживачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з газопостачання №408153 від 16.09.2011, за адресою:АДРЕСА_1. На підставі довідки Зорянської сільської ради від 22.05.2015 року №1915 уточнено адресу - АДРЕСА_3.

Внаслідок проведеного перерахунку за період з 21.04.2012 року по 18.05.2015 із застосуванням диференційованих цін, заборгованість за надані послуги з газопостачання на показник лічильника 43121 куб.м. становила 97477,50 грн. Вказують, що у зв'язку з наявністю простроченої заборгованості 06.07.2015 товариством листом №01/2253 ОСОБА_2 за адресою проживання АДРЕСА_2 було направлено досудове повідомлення про сплату заборгованості за спожитий природний газ. 31 липня 2015 року товариство звернулось до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 97614,07 грн.

На підставі вище викладеного, просить суд стягнути на їх користь з відповідача заборгованість за надані послуги в сумі 97614,07 грн., а також інфляційні нарахування на суму боргу, які становлять 35443,95 грн. та 3 % річних - 8865,27 грн.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову ПАТ "Рівнегаз" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані послуги відмовлено.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ПАТ "Рівнегаз" не погоджується із вказаним рішенням, вважає його таким, що прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме неправильним тлумаченням закону та незастосуванням закону, який підлягав застосуванню.

Зазначає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову одночасно зазначив, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач не подав до суду належних та допустимих доказів у спростування позовних вимог позивача щодо стягнення боргу. Пені, 3% річних та інфляційних втрат.

Поряд з тим, місцевим судом не взято до уваги твердження зазначені у позовній заяві, щодо положень ч.2 ст.264 ЦК України, якою передбачено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Вказує на те, що товариство 31.07.2015 зверталось до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання. Тобто, в даному випадку перебіг строку позовної давності було перервано 31.07.2015 та його перебіг почався заново.

Покликаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Рівнегаз" 97 614,07 грн. заборгованості за надані послуги з газопостачання, 8865,27 грн. 3% річних, інфляційні нарахування в розмірі 35 443,95 грн. та судові витрати по сплаті судового збору задовольнити в повному обсязі.

У визначений судом апеляційної інстанції строк відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2 не подано.

Згідно з ч.13 ст.7, ч.1 ст.274, ч.1 ст. 368, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду у порядку письмового та спрощеного позовного провадження, як малозначна справа, що виникає з трудових правовідносин.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції, між ПАТ «Рівнегаз» та споживачем ОСОБА_2 був укладений договір про надання послуг з газопостачання №408153 від 16.09.2011 року, за адресою: АДРЕСА_1 На підставі довідки Зорянської сільської ради від 22.05.2015 року №1915 уточнено адресу - АДРЕСА_3.

18 травня 2015 року під час зняття на повірку лічильника газу за адресою споживача, працівниками товариства було зафіксовано фактичний показник лічильника, який становив 43121 куб. м., що підтверджується актом № 558 від 18.05.2015 року.

28 травня 2015 року комісією у складі головного метролога ОСОБА_3, майстра з ремонту ОСОБА_4, інженера ОСОБА_5, за участю інженера-метролога ДП «Рівнестандартметрологія» ОСОБА_6, була проведена експертиза газового лічильника типу VIZAR GMBP G4, зав. № 0030834, 2006 року випуску, за результатами якої складено Акт експертизи лічильника № 8143Е від 28.05.2015 р. Відповідно до висновку експертної комісії - лічильник визнано придатним до застосування.

Зважаючи на проведення нарахування плати за послуги з газопостачання в сумі 97477,50 грн. листом від 03.06.2015 року №01/1782 товариство запросило ОСОБА_2 для проведення звірки розрахунків за період з 21.04.20112 року по 18.05.2015 рік.

Умовами укладеного Договору про надання послуг з газопостачання встановлено, що за наявності лічильника газу розрахунок за надані послуги проводяться за встановленими цінами на підставі фактичних показань лічильника (п. 22) та споживач зобов'язаний дотримуватись під час користування газом вимог Правил, умов Договору та вносити своєчасно та в повному розмірі плату за надані послуги відповідно до умов цього Договору (п. 28).

Також, Правилами було встановлено, що розрахунковим періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання є календарний місяць. Плата за надані протягом розрахункового періоду послуги з газопостачання вноситься не пізніше 10 числа наступного місяця. Зняття показників лічильників газу проводиться споживачем щомісяця станом на 1 число місяця, що настає за розрахунковим та зазначаються споживачем у платіжних документах.

Вищевказані вимоги Правил та Договору щодо проведення розрахунків на підставі фактичних показань лічильника газу, ОСОБА_2 дотримані не були. Заборгованість на травень 2015 року становила в сумі 97520,63 грн. і споживач був зобов'язаний її оплатити.

У зв'язку з наявністю простроченої заборгованості 06.07.2015 товариством листом №01/2253 ОСОБА_2 за адресою проживання АДРЕСА_2 було направлено досудове повідомлення про сплату заборгованості за спожитий природний газ.

31 липня 2015 року товариство звернулось до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 97614,07 грн.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 11 серпня 2015 року у справі №569/10948/15-ц товариству відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за газопостачання на підставі ч.6 ст. 100 ЦПК України, оскільки отримана судом інформація не давала можливості встановити зареєстроване місце проживання (перебування) фізичної особи боржника.

Відповідно до ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Обов'язок споживача сплатити товариству кошти за отримані послуги з газопостачання випливає з приписів ст.ст. 526, 611, 901, 903 Цивільного кодексу України.

Також, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив зобов'язання, на вимоги кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір встановлений договором або законом.

Суд першої інстанції встановивши вказані обставини прийшов до висновку, що є підстави для відмови в задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності, вказавши, що з даним позовом про стягнення з відповідача заборгованості позивач звернувся до суду 26 червня 2018 року, подання позивачем заяви в серпні 2015 року про видачу судового наказу не свідчить про переривання строку позовної давності, оскільки винесена ухвала про відмову у видачі судового наказу не свідчить про визнання відповідачем боргу, оскільки ОСОБА_2 не знав про подану позивачем заяву. Останню проплату за комунальні послуги ОСОБА_2 здійснив 18.03.2015.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог частин четвертої-п'ятої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Як слідує з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, 31 липня 2015 року товариство звернулось до Рівненського міського суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання в сумі 97614,07 грн.

Ухвалою судді Рівненського міського суду від 11.08.2015 у справі №569/10948/15-ц товариству відмовлено у видачі судового наказу на підставі ч.6 ст. 100 ЦПК.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України 2004 року судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 96 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до частини першої статті 265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Таким чином, перебіг позовної давності, у зв'язку зі зверненням ПАТ "Рівнегаз" у серпні 2015 року із заявою про видачу судового наказу щодо стягнення із ОСОБА_2 97 614,07 грн., відповідно до частини другої статті 264 ЦК України перерваний не був, оскільки судовий наказ за вказаною заявою судом не видавався, позивачу було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу на підставі частини шостої статті 100 ЦПК України 2004 року.

Після такої відмови ПАТ "Рівнегаз" до Рівненського міського суду з позовом за останнім відомим місцем проживання відповідача не звертався, як і не звертався до Рівненського районного суду за місцем знаходження нерухомого майна де споживався природній газ відповідачем.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності переривався внаслідок подання заяви про видачу судового наказу 31 липня 2015 року є безпідставними та не беруться до уваги судом апеляційної інстанції.

Крім того, частиною першою статті 264 ЦК України визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Судами встановлено на підставі розрахунку наданого позивачем до позовної заяви, що ОСОБА_2 останню проплату за послуги газопостачання здійснив 18.03.2015 (а.с.18).

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що ПАТ "Рівнегаз" не послалось на обставини та не надало доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 вчинялись дії у період позовної давності, які б свідчили про переривання її перебігу.

Інші доводи наведені в апеляційній скарзі висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів, яким надана належна оцінка судом першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв'язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржене рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка її подала.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації "Рівнегаз" залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Головуючий: Судді :