КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2019 року місто Київ.

Справа 363/3396/18

Апеляційне провадження № 22-ц/824/11276/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.,

суддів: Рубан С.М., Лапчевська О.Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року (у складі судді Рудюка О.Д., інформація про дату складення повного тексту рішення відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, пені, інфляційних втрат, моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 три відсотки річних за період з часу спричинення шкоди до моменту відшкодування - 07 липня 2018 року у розмірі 5 240грн., пеню 55 050,66грн., інфляційні втрати у розмірі 23 566,83грн. та моральну шкоду - 20 000,00грн.

В обґрунтування позову позивач вказував на те, що 23.12.2015 року о 08-30 год. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Фольксваген» державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Богатирській в м. Києві, в порушення вимог п. 13.1 Правил безпеки руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів. Дані обставини встановленні постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2016 року, якою ОСОБА_1 визнано винним за ст. 124 КУпАП.

Згідно Звіту №0003 про оцінку автомобіля «Хюндай» державний номер НОМЕР_2 , який 06.01.2015 року складений ФОП ОСОБА_3 , вартість відновлювального ремонту автомобіля «Хюндай» державний номер НОМЕР_2 складає 114 444,23 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 68 844,00грн.

05.03.2018 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 55913547 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 68 844,00грн. 11.07.2018 державним виконавцем закрито виконавче провадження у зв`язку з стягненням з ОСОБА_1 заборгованості. Оскільки з моменту заподіяння шкоди до моменту її відшкодування минуло два з половиною роки , позивач просив стягнути на підставі ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати та 3% річних, а також пеню на рівні облікової ставки НБУ.

Крім того, позивач просив відшкодувати моральну шкоду, завдану зволіканням з відшкодуванням спричиненої відповідачем шкоди.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, пені, інфляційних втрат, моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 3% річних у розмірі 5240,00 грн., пені у розмірі 55050,66 грн., витрати інфляційні у розмірі 23566,83 грн. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1038,57 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 05 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив його скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Скаргу обґрунтував тим, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, суд прийшов до не обґрунтованого висновку щодо доведеності позовних вимог в частині стягнення недоотриманих позивачем коштів.

Зазначає, що суд не в повній мірі встановив фактичні обставини справи, через що невірно встановив характер спірних правовідносин та неправильно застосував норми матеріального права, ухваливши рішення про стягнення з відповідача суми 3 % річних та інфляційні витрати за період з 23.12.2015 року, залишивши поза увагою ту обставину, що грошове зобов`язання у відповідача виникло на підставі рішення суду.

Також скарга містить доводи про безпідставне задоволення вимог про стягнення пені, та не обґрунтованість рішення суду в цій частині вимог.

09 серпня 2019 року до канцелярії апеляційного суду надійшов від ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, однак документ поданий позивачем поза встановленими строками, що зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 18 липня 2019 року та з порушенням приписів встановлених чинним законодавством. Згідно ст. 360 ЦПК України, відзив подається в строк, встановлений судом апеляційної інстанції.

Згідно ухвали апеляційного суду , строк для надання відзиву встановлено 5 днів з моменту отримання ухвали про відкриття.

Позивач отримав ухвалу 20 липня 2019 року, що підтверджено зворотнім повідомленням. Представник позивача отримав ухвалу 27 липня 2019 року. Разом з тим відзив на пошту був зданий лише 07 серпня 2019 року, тобто з пропуском, строку визначеного апеляційним судом, а тому колегія суддів вирішує справу без його врахування на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевказані норми, колегія суддів ухвалила розглядати справи в порядку письмового провадження.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення місцевого суду в повній мірі не відповідає.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 ЦК України та з урахуванням приписів статей 11, 22, 599, 1166 ЦК України факт завдання особі шкоди (зокрема, майнової), якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Проаналізувавши норми статей 524, 533 - 535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов`язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною 3 статті 510 ЦК України визначено, що якщо кожна зі сторін у зобов`язанні має одночасно і права, і обов`язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов`язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати зобов`язання, що складається, зокрема, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов`язок боржника сплатити кошти на користь кредитора.

Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній Верховним Судом України в постанові від 01.06.2016 року № 6-927цс16.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 районний суд встановив.

Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 25.03.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, проте провадження у справі закрито у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності. В постанові зазначено, що 23.12.2015 року о 08-30 год. ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Фолькваген» державний номер НОМЕР_1 та рухаючись по вул. Богатирській в м. Києві, в порушення вимог п. 13.1 Правил дорожнього руху України, не дотримався безпечної дистанції, в результаті чого здійснив зіткнення з автомобілем «Хюндай» державний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 , що призвело до пошкодження обох транспортних засобів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24.05.2017 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна», ОСОБА_1 , третя особа - ПАТ «Укрсоцбанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 68 844,00грн., моральну шкоду в розмірі 5 000,00грн. В іншій частині заявлених вимог відмовлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Як вбачається з витягу інформації про виконавче провадження № 55913547, 05.03.2018 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження № 55913547 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальної шкоди у розмірі 68 844,00грн., моральної шкоди у розмірі 5 000грн. та судовий збір - 738,44грн., а всього 74 582,44грн, за виконавчим листом від 09.01.2018 року № 761/19808/16-ц. 11.07.2018 року державним виконавцем закрито виконавче провадження у зв`язку зі стягненням з ОСОБА_1 заборгованості (фактичне повне виконання рішення).

З розрахунку, наведеного в рішенні суду вбачається, що пеня та суми передбачені ст. 625 ЦК України, визначені за період з 24.12.2015 року по 06.07.2018 року, а саме на суму завданих матеріальних збитків у розмірі 68 844,00 грн., нараховано 23 566 грн. 83 к. - інфляційну складову та 5 240,00 грн. - три відсотки річних та пеня 55 050 грн. 66 к., які суд стягнув з відповідача.

Стосовно вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, колегія суддів погоджується з позивачем, а також з районним судом, що позивач має право на стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України з часу завдання відповідачем шкоди, до моменту її відшкодування.

При цьому посилання відповідача на те, що вказані нарахування можуть здійснюватись не раніше ніж після відкриття виконавчого провадження, колегія суддів не приймає, з огляду на те, що з матеріалів справи вбачається, що саме недобросовісна поведінка відповідача призвела до тривалого розгляду справи в суді, оскільки останній неодноразово оскаржував ухвалу про відкриття провадження у справі через порушення правил підсудності. Крім того під час вирішення матеріалу про притягнення відповідача до адміністративної відповідальності, останній також безпідставно заперечував свою вину, і лише після допиту очевидців, суд, встановивши дійсні обставини справи, дійшов висновку про дачу відповідачем суду неправдивих свідчень в частині вини позивача в ДТП (здійснення останнім різкого гальмування). (копії ухвал апеляційного суду з приводу апеляційної скарги на ухвалу про відкриття провадження та копія постанови про притягнення до відповідальності відповідача наявні в матеріалах даної справи)

Зобов`язання у відповідача відшкодувати шкоду, завдану його винними діями, виникло на підставі Закону, а саме ст. 1166 ЦК України.

Шкода, яка була визначена судом до відшкодування в рішенні визначена станом на час вчинення відповідачем ДТП, а тому стягнення інфляційних втрат та 3% річних за період з моменту спричинення такої шкоди до моменту її відшкодування повністю відповідатиме вимогам закону, обставинам даної справи та загальним засадам цивільного судочинства, визначеним ст. 3 ЦК України , засадам добросовісності, розумності та справедливості.

Разом з тим, здійснюючи розрахунок сум, передбачених ст. 625 ЦК України, районний суд допустив арифметичні помилки, які можуть бути усунуті на стадії апеляційного розгляду.

Так, апеляційним судом встановлено, що Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 68 844,00грн.

З моменту заподіяння шкоди відповідачем позивачу до моменту відшкодування даної шкоди пройшло більше 2,5 роки, що призвело до знецінення грошової суми, яка визначена судом до відшкодування.

Таким чином заявлені позовні вимоги позивача, інфляційні втрати та 3% річні за період з 24.12.2015 року по 06.07.2018 року повинні розраховуватись з суми 68 844,00 грн.

Колегія суддів вважає, що ні розрахунок зроблений судом, ні розрахунок позивача, не відповідає фактичним обставинам справи.

Апеляційним судом, розрахунок проводився, виходячи з вищенаведених сум за допомогою відповідної програми в "Інформаційно-правовій системі "Ліга Закон".

Розмір інфляційних втрат за період прострочення грошового зобов`язання складає 926 днів, розрахунок здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період

IIc (100,90 : 100) x (99,60 : 100) x (101,00 : 100) x (103,50 : 100) x (100,10 : 100) x (99,80 : 100) x (99,90 : 100) x (99,70 : 100) x (101,80 : 100) x (102,80 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (101,00 : 100) x (101,80 : 100) x (100,90 : 100) x (101,30 : 100) x (101,60 : 100) x (100,20 : 100) x (99,90 : 100) x (102,00 : 100) x (101,20 : 100) x (100,90 : 100) x (101,00 : 100) x (101,50 : 100) x (100,90 : 100) x (101,10 : 100) x (100,80 : 100) x (100,00 : 100) x (100,00 : 100) = 1.33299122

Інфляційне збільшення: 68 844,00 x 1.33299122 - 68 844,00 = 22 924,45 грн.

Сума 3% річних становить згідно кількості вищевказаних днів, та розраховується за формулою: Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення з 23/12/2015 до 31/12/2015 68 844,00 x 3 % x 9 : 365 : 100 = 50,93 грн; з 01/01/2016 до 31/12/2016 68 844,00 x 3 % x 366 : 366 : 100 = 2 065,32 грн.; з 01/01/2017 до 06/07/2018 68 844,00 x 3 % x 552 : 365 : 100 = 3 123,44 грн., всього становить 5 234,03 грн.

Тому сума, що підлягає стягненню на користь позивача з ОСОБА_1 становить інфляційні втрати - 22 924, 45 грн., 3 % річних - 5 234,03 грн.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги з приводу безпідставного стягнення пені у розмірі 55 050,00 грн.

Рішення суду в цій частині позовних вимог не містить посилання на норму права, на підставі якої така пеня має стягуватись.

В позовній заяві позивач також не посилається на норму права за якою, він має право на стягнення з відповідача пені,а відповідно колегія суддів приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі є безпідставними, а тому в їх задоволенні має бути відмовлено .

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди апеляційним судом не переглядається, з огляду на те, що позивач апеляційну скаргу не подав, а відповідач оскаржує рішення лише в частині задоволених вимог .

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч.4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Враховуючи вищевикладене, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 в частині вирішення вимог про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України підлягає зміні, а в частині стягнення пені скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Відповідно до ч. 1, 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовій збір покладається на сторони пропорційно до задоволених вимог.

При подачі позовної заяви позивач сплатив 1038 грн. 57 коп. судового збору, виходячи з ціни позову. За подачу позову з відповідача необхідно стягнути мінімальний розмір судового збору, який позивач мав би сплатити за позовні вимоги, які задоволені апеляційним судом. Відповідно ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» за подання до суду позову майнового характеру фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 704 грн. 80 к.

З урахуванням того, що апеляційна скарга відповідача в частині вимог про стягнення пені задоволена повністю, а мінімальний судовий збір за подачу апеляційної скарги, який зобов`язаний сплатити відповідач за ці вимоги становить 150 % від суми 704грн. 80 коп., з позивача на користь відповідача необхідно стягнути судовий збір в сумі 1057 грн. 20 коп.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382-384, 389 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року змінити в частині вирішення вимог про стягнення інфляційних втрат та 3% річних.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) - 3% річних у розмірі 5 234 грн. 03 к. та інфляційні втрати 22924 грн. 45 к.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) судовий збір за подачу позовної заяви в розмірі 704 грн. 80 к.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , що проживає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1057 грн. 20 к.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 23 квітня 2019 року в частині вирішення вимог про стягнення пені скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог про стягнення пені відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 серпня 2019 року.

Головуючий

Судді