Житомирський апеляційний суд
Справа №288/953/19 Головуючий у 1-й інст. Рудник М. І.
Категорія 50 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №288/953/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Рудник М.І. в смт Попільні,

в с т а н о в и в :

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів. Зазначала, що 14.07.2012 вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 28.05.2019 за позовом ОСОБА_2 до неї Попільнянським районним судом відкрите загальне позовне провадження про розірвання шлюбу. У шлюбі у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Дітям повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для їх фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку, вона одна не зможе забезпечити такий рівень, тому відповідач має платити аліменти оскільки працює в ТОВ «Грандавтобуд» в місті Києві та має постійний дохід. Враховуючи вищевикладене просила, стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 24 червня 2019 року.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Зазначає, що при ухваленні оскаржуваного рішення суд не взяв до уваги той факт, що позивач і відповідач не ведуть спільного господарства, хоч і проживають за однією адресою, про що зазначив відповідач у своїй позовній заяві про різірвання шлюбу. Відповідач навмисно спотворює факти, щоб уникнути відповідальності за матеріальне забезпечення своїх дітей. Відповідач і на даний час не бажає добровільно надавати допомогу на утримання дітей, а останнім часом ставить питання виселення її разом з дітьми з будинку, який належить йому на праві власності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.ч.1,2 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідних для розвитку дитини.

У статті 18 Конвенції про права дитини зазначено про необхідність докладання всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної і однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, отримання аліментів на дітей одним із подружжя не залежить від того, чи перебувають батьки у шлюбі, живуть вони в одному будинку разом, чи окремо один від одного. Ці обставини не впливають на обсях прав батьків і не звільняють їх від обов`язків щодо дітей, оскільки вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття відповідно до вимог ст. ст.141, 180 СК України.

З матеріалів справи вбачається, що сторони є батьками сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їхніх малолітніх дітей є житловий будинок по АДРЕСА_1 .

Вказаний будинок на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2

У § 54 рішення ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України» йдеться про визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. У згаданому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дітей.

На теперішній час шлюб між сторонами розірваний. Судовим рішенням місце проживання дітей не визначалося.

Із змісту апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_2 в позовній заяві про розірвання шлюбу зазначав, що він та ОСОБА_1 не ведуть спільного господарства, хоча і проживають за одною адресою. Останнім часом відповідач ставить питання про виселення її разом з дітьми з будинку, який належить йому на праві власності.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 пояснила, що дійсно після розірвання шлюбу вона разом з дітьми проживає в будинку відповідача. Проживаючи в одному будинку з ОСОБА_2 , останній участі в утриманні дітей не приймає, будь-якої матеріальної допомоги дітям не надає, хоча працює та отримує заробітну плату. Протягом 2019 року відповідач один раз лише купив літній одяг для синів. Вона за свої особисті кошти купляє дітям продукти харчування, одяг, взуття, канцелярські приладдя для навчання.

Факт проживання ОСОБА_1 разом дітьми в одному будинку з відповідачем, не звільняє останнього від обов`язку щодо надання матеріальної допомоги дітям. Придбання відповідачем, один раз в липні 2019 року одягу для синів, не свідчить про його участь у вихованнні та утриманні дітей. Крім, товарного чеку від 28 липня 2019 року, відповідач не надав суду першої інстанції інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували його участь в добровільному наданні матеріальної допомоги дітям.

Чинним законодавством не встановлено обмежень, щодо стягнення аліментів на утримання дітей у тому випадку, коли батьки після розірвання шлюбу проживають в одному будинку.

З огляду на наведене, апеляційний суд, відхиляє довідку видану виконкомом Попільнянської селищної ради Попільнянського району за №2019 від 10 липня 2019 року про те, що діти відповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживають разом з батьком і знаходяться на його утриманні.

Враховуючи те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 разом з дітьми проживають та зареєстровані в будинку, який на праві приватної власності належить ОСОБА_2 , проте фактично останній участі в утримання дітей не приймає, діти знаходяться на утриманні матері, вказані обставини, на думку апеляційного суду, мають істотне значення, які у відповідності до ст.180 СК України дають підстави для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на утримання двох синів.

Згідно з частиною третьою статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших майнових представників дитини, разом з якими проживає дитина.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ст. 191 СК).

Зважаючи на те, що позивачем надано належні і допустимі докази на підтвердження обставин, які у відповідності до ст.182 СК України підлягають врахуванню при визначенні розміру аліментів, а саме: стану здоров`я та матеріального становища дітей, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявність у відповідача нерухомого майна, апеляційний суд вважає за можливе визначити стягнення у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, від дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За вказаних обставин оскаржуване рішення на підставі ч.1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового - про задоволення позову.

Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору.

Тому судовий збір за подання позовної заяви в сумі 768 грн 40 коп. та апеляційної скарги - 1 152 грн. стягується з відповідча ОСОБА_2 на користь держави.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 28 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, починаючи стягнення з 25 червня 2019 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1921 грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 18 грудня 2019 року.

Головуючий Судді