Справа № 202/5457/18
Пров. 2/202/461/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

13 серпня 2019 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

в складі головуючого судді-Бєльченко Л.А

при секретарі- Розсоха І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради, третя особа- Садівниче товариство «Золотий ренет» про визнання права власності за набувальною давністю,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду з цим позовом, позивач зазначила, що вона є членом садівничого товариства «Золотий ренет» і з 2002 року добросовісно, відкрито та безперервно володіє і користується земельною ділянкою НОМЕР_3 ( садова ділянка по АДРЕСА_1 , розташована на території Індустріального району м. Дніпра). Дану земельну ділянку вона придбала у ОСОБА_2 за 1450 доларів США, а останній земельна ділянка була передана її власником ОСОБА_3 , що підтверджується розпискою. Тому, посилаючись на положення частини 1 статті 344 ЦК України, просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначену земельну ділянку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги і просила їх задовольнити.

Представник відповідача Дніпровської міської ради Сокол І.В. просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, а позивач користується спірною земельною ділянкою без жодної правової підстави. Так у своєму позові позивач посилається на норми частини 1 ст.344 ЦК України. Саме цією нормою встановлено, що набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю встановлюється законом. Частиною першою ст..119 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Отже, позивачеві, який заявляє про давність володіння земельною ділянкою відповідно до ст.. 119 Земельного кодексу України слід обґрунтувати (довести) відповідному повноважному органу добросовісність, відкритість і безперервність використання ділянки протягом 15 років. Проте позивачем зазначене не здійснено і не надано жодного доказу відкритого та безперервного володіння спірною земельною ділянкою.

Представник третьої особи садівничого товариства «Золотий ренет» Мартем`янов С .В. в судовому засіданні пояснив, що він є головою Товариства з 2018 року, Позивач є членом цього Товариства і користується земельною ділянкою на підставі розписки, за якою вона передала грошові кошти колишньому власникові земельної ділянки. Просив вирішити спір відповідно до вимог діючого законодавства.

З`ясувавши всі обставини справи і перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що позивач є членом садівничого товариства «Золотий ренет», садівнича ділянка АДРЕСА_1 ( а.с.6).

Згідно з державного акту про право власності на землю серії ДП НОМЕР_2 , виданого головою Дніпропетровської міської Ради народних депутатів 24.02.1998 року, власником ділянки № 3/ 051 площею 0,0616 га є ОСОБА_3 ( а.с.7).

Відповідно до копії актового запису про смерть № 646 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.).

Відповідно до листа голови садівничого товариства «Золотий ренет», останній звертався до Управління земельних ресурсів м. Дніпропетровська з листом про внесення змін в загальний список членів товариства «Золотий ренет», ділянка АДРЕСА_1 замість ОСОБА_3 . ОСОБА_2 (в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 з проханням передати дачу ОСОБА_2 ) ( а.с.9,10).

Згідно з розпискою від 04.09.2002 року на а.с. 8 ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 за земельну ділянку АДРЕСА_1 1450 доларів США.

Положенням частини першої ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном- протягом п`яти років, набуває право власності на це майно( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом.

Главою 19 розділу 1У Земельного кодексу України врегульовано набуття права на землю громадянами та юридичними особами.

Згідно з частиною першою ст. 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради Міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» № 7 від 16.04.2004 року роз`яснено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що згідно з положеннями статті 119 ЗК України передача громадянину у власність або в користування земельної ділянки, якщо він добровільно, відкрито і безперервно користується протягом 15 років за відсутності документів про право на цю земельну ділянку, здійснюється у порядку, встановленому ЗК. Зворотної дії в часі ця норма не має ( п.п.б).

З наведеного можна дійти висновку, що само по собі добросовісне, відкрите, безперервне володіння земельною ділянкою протягом 15 років не є підставою набуття права власності на земельну ділянку. За наявності у особи, яка заявляє про давність володіння земельною ділянкою, зазначених умов, виникає право на звернення до уповноваженого органу з заявою про передачу земельної ділянки у власність або у користування.

Проте як встановлено під час розгляду справи, позивачем таких дій не здійснено.

Положенням статті 131 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно - правових угод.

Укладання таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За встановлених обставин, відсутні підстави вважати, що право власності на спірну земельну ділянку за набувальною давністю позивачем набуто у встановленому законом порядку.

Позовні вимоги ОСОБА_1 є недоведеними, необґрунтованими, тому суд відмовляє у їх задоволенні.

Керуючись ст.ст. 4,5,10,13,81,89,259,263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у позовних вимогах до Дніпровської міської ради, третя особа - Садівниче товариство «Золотий ренет» про визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення .

Суддя-- Бєльченко Л.А.