Справа № 298/892/19
Номер провадження 2/298/214/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року смт. Великий Березний

Великоберезнянський районний суд Закарпатської області в складі;

головуючої-судді Лютянської М.С.

при секретарі Брітовій Е.А.

за участю представника позивача Ігнатенко С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Великий Березний цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія »Укрфінстандарт» до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів,

В С Т А Н О В И В:

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Ігнатенко С.С. звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 27 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №0, згідно якого останній надано кредит в сумі 80000,00 доларів США. На забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем, 27 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки №0, який зареєстрований в реєстрі за №1852. Також, 26 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивачу надано кредит в сумі 50000,00 доларів США.

На забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №0 від 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» , як іпотекодержателем, 26 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки №0, який зареєстровано в реєстрі №2369. Позивач зазначав, що в той же час йому стало відомо, що АТ »УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Укрфінстандарт» за договором факторингу №170518 від 17.05.2018 року право вимоги за кредитними договорами №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року.

Також, згідно договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 17.05.2018 року за реєстровим номером 925 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., АТ «УкрСиббанк» відступило «ФК`Укрфінстандарт» право вимоги за іпотечними договорами №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року.

Того ж дня, між «ФК`Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги «17-03/ФК від 17 травня 2018 року, згідно пункту 1.1 якого «ФК`Укрфінстандарт» передала, а ОСОБА_2 набув права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року, які були укладені між АТ «УкрСиббанк» та позивачем.

Окрім того, між «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 17.05.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. та зареєстрований в реєстрі за №926, згідно пункту 1.1 якого «ФК «Укрфінстандарт» передала, а ОСОБА_2 набув права вимоги за договорами іпотеки №0, від 27.09.2006 року та договором іпотеки №0 від 26.09.2007 року, які були укладено між АТ «УкрСиббанк» та позивачем.

Позивачка вважає договори відступлення права вимоги, укладених між відповідачами незаконними та такими, що підлягають визнанню недійсними.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просив його задовольнити з підстав, наведених в ньому.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, однак подали до суду заяву, в якій просять суд розглянути справу у їх відсутності та винести рішення, яким відмовити повністю у задоволенні вимог по даній справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Майор І.І. у відзиві на позов зазначив, що позовні вимоги не визнає як безпідставні, необґрунтовані та такі, що не відповідають дійсним обставинам справи з огляду на наступне.

Узагальнені доводи позивача зводяться до того, що договір про відступлення права вимоги №17-05/ФК від 17.05.2018 року, який укладений між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та громадянином ОСОБА_2 за своєю правовою природою є договором факторингу. Вказаний висновок позивач мотивує вказівкою на те, що за змістом оспорюваного договору відбулося фінансування однієї особи іншою за рахунок передачі останній грошової вимоги до третьої особи(боржника). Цей договір, на думку позивача, суперечить приписам цивільного законодавства щодо суб`єктного складу договору факторингу та підлягає визнанню недійсним. Недійсність договору про відступлення права вимоги за іпотечними договорами від 17.05.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. за реєстровим номером 926 пов`язується з недійсністю основного зобов`язання - договору №17-05/ФК від 17.05.2018 року. Також у відзиві на позов зазначається, що метою укладення договору факторингу є фінансування клієнта фактором шляхом передачі йому в розпорядження коштів за плату під відступлення права грошової вимоги. Відступлення права грошової вимоги є наслідком та лише складовою частиною цієї господарської операції. Відповідно, однією з відмінних ознак факторингу від правочинів з відступленням права вимоги(мета яких є заміна сторони в зобов`язанні), є передачею грошових коштів в розпорядження за плату, тобто в замін права вимоги клієнт отримує кредитну послугу, що полягає в передачі грошових коштів у розпорядження на певний час від відступлення права вимоги, з обов`язковим поверненням цих коштів та оплату часу користування ними.

Позивач також покликається на вказану норму розпорядження від 06.02.2014 року №352, але робить помилкові висновки про правову природу факторингу у відносинах між ОСОБА_2 та ТОВ» Фінансова компанія» Укрфінстандарт» при укладенні спірного договору відступлення права вимоги №17-05/ФК від 17.05.2018 року. Дійсні обставини свідчать про відсутність у договорі умови про фінансування клієнта та отримання плати за користування коштами, наданими у розпорядження.

Невірним є доводи позивача про отримання ОСОБА_2 права на отримання прибутку у формі різниці між реальною вартістю права вимоги, що відступається і ціною вимоги, що передбачена договором про відступлення права вимоги. Також відповідач ОСОБА_2 вважає, що договір відступлення права вимоги №17-05/ФК від 17.05.2018 року не є договором факторингу. Крім того, на вказаний вище спірний договір не поширюються вимоги щодо спеціального суб`єктного складу учасників договору факторингу, а тому твердження позивача про те, що спірний договір суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України є спростованими.

В судове засідання представник відповідача ТОВ «Фінансова компанія »Укрфінстандарт» не з`явився, однак подав до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що укладення договору про відступлення права вимоги не є фінансовою послугою, а тому правовідносини, що виникли між сторонами, не регулюються Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг « та ст.1077 ЦК України. Між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення прав вимоги. Позивач же помилково ототожнив такі правові визначення, як договір відступлення прав вимоги та договір факторингу. У відзиві також зазначається, що відступлення права вимоги(цесія) це один із засобів заміни кредитора у зобов`язанні. Можливість такої зміни передбачена ст..512 ЦК України. ЇЇ суть полягає в тому, що первісний кредитор передає (відступає) свої права в зобов`язанні іншій особі новому кредитору(цесіонарію). Цесія це сам факт зміни особи в зобов`язанні, що складається в силу укладення відповідної угоди купівлі-продажу, міни, чи дарування прав, що випливають із зобов`язань. Відступлення права вимоги, за Цивільним Кодексом виступає способом зміни кредитора у зобов`язанні(загальне), а факторинг цілісний самостійний вид договору(спеціальне). Отож, не кожна оплатна цесія може визнаватись факторингом. Таким чином, між сторонами було укладено договір відступлення права вимоги(цесії), тому підстави для визнання спірного договору недійсним з підстав, визначених положеннями ст.ст.203, 215 ЦК України, немає. Тому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до такого висновку.

В судовому засіданні встановлено, що 27 вересня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №0, згідно якого останній надано кредит в сумі 80000,00 доларів США. На забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаним вище кредитним договором, між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», як іпотекодержателем, 27 вересня 2006 року було укладено договір іпотеки №0, який зареєстрований в реєстрі за №1852. Також, 26 вересня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та позивачем ОСОБА_1 як позичальником, було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого позивачу надано кредит в сумі 50000,00 доларів США.

На забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором №0 від 26 вересня 2007 року між ОСОБА_1 , як іпотекодавцем та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» , як іпотекодержателем, 26 вересня 2007 року було укладено договір іпотеки №0, який зареєстровано в реєстрі №2369.

Також встановлено, що АТ »УкрСиббанк» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Укрфінстандарт» за договором факторингу №170518 від 17.05.2018 року право вимоги за кредитними договорами №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року.

Також, згідно договору про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, посвідченого 17.05.2018 року за реєстровим номером 925 приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А., АТ «УкрСиббанк» відступило «ФК`Укрфінстандарт» право вимоги за іпотечними договорами №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року.

Того ж дня, між «ФК`Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 укладено договір відступлення права вимоги «17-03/ФК від 17 травня 2018 року, згідно пункту 1.1 якого «ФК`Укрфінстандарт» передала, а ОСОБА_2 набув права вимоги за договорами про надання споживчого кредиту №0 від 27.09.2006 року та №0 від 26.09.2007 року, які були укладені між АТ «УкрСиббанк» та позивачем.

Окрім того, між «ФК «Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 17.05.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. та зареєстрований в реєстрі за №926, згідно пункту 1.1 якого «ФК «Укрфінстандарт» передала, а ОСОБА_2 набув права вимоги за договорами іпотеки №0, від 27.09.2006 року та договором іпотеки №0 від 26.09.2007 року, які були укладено між АТ «УкрСиббанк» та позивачем.

Статтею 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-IV «Про іпотеку» визначено, що іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення іпотекодавцем зобов`язань, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право в разі невиконання основного зобов`язання звернути стягнення на предмет іпотеки (стаття 12 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Сторонами в зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

При цьому слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Статтею 1054 ЦК України визначено перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах. Такими є банк або інша фінансова установа. Цей перелік є вичерпним.

У пункті 1 частини першої статті 1 Закону України від 12 липня 2001 року «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вказано, що фінансова установа - це юридична особа, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку. До фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов`язані з наданням фінансових послуг.

З наведених норм права вбачається, що фізична особа, у будь-якому статусі, не наділена правом надавати фінансові послуги, оскільки такі надаються лише або спеціалізованими установами, якими є банки, або іншими установами які мають право на здійснення фінансових операцій, та внесені до реєстру фінансових установ.

Як вбачається з матеріалів справи, з укладенням договорів про відступлення права вимоги за кредитними договорами, відбулася заміна кредитодавця, який є фінансовою установою, що має право на здійснення операцій з надання фінансових послуг, на фізичних осіб, які не можуть надавати фінансові послуги згідно з наведеними нормами права (а.с.30-36, а.с.37-40, а.с.41-44, а.с.45-48).

Отже, відступлення права вимоги за кредитним договором на користь фізичної особи суперечить положенням частини 3 статті 512 та статті 1054 ЦК України, оскільки для зобов`язань які виникли на підставі кредитного договору, характерним є спеціальний суб`єкт, а саме, кредитор - банк або інша фінансова установа.

За таких обставин, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.76-81, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, ст.ст.203, 512, 1054,1083 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія »Укрфінстандарт» до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів - задовольнити.

Визнати недійсним договір про відступлення права вимоги №17-05/ФК від 17 травня 2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 .

Визнати недійсним договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 17 травня 2018 року, який укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Селехман О.А. та зареєстровано в реєстрі №926.

Стягнути солідарно з відповідачів: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія» Укрфінстандарт» та ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в розмірі 1536(одна тисяча п`ятсот тридцять шість) грн. 80 коп.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення виготовлено 16 грудня 2019 року

Головуюча: М.С.Лютянська