Справа № 219/4538/18
Провадження № 2/219/157/2019
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09.12.2019 року м. Бахмут Донецької області

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Шевченко Л.В.,

за участі секретаря судового засідання Брагіної М.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бахмут в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, -

В С Т А Н О В И В:

07 травня 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 в якому просить стягнути з відповідача на його суму боргу за договором позики від 22.10.2017 року у розмірі 100 000 грн. та судові витрати, понесені ним за звернення до суду.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.10.2017 року між ним та відповідачем у справі ОСОБА_3 був укладений договір позики, який був написаний власноруч відповідачем по справі, згідно якого, він передав у борг суму 100 000 гривень, та який відповідач зобов`язалась йому повернути через 2 місяці, тобто після 22.12.2017 року. Свої зобов`язання відповідач ОСОБА_3 не виконала, борг не повернула. Він, як в усній так і в письмовій формі звертався до відповідача з питання повернення грошей, але відповідач ігнорує його звернення, та в усній формі повідомила, що розписка це не документ, згідно якого вона повертати борг. Відповідач звертався з заявою до відповідача про вимогу повернути йому борг, яка була надіслана на адресу відповідача 07 травня 2018 року.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.05.2018 вказана цивільна справа розподілена судді Радченко Л.А.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 15.05.2018 відкрито спрощене позовне провадження по справі та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

15.08.2019 на підставі розпорядження в. о. керівника апарату Артемівського міськрайонного суду № 430 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи у зв`язку з відставкою судді Радченко Л ОСОБА_5 згідно рішення ВРП від 16.07.2019 та справа передана для розгляду судді Шевченко Л.В.

Ухвалою судді Артемівського міськрайонного суду донецької області від 19.08.2019 вказану цивільну справу прийнято до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті, здійснювати розгляд в порядку спрощеного позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат Топчийов Є.В. в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову та просили його задовільнити.

Позивач ОСОБА_1 надав суду пояснення про те, що відповідач ОСОБА_6 попросила у нього в борг 100 000 гривень, він дав їй в борг вказану суму, але попросив написати розписку, при цьому були присутні її чоловік та запросили свідка на ім`я ОСОБА_7 . Гроші передав саме їй, приніс в пакету гроші, які до цього ним були отримані в банку в якості ви нагороди за поранення. Він віддавав 5 пачок в банківській упаковці по 200 грн. В одній пачці було 20000 грн. Гроші їй були потрібні для купівлі товару, а саме вона мала їхати в Одесу за цитрусовими. Він просив повернути її гроші, але до теперішнього часу гроші йому так ніхто і не повернув. Через вказані обставини, у нього не відбулась угода з купівлі будинку. До Пасхи 2018 року він попросив повернути йому гроші, але ОСОБА_8 їх не повернула. Вони хотіли придбати будинок, але угоду не змогли укласти у зв`язку з тим, що відповідач позику не повернула.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат Негодуйко Г.В. в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову та просили у його задоволенні відмовити. Відповідач ОСОБА_3 пояснила в судовому засіданні, що договір позики грошей з ОСОБА_1 вона не укладала, грошей від ОСОБА_1 не отримувала. Гроші від ОСОБА_1 отримував ОСОБА_9 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , а вона тільки написала розписку, бо той не вміє писати. Просить в задоволенні позову просить відмовити. ОСОБА_3 також повідомила, що ОСОБА_10 попросив в неї розписку, бо він хотів її показати своїй матері щоб підтвердити, що гроші віддав знайомій людині. Ми знаємо один одного давно. ОСОБА_3 не вважає себе належним відповідачем по справі. Вона заперечує, що гроші взяла для себе, вказує, що гроші брав в борг

ОСОБА_11 , який був допитаний в судовому засіданні 04.10.2019 року у якості свідка, пояснив суду про те, що ОСОБА_12 він знає майже три роки, вони добре один одного знають, разом відпочивали та випивали. Коли він витратив багато грошей на ремонт автомобіля, Карпинський йому запропонував зайняти грошей, поїхав кудись та через деякий час привіз червоний пакет в якому було 100 000 грн. різними купюрами по 200 грн. 100 грн., 50 грн. Пройшло два місця, і він запропонував написати йому розписку, а оскільки він писати не вміє, то розписку написала замість нього ОСОБА_6 . Він разом з Карпинським їздив в Добропілля за яблуками. Вказану суму грошей він взяв в нього особисто. Свідок також пояснив, що він готовий віддавати гроші, пропонував віддати йому 30000 грн., але той відмовився, бо хоче отримати одразу всю суму.

На такі пояснення свідка ОСОБА_10 повідомив, що гроші давав особисто ОСОБА_13 і хоче, щоб йому повернули всі гроші , а тому просить позов задовольнити.

Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом установлено, що згідно з розпискою від 22 жовтня 2017 року ОСОБА_6 взяла в борг гроші у ОСОБА_1 в сумі 100 000 (сто тисяч) гривень. Зобов`язується повернути через 2 місяці. Паспорт НОМЕР_1 , виданий 11.10.2006 року Артемівським МВ УМВС України в Донецькій області (арк.с.5).

Відповідно до заяви від 07.05.2018 року (а.с.3), яка направлена поштою 07.05.2018 року, позивач звертався до відповідача з вимогою про повернення боргу.

Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, ? незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.

Саме до такого зводиться правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах: від 18.09.2013 року у справі № 6-63цс13, від 02.07.2014 у справі № 6-79цс14, від 11.11.2015 у справі № 6-1967цс 15.

Так, постановою Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 визначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного кодексу України.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Для того щоб договір позики набрав чинності, необхідне підтвердження одержання позичальником позики.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Стаття 526 Цивільного кодексу України встановлює загальні умови виконання зобов`язань та закріплює основний принцип виконання зобов`язань принцип належного виконання, що стосується як суб`єктів, так і предмета, строку чи терміну, місця і способу виконання (статті 527?545 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 526 Цивільного кодексу України належне виконання зобов`язання це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог Цивільного кодексу України та інших актів цивільного законодавства.

Однією з умов належного виконання зобов`язання є його виконання належними суб`єктами.

Частина перша статті 510 Цивільного кодексу України визначає, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

У частині 1 ст. 527 Цивільного кодексу України сформульовано загальне правило, відповідно до якого боржник зобов`язаний особисто виконати зобов`язання, а інша сторона (кредитор) повинна особисто прийняти виконання, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Згідно із ч. 2 ст. 527 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання належним боржником або прийняття виконання належним кредитором визнається і у випадках здійснення цих дій уповноваженими особами.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мали місце договірні відносини, тобто із розписки, підписаної ОСОБА_3 22 жовтня 2017 року, чого вона не заперечує та не оспорює, вбачається, що вона взяла на себе зобов`язання повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 100 000 грн. через 2 місяці, що підтверджується оригіналом розписки від 22.10.2017 року, наданої для огляду в судовому засіданні (а.с.5).

Встановлюючи справжню правову природу укладеного між сторонами договору, суд дійшов висновку про укладення договору позики, оскільки договір містить зазначення, що відповідач отримав позику, зазначена дата отримання коштів, а також дата повернення грошових коштів. Відтак ОСОБА_3 не виконала належним чином взяті на себе зобов`язання з повернення грошових коштів за розпискою від 22 жовтня 2017 року.

07.04.2018 року ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_3 було направлено письмову заяву, про повернення позики в розмірі 100000 (сто) тисяч гривень шляхом надіслання рекомендованого листа через Українське Державне підприємство поштового звязку «Укрпошта». Даний рекомендований лист було вручено особисто отримувачу 20.04.2018 року (а.с.3-4).

Всебічно, повно та об`єктивно оцінивши всі надані докази, суд вважає, що позивач правомірно вимагає повернення суми позики та на підставі викладеного, вважає, що ОСОБА_3 не виконала умов договору позики від 22.10.2017 р. і до даного часу не виконує його умови, тому позовні вимоги є обгрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі.

У відповідності з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позовні вимоги були задоволені в повному обсязі, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в розмірі 1000,00 грн., сплата якого підтверджується платіжним дорученням від 07.05.2018(арк.с.1).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, ст.ст. 510, 526, 527, 1046-1048 Цивільного кодексу України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заборгованість за договором позики у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , витрати по сплаті судового збору в сумі 1 000 (одна тисяча) грн.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Донецького апеляційного суду через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення ухвалено в судовому засіданні 09 грудня 2019 року. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 09 грудня 2019 року. Повне рішення складено та підписано суддею 16 грудня 2019 року.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя Л.В. Шевченко