Провадження № 2/641/425/2019 Справа № 641/7512/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року

Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі:

Головуючого судді - Чайка І.В.,

за участю секретаря - Дрокіної С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 641/7512/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми, -

В С Т А Н О В И В :

12.10.2018 року ОСОБА_1 звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення суми 3% річних в розмірі 6 550,33 грн. та інфляційних витрат в розмірі 67 333, 20 грн., а також моральної шкоди в сумі 7000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що 11.01.2012 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачу у борг 38 000,00 грн. на строк до 01.06.2012 року. На підтвердження факту отримання вказаних грошових коштів, відповідачем було складено розписку, яка була нотаріальна посвідчена. Відповідачем у встановлений договором строк сума боргу не була повернута, останній уникав зустрічей з позивачем та відмовлявся повертати суму боргу, у зв'язку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року, позовні вимоги позивача були задоволені та з ОСОБА_2 була стягнута сума боргу в сумі 38 000,00 грн., 3% річних в сумі 570,00 грн., а також судові витрати в розмірі 614,00 грн., а всього 39184 грн. Відповідно до вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який в подальшому був поданий до ВДВС для виконання. Станом на день пред'явлення даного позову до суду судове рішення про стягнення з відповідача суми боргу не виконано.

Посилаючись на вищевказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь 3% річних в розмірі 6 550,33 грн., інфляційні витрати в розмірі 67 333, 20 грн., а також завдану моральну шкоду в сумі 7000,00 грн., що пов'язана з позбавленням можливості тривалий час користуватися своїми грошима, а також витрачатися на послуги адвокатів для отримання юридичної допомоги з метою повернення позичених коштів.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.11.2018 року провадження по вищевказаній справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження у підготовче засідання .

Ухвалою суду від 10.01.2019 року підготовче засідання у справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті.

Позивачем до суду подана заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з"явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, також до вказаної заяви відповідачем в якості доказів по справі надані відповідні документи.

Крім того, відповідачем до суду був наданий відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволені позову, вказуючи на те, що на теперішній час сума стягнута за рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року ним була сплачена в повному обсязі. Крім того, відповідач не погоджується з розрахунком здійсненим позивачем щодо інфляційних витрат та трьох відсотків річних, просить застосувати до вимог позивача строк позовної давності, а також зазначає про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.4 ст. 77 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, що не стосується предмета доказування.

Судом встановлено, що згідно договору позики від 11.01.2012 року, який був укладений між сторонами у справі, позивач надала відповідачу у борг грошові кошти в сумі 38000,00 грн, строком до 01.06.2012 року. ( а.с.18)

На підтвердження факту отримання цієї позики та строку її повернення відповідач 11.01.2012 року склав розписку, яка посвідчена приватним нотаріусом ХМНО - Гончаренко Т.А. ( а.с.19)

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року, були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики 11.01.2012 року та з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнутий борг у розмірі 38 000 грн., три проценти річних у розмірі 570 грн., та судові витрати у розмірі 614,00 грн., а всього стягнуто 39 184,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили. ( а.с.9-10)

Крім того, вказаним заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова встановлено, що три відсотки річних з відповідача були стягнуті за період з 01.06.2012 року по 01.12.2012 року.

Постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ від 07.06.2013 року було відкрито виконавче провадження № 38379496 щодо виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 38 000 грн., три проценти річних у розмірі 570 грн., та судові витрати у розмірі 614,00 грн., а всього 39 184,00 грн. ( а.с.13)

Згідно Інформаційної довідки про виконавче провадження № 38379496, вказане виконавче провадження станом на 08.10.2018 року знаходилось в стані - примусового виконання. ( а.с.14-17)

Відповідно до постанови заступника начальника Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах м. Харкова ГТУЮ в Харківській області від 26.11.2018 року, виконавче провадження № 38379496 було закінчено, виконанням в повному обсязі рішення суду. ( а.с.33 зворот)

Крім того, згідно квитанції ПриватБанк від 18.09.2018 року вбачається, що відповідачем по справі 18.09.2018 року на рахунок ВДВС сплачено всю суму боргу, в тому числі і виконавчий збір. ( а.с.34)

Отже, повне погашення суми боргу відповідачем здійснено 18.09.2018 року.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних.

Таким чином враховуючи, що відповідач прострочив виконання свого грошового зобов'язання за договором позики, то він зобов'язаний сплатити позивачу 3 % річних та індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання .

З огляду на те, що позивач просить стягнути з відповідача суму 3% та індексу інфляції за період з 29.12.2012 року по 01.10.2018 року, про що вбачається з розрахунку наведеного у позовній заяві, суд відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України розглядає справу в межах вищевказаного періоду.

Три відсотка річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем, передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).

Як встановлено вище сума 3% річних за прострочення відповідачем грошового зобов'язання, була стягнута за рішенням з останнього за період з 01.06.2012 року по 01.12.2012 року.

Отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 3% річних за період з 29.12.2012 року по 18.09.2018 року, тобто по день виконання зобов'язання , що становить 6528 грн.00 коп.

Що стосується вимог щодо стягнення інфляційних витрат , суд зазначає наступне.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другоюстатті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Таким чином, стягненню підлягає з відповідача індекс інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання за період з 29.12.2012 року по 18.09.2018 року тобто по день виконання зобов'язання включно, що становить 54454 грн. 54 коп.

Згідно ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, такий висновок суду,що зроблений по даній справі, повністю узгоджується з висновками, зробленими Верховним Судом у справах № 686/21962/15-ц та № 373/2054/16-ц.

Що стосується заперечень відповідача щодо порушення позивачем строку звернення з даними позовними вимогами до суду, у зв'язку з чим просив застосувати до вимог позивача строк позовної давності, суд вважає що така заява відповідача є безпідставною виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.ст. 256,257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За змістом ст.625 ЦК України, нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за час прострочення.

Таким чином, суд не застосовує до вимог позивача строку позовної давності, оскільки боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, а також три проценти річних, за весь час прострочення( ст.625 ЦК України) , тобто без обмеження будь-якого строку.

Що стосується вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд відмовляє в задоволені цієї частини вимог виходячи з наступного.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз'яснень, даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди", обов'язковому з'ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Як на підставу своїх позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, позивач посилається на те, що вона була позбавлена можливості тривалий час користуватися своїми грошима, а також витрачалася на послуги адвокатів для отримання юридичної допомоги з метою повернення позичених коштів.

Суду не надано доказів того, що неповернення відповідачем суми боргу у встановленні договором строки, призвело позивача до втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, у зв»язку з чим позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди, задоволенню не підлягає .

Враховуючи вищевикладені обставини, суд знаходить позовні вимоги ОСОБА_1 такими , що підлягають частковому задоволенню.

Крім того, відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 808 грн. 85 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4,5,13,76-83,141,265 ЦПК України суд , -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми -задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму 3% річних в розмірі 6 528 грн. 00 коп., суму інфляційних витрат в розмірі 54 454 грн. 54 коп., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 808 грн.85 коп., а всього підлягає стягненню 61 791 ( шістдесят одна тисяча сімсот дев'яносто одна) грн. 39 коп.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, а якщо апеляційну скаргу подано- після закінчення апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення, а у разі його ухвалення за відсутності учасників справи- в той же строк з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається у відповідності з п. 15.5 Розділу ХІІІ Перехідні положення ЦПК України до Харківського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони по справі :

Позивач - ОСОБА_1, адреса проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП - НОМЕР_1.

Відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстроване місце проживання : АДРЕСА_2, РНОКПП - НОМЕР_2.

Повний текст рішення по справі складено 05 лютого 2019 року.

Суддя: І. В. Чайка