Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 555/2268/16-ц

провадження № 61-31626св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Гранд-Експо»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року в складі судді Мельничук Н. В. та ухвалу Апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 рокув складі колегії суддів: Хилевич С. В., Шимків С. С., Григоренко М. П.,

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват банк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на користь банку з ОСОБА_1 заборгованість за договором від 20 квітня 2011 року у розмірі 49 937,89 грн та судовий збір.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 квітня 2011 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд-Експо» (далі - ТОВ «Гранд-Експо») укладено кредитний договір, за яким позичальник приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Р від 20 квітня 2011 року, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Умовами договору ТОВ «Гранд-Експо» встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн на поточний рахунок 3249 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт- банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

З метою повернення одержаних кредитних коштів 18 березня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився забезпечити виконання боржником кредитного зобов`язання виключно у межах 10 000,00 грн кредитних коштів, процентної ставки за користування цим кредитом, комісійних винагород банку та винагороди за користування кредиту у межах зазначеного ліміту.

З урахуванням викладеного, позивач просив стягнути з поручителя 41 192, 24 грн основної заборгованості (виходячи з максимальної суми кредитних зобов`язань ТОВ "Гранд-Експо" у 200 000,00 грн), 5 162, 45 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 2 458, 14 грн пені за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором, 1 125, 06 грн заборгованості за комісією за користування кредитом

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Березнівського районного суду Рівненської області від 15 березня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що умови виконання основного зобов`язання ТОВ «Гранд-Експо» у порівнянні із умовами укладеного поручителем договору поруки змінилися у бік збільшення і, відповідно, обсяг відповідальності поручителя ОСОБА_1 також збільшився, у зв`язку з чим в силу положень частини першої статті 559 ЦК України порука є припиненою.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У липні 2017 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У своїй касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» вказує, що суди попередніх інстанцій, ухвалюючи рішення, не з`ясували дійсний характер правовідносин між сторонами, порушили норми матеріального права, а саме застосували частину першу статті 559 ЦК України, яка не підлягала застосуванню. Судові рішення ґрунтуються на припущеннях, ухвалені з порушення норм процесуального права.

Відзив/заперечення на касаційну скаргу

У листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від ОСОБА_1 надійшли заперечення,в яких відповідач просить касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк»відхилити, рішення судів попередніх інстанцій залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк», витребувано справу із суду першої інстанції та зупинене виконання рішень судів попередніх інстанцій до розгляду касаційної скарги.

На виконання вимог підпункту 4 першого розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року 26 травня 2018 року справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення касаційної скарги з таких підстав.

Судами встановлено, що 20 квітня 2011 року між банком та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранд-Експо» (далі - ТОВ «Гранд-Експо») укладено кредитний договір, за яким позичальник приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку, що розміщені в мережі Інтернет на сайті http://privatbank.ua, які разом із заявою складають договір банківського обслуговування № Б/Р від 20 квітня 2011 року, та взяв на себе зобов`язання виконувати умови договору.

Умовами договору ТОВ «Гранд-Експо» встановлено кредитний ліміт у розмірі 200 000,00 грн на поточний рахунок 3249 в електронному вигляді через встановлені засоби електронного зв`язку банку та клієнта (системи клієнт-банк, Інтернет клієнт- банк, sms повідомлення або інших), що визначено і врегульовано Умовами та правилами надання банківських послуг.

З метою забезпечення повернення одержаних кредитних коштів 18 березня 2015 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився забезпечити виконання боржником кредитного зобов`язання виключно у межах 10 000,00 грн кредитних коштів, процентної ставки за користування цим кредитом, комісійних винагород банку та винагороди за користування кредиту у межах зазначеного ліміту.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частиною першою статті 553, частиною першою статті 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов`язання без згоди поручителя, які призвели до збільшення його обсягу відповідальності. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов`язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо.

Висновок про припинення поруки на підставі частини першої статті 559 ЦК України залежить від установлених судом обставин щодо обсягу зобов`язання, на виконання якого надано поруку, та збільшення обсягу відповідальності поручителя внаслідок зміни без його згоди забезпеченого зобов`язання. Для цього судам необхідно дослідити відповідні умови кредитного договору та договору поруки щодо порядку погодження поручителем змін до основного зобов`язання.

Судами установлено, що згідно пункту 1.1.1 договору поруки - поручитель ОСОБА_1 при укладенні договору надав свою поруку ПАТ КБ «Приватбанк» за виконання ТОВ «Гранд-Експо» кредитних зобов`язань виключно щодо кредитного ліміту у розмірі 10 000,00 грн і, відповідно, процентної ставки за користуванням цим кредитом, комісійних винагород банку та винагороди за використання кредиту у межах вказаного ліміту (підпункти а), б), в) пункту 1.1.1. договору), а також за виконання ТзОВ «Гранд-Експо» кредитних зобов`язань по сплаті процентної ставки за користуванням цим кредитом - за періоди користування кредитом згідно підпунктів 3.2.1.4.1.2. і 3.2.1.4.1.3. Угоди - 30% і 60% відповідно.

В абзаці другому пункту 1.1.1 цього договору зазначено: «Якщо під час виконання «Угоди 1» зобов`язання Боржника, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Поручителя, Поручитель при укладенні цього Договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за «Угодою 1» в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Поручителем не потрібні».

17 липня 2015 року банк збільшив для ТОВ «Гранд-Експо» відсоткову ставку за користування кредитними коштами згідно пункту 3.2.1.4.1.3. Угоди-1 - до 66%, а 14 серпня 2015 року - згідно п. 3.2.1.4.1.2. Угоди-1 - до 33%, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором ПАТ КБ «Приватбанк».

Суд першої інстанції, встановивши під час розгляду справи, що ПАТ КБ «Приватбанк», підвищивши відсоткову ставку за кредитним договором, змінив умови останнього, які призвели до збільшення обсягу відповідальності поручителя, неправильно витлумачив положення вимог пункту 1.1.1 договору поруки, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову, вважаючи поруку припиненою на підставі частини першої статті 559 ЦК України.

У частині першій статті 303 ЦПК України (у редакції до 15 грудня 2017 року) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретних обставин і фактів, що спростовують такі доводи, і передчасно погодився з висновком суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги з посиланням на пункти 1.1.1 і 1.1.2 договору поруки про надання поручителем під час підписання цього договору своєї згоди на збільшення зобов`язань за кредитним договором приймаються колегією суддів, оскільки таке збільшення може вважатись умовою, яка звільняє кредитора узгоджувати з поручителем відповідні зміни в умовах кредитного договору щодо збільшення зобов`язань позичальника, які тягнуть за собою збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд, серед іншого, вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Отже, за цими правилами суд повинен надати оцінку усім доказам, які є в матеріалах справи та на які сторони посилаються, як на підтвердження своїх вимог та заперечень, і не може вважати встановленими факти, які не підтверджені наявними у справі доказами.

Суд апеляційної інстанції, не виконав вимоги частини четвертої статті 10 ЦПК України 2004 року, який діяв на час розгляду справи, порушив приписи статті 214 цього Кодексу, зокрема, не встановив: коли настав строк виконання основного зобов`язання; початок перебігу шестимісячного строку чинності поруки (речення друге частини четвертої статті 559 ЦК України) та не перевірив чи не припинилась порука щодо періодичних платежів, визначених кредитним договором.

Оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, то ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справина новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.

Суд апеляційної інстанції, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, допустив порушення наведених вище норм матеріального та процесуального права, які мають значення для правильного вирішення справи, а тому оскаржувану ухвалу апеляційного суду належить скасувати з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який має такі ж повноваження щодо оцінки доказів і встановлення на їх основі обставин справи, що і суд першої інстанції.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416, 417 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 27 червня 2017 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук