Головуючий в 1 інстанції Демочко Д.О.
Доповідач: Мальцева Є.Є.
П О С Т А Н О В А

І м е н е м У к р а ї н и

12 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Лісового О.О., Зайцевої С.А.,

секретар - Сидельнікова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей та повернення їх матері, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 04 липня 2019 року,

В С Т А Н О В И Л А:

05.02.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідача про відібрання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та повернення їх матері. В обґрунтування позову вказувала, що від шлюбу з відповідачем в періоди з 2006 по 2009 роки та з 2014 по 2018 року має трьох дітей: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 . Від ОСОБА_7 відповідач відмовився у 2009 році, про що свідчить рішення суду від 21.07.2009 року. Спільне життя подружжя не склалося, позивач змушена була виїхати від чоловіка в орендоване житло в м.Маріуполі, в якій були створені всі необхідні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. Позивач зазначає, що відповідач веде аморальний спосіб життя, свого житла не має. 14 грудня 2018 року, скориставшись її відсутністю, подолавши опір батьків позивача, відповідач забрав всіх трьох малолітніх дітей без згоди позивача. Він не надає доступу позивачу до дітей, у незаконний спосіб змінив місце проживання малолітніх дітей з 14 грудня 2018 року, в результаті чого діти не спілкуються з матір`ю.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 07 липня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволений: вирішено відібрати у ОСОБА_2 малолітніх дітей ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повернути їх матері ОСОБА_1 ..

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати 768,40 грн..

Вирішено допустити негайне виконання рішення про відібрання дітей та повернення їх матері.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати, відмовити позивачу повністю, допустити поворот виконання рішення.

В обґрунтування скарги вказує, що судом першої інстанції не в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають значення для справи, а висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, неправильно застосовані норми матеріального права, тому дане рішення підлягає скасуванню.

Так, позивач самостійно вирішили припинити шлюбні відносини з відповідачем, переїхала до Маріуполя, але це не означає, що автоматично повинно бути змінено місце проживання дітей разом із матір`ю. Вона не мала на це згоди відповідача як батька дітей, крім того, не мала згоди сина ОСОБА_6 , 2007 року народження.

Позивач незаконно посилається на судовий наказ як на доказ підтвердження місця проживання дітей, оскільки таке питання під час вирішення вимог про стягнення аліментів не вирішувалося. Рішення органу опіки та піклування або суду з цього приводу немає.

На думку апелянта, суд безпідставно порушив права дітей, неповно встановив обставини справи, передав дітей матері без їхньої згоди - фактично вирішив питання про місце проживання дітей. Разом з тим норми статті 162 СК України не передбачають передачу дітей будь-кому з батьків, а визначає про повернення дітей за місцем проживання - а це є місце проживання батька.

Крім того, судом порушено норми процесуального права : статті 76, 81, 83, 263, 264 ЦПК України щодо обгрутнованості рішення у зв`язку із порушенням порядку дослідження доказів.

Позивач надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що судом встановлено, що діти після розлучення сторін залишилися проживати з позивачем. Саме з місця проживання позивача ОСОБА_2 самовільно вивіз дітей. І доведення наявності згоди матері на зміну місця проживання дітей з батьком є обов`язком відповідача, який не надав таких доказів. Позивач же, напроти, зверталася за захистом своїх прав щодо повернення дітей у поліцію, органи опіки, оскільки така згода відповідачем не була надана їй. Відповідач нічим не довів також факту протиправної поведінки позивача щодо дітей. Вказує, що судом правильно застосовані норми матеріального права - стаття 162 СК України, і грунтовних підстав для скасування рішення відповідачем не наведено.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд розглянув справу у відсутності представників третіх осіб Служби у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, Служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, які належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи рекомендованими поштовими відправленнями, про що свідчать повідомлення про вручення судових викликів, крім того, Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району повідомлена про розгляд справи телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм апеляційного суду за №223. Від представника Служби у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації до суду надана заява про розгляд справи без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача ОСОБА_2 , представників відповідача - адвокатів Курібло В.А., Мороз О.О., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення позивача ОСОБА_1 та її представника адвоката Турченка О.В., які просили залишити апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ст.162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання.

Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров`я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

У частині першій статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до положень ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 2006 року по 2009 рік, з 2014 року по 2018 рік. В грудні 2018 року шлюб між сторонами був розірваний, рішення набрало законної сили в лютому 2019 року .

Сторони від шлюбу мають малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Діти зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (т.1 а.с.119,120)

Відповідно до частини першої статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно з судовим наказом від 08.10.2018 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_12 аліменти на малолітніх дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 03.10.2018 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною. Місцем проживання обох батьків в наказі, виданому судом за заявою ОСОБА_13 ( позивача ОСОБА_1 ) зазначений будинок АДРЕСА_1 .

Як встановлено судом, і підтверджено сторонами, позивач у зв`язку із погіршенням сімейних стосунків у жовтні 2018 року пішла від відповідача, виїхала на іншу адресу до орендованого житла в місті Маріуполі разом із дітьми. Позивач вважає, що такі її дії є законними, оскільки діти повинні проживати разом із нею, і це питання не може бути оспорено. Крім того, посилалася на негативну поведінку відповідача як батька щодо дітей.

При цьому відповідач ОСОБА_2 пояснював суду, що позивач виїхала з будинку АДРЕСА_1 під час його відрядження, без його згоди змінила місце проживання дітей. У жовтні 2-109 року він дізнався про місце проживання дружини та дітей, намагався встановити контакт, однак не досяг згоди позивача.

14 грудня 2018 року відповідач приїхав до тимчасового житла позивача, де знаходилися діти і батьки його колишньої дружини, і повернув дітей додому в його будинок в сел . Юріївка, де вони зареєстровані. Позивача при цьому в квартирі не було.

У зв`язку з проникненням до житла невстановленими особами 14.12.2018 року батько позивача звертався до правоохоронних органів із заявою про правопорушення, рішення за результатами якої ще не прийняте (т.1 а.с. 10)

Судом першої інстанції перевірено ці обставини, досліджено докази по справі, в тому числі пояснення свідка, і не встановлено будь-яких фактів, які б свідчили про неналежний догляд, турботу та виховання матір`ю малолітніх дітей, а також не встановлено будь-яких обставин, які давали б припущення того, що проживання дітей з матір`ю буде шкодити інтересам дітей чи має загрозу їх життю. Тому суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову про відібрання дітей. Крім того, судом встановлювалися обставини щодо житлових умов позивача, її майнового стану, працевлаштування, можливостей умов для належного виховання і догляду дітей.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами існує спір про визначення місця проживання дітей ( т1 а.с 36). Постановою Донецького апеляційного суду було скасовано ухвалу суду першої інстанції про зупинення провадження у даній справі до розгляду питання про визначення місця проживання дітей, оскільки позовні вимоги є різними за матеріально-правовими підставами і наслідками, при цьому колегія суддів не вирішувала питання по суті, а тільки можливість розгляду вказаних вимог в окремому провадженні.

У частині першій статті 161 СК України зазначено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що саме під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Крім того, оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 357/17852/15-ц (провадження № 14-199цс19) зроблено висновок, що «відповідно до статті 162 СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Особа, яка самочинно змінила місце проживання малолітньої дитини, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому, з ким вона проживала. Положення цієї статті покликані захистити права того з батьків, з ким на підставі рішення суду визначено проживання дитини, від неправомірних дій другого з батьків щодо зміни її місця проживання, і не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки місце проживання неповнолітньої дитини було визначено судом саме з відповідачем».

Разом з тим, зі справи вбачається, що місце проживання неповнолітніх дітей не тільки не визначено, а спір між батьками щодо цього питання розглядається судом.

З матеріалів справи вбачається, що діти навчаються у школі, молодша дитина відвідує дитячий заклад, діти батьком забезпечені рівнем життя, необхідним для їх розвитку, і неодноразова зміна звичайного оточення, пов`язана із майбутнім можливим вирішенням спору про визначення місця проживання дітей, може вплинути на їх психічно-емоційний стан, тому недоцільним є відібрання дітей від батька до вирішення питання про визначення місця проживання дітей з кимось з батьків. Більш того, відповідач не перешкоджає спілкуванню матері з дітьми, і позивач протилежного не довела.

Згідно з ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

У спірних правовідносинах обов`язковими умовами, за яких суд може ухвалити рішення про відібрання дітей, має бути: визначення за рішенням суду місця проживання дітей з матір`ю; доведений (підтверджений) факт проживання дітей з матір`ю після ухвалення судом рішення про визначення місця проживання дітей; самочинна зміна одним із батьків, без згоди іншого з батьків, місця проживання дітей, за умови, що місце проживання дітей було з матір`ю.

Згідно з положеннями статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи вимогу про відібрання дітей від батька та повернення матері, суд всупереч наведеним вимогам закону в мотивувальній частині не навів жодних обставин, які стали підставою для задоволення цієї вимоги.

Позивач не надала доказів про вчинення батьком дітей протиправних дії щодо зміни місця їх проживання всупереч судовому рішенню і не надала доказів, що діти проживали з нею після виїзду з місця реєстрації на визначених законних підставах, а суд вважав ці факти доведеними.

З матеріалів справи вбачається, що місце проживання дітей на час зміни їх місця проживання відповідачем у грудні 2018 року не визначено разом із матір`ю. Діти навчаються у школі, молодша дитина відвідує дитячий заклад, діти батьком забезпечені рівнем життя, необхідним для їх розвитку, і зміна звичайного оточення може вплинути на їх психічно-емоційний стан, тому недоцільним є відібрання дітей від батька до вирішення питання про визначення місця проживання дітей з кимось з батьків. Крім того відповідач не перешкоджає спілкуванню матері з дітьми, і позивач протилежного не довела.

Отже, апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2019 року у справі № 757/68957/17ц, і перевіривши справу, з урахуванням конкретних встановлених обставин, вважає, що суд вирішив питання про відібрання дітей у батька передчасно.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, у зв`язку із тим, що висновки суду про задоволення вимог позивача не відповідають обставинам справи, апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в позовних вимогах про відібрання дітей і негайне повернення їх матері.

Питання про поворот виконання рішення суду першої інстанції, про яке заявляв в апеляційній скарзі ОСОБА_2 , не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду не виконано, і відповідач це в апеляційному суді не оспорював.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду Донецької області від 04 липня 2019 року скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - Служба у справах дітей Маріупольської міської ради по Центральному району, Служба у справах дітей Мангушської районної державної адміністрації, про відібрання малолітніх дітей та повернення їх матері - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 серпня 2019 року

Судді :

Є.Є. Мальцева

О.О. Лісовий

С.А. Зайцева