Справа № 727/937/19
Провадження № 2/727/575/19
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

31 січня 2019 року Суддя Шевченківського районного суду м. Чернівці Волошин С.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 (м.Чернівці, вул.Руська, 223-А/35), представник позивача ОСОБА_1 (м.Чернівці, вул.Комарова, 3) до ОСОБА_3 (зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_4 (зареєстрована адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2) про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння , -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовом в інтересах ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння. По справі 31.01.2019 року відкрито провадження.

Разом з поданим до суду позовом про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння, позивачем подано заяву про забезпечення позову.

У поданій належним чином оформленій заяві, вказує що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає, що має достатні підстави побоюватись, що відповідачі можуть розпорядитись даним майном та відчужити його на користь третіх осіб, що ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду. Просить в порядку забезпечення позову накласти арешт на майно, що є предметом спору в рамках розгляду цивільної справи, зокрема: 67/100 частин домоволодіння, що знаходиться за адресою м.Чернівці, вул.Оренбурзька №12, що складається з двох житлових будинків літ.»А» загальною площею 207,10 кв.м. та літ. «З», загальною площею 88,10 кв.м., в тому числі житловою площею 42,40 кв.м., огорожі №1.

На підставі викладеного та норм чинного законодавства просить вимоги заяви задовольнити. Ухвалу про забезпечення позову негайно направити до виконання.

Суд, оглянувши подані письмові матеріали справи, вважає, що заява про забезпечення позову задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Питання забезпечення позову врегульовано главою 10 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до предявлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

На підставі вимог ч.1, 2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пункт 1 частини 1 ст.150 ЦПК України передбачає, що позов забезпечується, в тому числі, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Згідно з ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з ч.1 п.2 ст.150 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається: одночасно з предявленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом.

Згідно із положеннями ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв'язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Згідно із п.п.4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як зазначає Пленум Верховного Суду України у постанові N 9 від 22.12.2006 р. "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими.

Наведене узгоджується і з правовими позиціями Верховного Суду України (постанови від 25.05.2016 року по справі № 6-605цс16 (№ в ЄДРСРУ 57933051).

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено судам, що згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі "Пантелеєнко проти України" зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі "Дорани проти Ірландії" Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття "ефективний засіб" передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права.

Таким чином, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в інтересах ОСОБА_2 до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позивач просить визнати недійсним договір дарування 67/100 часток будинковолодіння з відповідною частиною належних споруд, що знаходиться за адресою: м.Чернівці, вул.Оренбурзька, 12, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Однак, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, будинковолодіння за адресою: м.Чернівці, вул.Оренбурзька, 12 на підставі договору довічного утримання належить ОСОБА_4

Таким чином, суддя вважає, що позивачем не наведені в заяві обставини, які свідчать про реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про визнання недійсним договору дарування, та такі заходи забезпечення позову можуть порушити права власника спірного будинку ОСОБА_4, яка не є стороною по оспорюваному договору даруванню.

Крім цього, можливе рішення суду про задоволення вищевказаного позову не потребує примусового виконання, а тому відсутня реальна загроза невиконання чи утруднення виконання такого рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-157, 258, 260, 261, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції може бути подана протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд міста Чернівці або безпосередньо до апеляційної інстанції.

Учасник справи, якому ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

СУДДЯ: С.О. Волошин