Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 305/1106/18

провадження № 61-10914св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Кузнєцова В. О.,

суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Жуківським Миколою Миколайовичем, на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в складі колегії суддів: Джуги С. Д., Кожух О. А., Фазикош Г. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2018 року акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за кредитним договором від 21 вересня 2012 року, станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 48 723 грн 01 коп., з яких: 1 998 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом; 40 167 грн 89 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 760 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 296 грн 33 коп. - штраф (процентна складова), яку банк і просив стягнути з ОСОБА_1 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Рахівського районного суду закарпатської області від 11 жовтня 2018 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 вересня 2012 року у розмірі 48 723 грн 01 коп., яка складається з наступного: 1 998 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом; 40 167 грн 89 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 3 760 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 296 грн 33 коп. - штраф (процентна складова). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що у зв`язку із неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 у розмірі, заявленому банком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Рахівського районного суду закарпатської області від 11 жовтня2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 21 вересня 2012 року в розмірі 46 163 грн 01 коп., з яких: 1 998 грн 79 коп. - заборгованості по тілу кредиту; 40 167 грн 89 коп. - заборгованості по відсоткам; 1 200 грн пені; 500 грн - штраф (фіксована складова); 2 296 грн 33 коп. - штраф (процентна складова). У задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, проте враховуючи наявність заяви ОСОБА_1 про застосування наслідків спливу позовної давності, дійшов висновку, що пеня підлягає стягненню лише в межах річного строку, який передував зверненню до суду, у розмірі 1200 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2019 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , подана представником - адвокатом Жуківським М. М., на постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на недотримання судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції не враховано, що 21 вересня 2012 року між ним та банком укладено кредитний договір шляхом приєднання, та надано кредит у розмірі 300 грн, проте 18 листопада 2014 року йому видана інша картка та збільшено кредитний ліміт до 2000 грн. Даний правочин здійснено шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, але це підписання не може вважатися укладенням договору в розумінні статті 626 ЦК України. Вказаний документ не містить жодних даних про умови кредитування, розмір кредитного ліміту, розміри та порядок нарахування відсотків за користування кредитом, штрафних санкцій і інших важливих для даного правочину характеристик. Цим підтверджується, що ОСОБА_1 при підписанні анкети-заяви не знав про умови кредитування, оскільки до моменту підписання анкети-заяви не був ознайомлений із Умовами та Правилами надання банківських послуг, та Тарифами банку. Також вказував, що він не був повідомлений про збільшення процентної ставки.

Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів

У серпні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» подав до суду відзив на касаційну скаргу, у якому просив касаційну скаргу залишити без задоволення, посилаючись на те, що свою згоду з Умовами та Правилами ОСОБА_1 висловив у своїй заяві, яку власноруч підписав. Кредитна картка ОСОБА_1 перевипускалась у 2014 році і остаточний термін її дії встановлено 09/18. Останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором здійснено відповідачем у вересні 2015 року, а позов пред`явлено банком у червні 2018 року, тобто в межах строку позовної давності.

У грудні 2019 року представник ОСОБА_1 - Жуківський М. М. подав до суду клопотання про зупинення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року, посилаючись на те, що Рахівським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області відкрито виконавче провадження з виконання вказаної постанови суду. Враховуючи, що судове рішення, на підставі якого проводиться стягнення, на даний час оскаржується і остаточний результат невідомий, заявник вважає, що буде доцільним зупинити виконання цієї постанови і припинити примусове стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 05 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано цивільну справу №305/1106/18 з Рахівського районного суду Закарпатської області.

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У липні 2019 року вказана справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 04 грудня 2019 року справу за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, призначено до розгляду.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 21 вересня 2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг, який складається із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг, та Тарифів банку, на виконання якого позивач відкрив відповідачу рахунок із встановленим кредитним лімітом на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом.

У заяві зазначено, що відповідач ознайомлений та згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами АТ КБ «ПриватБанк», а також надав згоду про те, що ця заява разом з пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

До кредитного договору банк додав витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», які відповідачем не підписано.

Згідно наданого позивачем розрахунку, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 своїх зобов`язань станом на 30 квітня 2018 року утворилась заборгованість у розмірі 48 723 грн 01 коп., з яких: 1 998 грн 79 коп. - заборгованість за кредитом; 40 167 грн 89 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 760 грн - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн - штраф (фіксована частина), 2 296 грн 33 коп. - штраф (процентна складова).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК Українидоговором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника від 21 вересня 2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді пені за несвоєчасне погашення процентів у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а також штрафів.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками, а також пеню за несвоєчасне погашення процентів, та штрафи.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 21 вересня 2012 року, посилався на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (21 вересня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (26 червня 2018 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи обслуговування кредитних карт, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами у визначеному розмірі, пені за несвоєчасне погашення процентів, та штрафи, надані банком Витяги з Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів обслуговування кредитних карт не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитно-заставного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 21 вересня 2012 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (№14-131цс19).

Суд апеляційної інстанції вказаних обставин та вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 40 167 грн 89 коп.,пені у розмірі 1 200 грн та штрафів: 500 грн -фіксована складова, 2 296 грн 33 коп. -процентна складова, у зв`язку із чим рішення суду апеляційної інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові в цій частині позовних вимог.

Висновки суду щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми основного боргу у розмірі 1998 грн 79 коп. з обґрунтованими, а тому рішення в цій частині підлягає залишенню без змін.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Зважаючи на те, що у справі в частині вирішення позову про стягнення відсотків, пені та штрафів не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судом повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції в частині стягнення заборгованості за процентами у сумі 40 167 грн 89 коп., пені у розмірі 1 200 грн та штрафів: 500 грн -фіксована складова, 2 296 грн 33 коп. -процентна складова, підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Як зазначалося вище, 10 грудня 2019 року представник ОСОБА_1 - Жуківський М. М. подав до суду клопотання про зупинення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року до закінчення касаційного провадження.

У задоволенні клопотання слід відмовити з таких підстав.

Частиною першою статті 436 ЦПК Українипередбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника справи або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.

Враховуючи, що цією постановою касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Жуківським М. М., задоволено частково, оскаржувану постанову апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення заборгованості за процентами, пені, штрафів та судового збору скасовано, та в задоволенні позову в цій частині відмовлено, клопотання представника ОСОБА_1 - Жуківського М. М. про зупинення виконання постанови апеляційного суду не підлягає задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції має вирішити питання щодо нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; щодо розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково на суму 1998 грн 79 коп., а тому постанова Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» витрат по оплаті судового збору у сумі 1541 грн 75 коп. підлягає скасуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 2643 грн.

Разом з тим, враховуючи часткове задоволення позову та пропорційність відшкодування судового збору, з ОСОБА_1 підлягало стягненню за звернення до суду з позовною заявою 72 грн 28 коп., з апеляційною скаргою - 108 грн 42 коп.

Враховуючи, що ним сплачено 2643 грн, з АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2 462 грн 30 коп. (2643 грн - 72 грн 28 коп. - 108 грн 42 коп.).

Також судовий збір у розмірі 3524 грн, понесений ОСОБА_1 у зв`язку із переглядом справи в суді касаційної інстанції, необхідно покласти на позивача - АТ КБ «ПриватБанк» пропорційно до задоволених вимог, а саме стягнути з банку на користь відповідача 3 379 грн 43 коп.

Таким чином, з банку на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 5 841 грн 73 коп. (2 462 грн 30 коп. + 3 379 грн 43 коп.)

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Жуківським Миколою Миколайовичем, задовольнити частково.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 рокув частині вирішення позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами у сумі 40 167 грн 89 коп.,пені у розмірі 1 200 грн та штрафів: 500 грн -фіксована складова, 2 296 грн 33 коп. - процентна складова, та стягнення з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» витрат по оплаті судового збору в сумі 1541 грн 75 коп. скасувати.

У задоволенні позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за процентами у сумі 40 167 грн 89 коп., пені у розмірі 1 200 грн та штрафів: 500 грн -фіксована складова, 2 296 грн 33 коп. - процентна складова, відмовити.

Постанову Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року в частині вирішення позову акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми основного боргу в розмірі 1998 грн 79 коп. залишити без змін.

Стягнути з акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5 841 грн 73 коп.

В задоволенні клопотання представника ОСОБА_1 - Жуківського Миколи Миколайовича про зупинення виконання постанови Закарпатського апеляційного суду від 23 квітня 2019 року відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. О. Кузнєцов
Судді:В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко
В. А. Стрільчук
М. Ю. Тітов