ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 642/3673/18

Провадження № 22-ц/818/5248/19

17 грудня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд в складі колегії:

головуючого - Сащенко І.С.,

суддів - Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря - Іманвердізаде А.А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року ( суддя Баркова Н.В.) по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідачкиа на свою користь заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 80200,00 грн., що складає вартість виконання ремонтно-відновлювальних робіт з відновлення пошкодженої частини будинку; стягнути з відповідачки на свою користь моральну шкоду у розмірі 100000,00 грн. та стягнути з відповідачки судові витрати в розмірі 16038,04 грн.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Харкова від 18.09.2018 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди передано для розгляду за підсудністю до Жовтневого районного суду м. Харкова.

30.08.2019 року на адресу Жовтневого районного суду м. Харкова від відповідачки ОСОБА_2 надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про приведення житлового приміщення у попередній стан та стягнення матеріальної та моральної шкоди. Також подано клопотання про поновлення процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову.

В судовому засіданні 05.09.2019 року ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 клопотання про поновлення процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову підтримали, просили прийняти зустрічний позов.

ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_4 заперечували проти прийняття зустрічного позову.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року у задоволенні клопотання про поновлення процесуального строку для пред`явлення зустрічного позову - відмовлено. Зустрічний позов повернуто заявниці.

Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_2 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою вирішити питання про прийняття зустрічного позову.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм процесуального права.

Правом на подання відзиву ОСОБА_1 не скористалась.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Повертаючи зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що вона подана із пропуском встановленого законом строку; підстави для поновлення процесуального строку для подання зустрічної позовної заяви відсутні. Крім того, в оскаржуваній ухвалі суд також посилався на те, що вимоги зустрічної позовної заяви взаємопов`язані лише правовідносинами сторін як власників домоволодіння, однак спільний розгляд таких вимог є недоцільним.

Проте колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Відповідно до ч. 1-2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право;4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення;7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно з ч. 1-2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Аналіз зазначених норм права свідчить про те, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права та інтересу способами, які не заборонені законом, перелік яких не є вичерпним.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої їй відповідачем внаслідок проведення останньою в належній їй частині будинку капітального будівництва, яке є самочинним.

ОСОБА_2 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 з вимогами привести приміщення житлового будинку літ. «А-1» до попереднього стану та стягнути з відповідача на її користь майнову та моральну шкоду. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що саме ОСОБА_1 було розпочато будівельні роботи по реконструкції приміщення та капітального ремонту житлового будинку літ. «А-1», без будь-якого дозволу відповідних органів та згоди співвласників будинку. При цьому просила поновити їй строк для подання зустрічної позовної заяви.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

За приписами ч.7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч.3 ст. 194 ЦПК України зустрічна позовна заява, подана з порушенням вимог частин першої та другої статті 193 цього Кодексу, ухвалою суду повертається заявнику. Копія зустрічної позовної заяви долучається до матеріалів справи.

Відповідно до ч.1 ст.127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Із матеріалів справи вбачається, що ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 12.10.2018 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 12.11.2018 року (а.с.116).

12.11.2018 року підготовче засідання було відкладене на 12.12.2018 року у зв`язку із неявкою відповідача (а.с.133).

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Харкова від 12.12.2018 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.138-140).

В обґрунтування пропуску строку звернення до суду із зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 посилається на те, що про розгляд справи вона не була повідомлена, та мала змогу ознайомитися з матеріалами справи лише 26.06.2019 року, що підтверджується матеріалами справи.

12.08.2019 року уклала угоду із представником та 30.0.2019 року подала зустрічний позов.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів вважає причини пропуску процесуального строку, зазначені ОСОБА_2 , заслуговують на увагу.

Із змісту ст.193 ЦПК України вбачається, що умовами пред`явлення зустрічного позову є: взаємопов`язаність зустрічного позову з первісним. Тобто такими, що виникають з одних правовідносин; доцільність сумісного розгляду основного й зустрічного позовів. Доцільним є сумісний розгляд, коли це дозволяє більш повно, і об`єктивно дослідити обставини справи, встановити справжні взаємовідносини сторін, виключити винесення взаємно суперечливих чи взаємовиключних судових рішень.

Доцільним є сумісний розгляд первісного і зустрічного позову, якщо задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Недоцільно розглядати первісний і зустрічний позови, якщо це затягне розгляд справи, істотно розширить предмет доказування, призведе до необхідності залучення нових учасників процесу.

Кожна із зазначених вище умов для прийняття зустрічного позову носить самостійний характер, і при наявності будь-якої з них зустрічний позов приймається судом для спільного розгляду з первісним позовом.

Вимоги за зустрічним позовом ухвалою суду об`єднуються в одне провадження з первісним позовом. При винесенні ухвали про об`єднання позовів в одне провадження, суд повинен вирішити питання про відповідність зустрічної позовної заяви вимогам про взаємопов`язаність і доцільність спільного розгляду зустрічного та первісного позовів.

Таким чином, при вирішенні питання про прийняття зустрічного позову суд першої інстанції вирішує наступні питання: чи виникають позовні вимоги з одних правовідносин, чи можуть вимоги за позовами зараховуватися, чи виключить задоволення зустрічного позову повністю або частково задоволення первісного позову.

Аналогічний зміст містить й п. 15 керівних роз`яснень, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» № 2 від 12 червня 2009 року, за яким судам слід мати на увазі, що оскільки від належного вирішення питання про прийняття зустрічного позову, позову третьої особи із самостійними вимогами та об`єднання і роз`єднання позовів залежить своєчасний і правильний розгляд заявлених вимог, то ці процесуальні дії необхідно провадити у точній відповідності з правилами, встановленими статтями 123 - 126 ЦПК (1618-15). Відповідач має право пред`явити зустрічний позов до або під час попереднього судового засідання (частина перша статті 123 ЦПК(1618-15)), а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу шляхом пред`явлення позову до однієї чи обох сторін до закінчення судового розгляду (частина перша статті 34 ЦПК (1618-15)). Позовні вимоги кількох осіб до одного й того ж відповідача або позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, коли відсутня спільність предмета позову (наприклад, позови кількох осіб про стягнення зарплати чи про поновлення на роботі). Роз`єднання кількох поєднаних в одному провадженні вимог може мати місце лише за умови, що їх сумісний розгляд ускладнює вирішення справи (зокрема, у зв`язку з необхідністю призначення складної експертизи за окремими вимогами, тривалого відрядження або тяжкого захворювання одного чи кількох з позивачів або відповідачів). У разі роз`єднання позовів підставою для провадження щодо вимог, виділених у самостійне провадження, є ухвала суду про роз`єднання позовів і копія пред`явленого позову.

Оскільки позовні вимоги ОСОБА_1 та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 пред`явлено до тих же самих осіб та відносно одного і того самого предмета позову, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки обидва позови виникають з одних правовідносин, є взаємопов`язаними, тому їх спільний розгляд є доцільним.

Постановляючи ухвалу суду про відмову у прийнятті зустрічного позову, суд зазначених обставин та вимог закону не врахував та дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для повернення зустрічної позовної заяви.

Постановлення рішення про поновлення строку на подання зустрічної позовної заяви та прийняття її до розгляду із первісним позовом до повноважень суду апеляційної інстанції, передбачених ст.374 ЦПК України не входять, а тому вимоги апеляційної скарги в цій частині задоволенню не підлягають.

Враховуючи викладене, ухвала суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду та вирішення процесуального питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд , -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м.Харкова від 05 вересня 2019 року - скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий І.С. Сащенко

Судді А.І.Овсяннікова

І.П. Коваленко