ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 405/5015/16-ц

провадження № 22-ц/4809/1338/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С.М., Карпенка О.Л.,

за участі секретаря - Тимошенко Т.О.,

учасники справи:

позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 лютого 2017 року у складі судді Шевченко І.М. і

В С Т А Н О В И В :

У липні 2018 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 та просило стягнути заборгованість у розмірі 78780,57 дол. США, що за курсом 24,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2008 складає 1967938,56 грн за кредитним договором №KGMDA800000647 від 27.03.2008.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до укладеного договору від 27 березня 2008 року № KGMDA800000647 відповідач отримала кредит у розмірі

15 726,71 доларів США на термін до 26 березня 2013 року.

Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється у такому порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, комісії, а також з інших витрат згідно із кредитним договором.

Позивач повністю виконав взяті на себе зобов`язання, передбачені цим договором.

На порушення умов договору відповідач від своєчасного виконання зобов`язань ухиляється, у зв`язку із чим станом на 07 червня 2016 року має заборгованість у сумі 78 780,57 доларів США, що за курсом Національного банку України (далі - НБУ) складає 1 967 938,56 грн, із них: заборгованість за кредитом - 14 268,46 доларів США; заборгованість за комісією за користування кредитом - 3 404,64 доларів США; пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором - 57 346,48 доларів США, а також штрафи відповідно до умов договору: 10,01 доларів США - фіксована частина та 3 750,98 доларів США - процентна складова.

Рішенням Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 лютого 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" ( рахунок № НОМЕР_2 , МФО 305299) заборгованість по кредитному договору №KGMDA800000647 від 27.03.2008 в сумі 78 780,57 доларів США, що за курсом 24,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 27.03.2008 року складає 1 967 938,56 грн.

Постановою Апеляційного суду Кіровоградської області від 14 лютого 2018 року апеляційну скаргу задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 лютого 2017 року скасовано.

Позов Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № KGMDA800000647 від 27.03.2008 в сумі 24268,46 долари США, що за курсом НБУ станом на день постановлення постанови, в еквіваленті до національної валюти України (26,84 грн,), становить 651365 грн 67 коп, із яких 14268,46 доларів США - заборгованість по тілу кредиту та пеня в сумі 10000 доларів США, що в еквіваленті до національної валют України становить 268400 грн.

В задоволені інших позовних вимог відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 05 червня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 23.02.2017, додаткове рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 28.11.2017, постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.02.2018 та додаткову постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 27 березня 2018 скасовано в частині стягнення неустойки і пені та ухвалено в цій частині нове рішення.

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за пенею та неустойкою відмовлено.

Постанову Апеляційного суду Кіровоградської області від 14.02.2018 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова мотивована тим, що кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Нарахування неустойки та комісії після закінчення строку кредитування, а ні договором, а ні законом не передбачена.

Якщо вимога не підлягає задоволенню у зв`язку із безпідставністю, то позовна давність до такої вимоги не застосовується.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача адвокат Гура К.В. підтримав доводи апеляційної скарги, представник позивача ОСОБА_5 заперечував проти доводів апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга в частині стягнення коштів за тілом кредиту підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач прострочила виконання грошового зобов`язання, а тому позивач має право вимагати від боржника погашення боргу та стягнення відсотків і штрафних санкцій.

Проте повністю з висновками суду першої інстанції погодитися неможна з огляду на таке.

Матеріалами справи підтверджується, що 27.03.2008 між Банком та ОСОБА_3 укладено кредитно - заставний договір № KGMDA800000647 відповідно до якого Банк зобов`язався надати позичальникові кредит у розмірі та на умовах встановлених у цьому договорі, а позичальник зобов`язувався прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом, а також інші платежі відповідно до умов договору.

Кредит надано на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.

Для забезпечення повного і своєчасного виконання Позичальником зобов`язань за договором, Позичальник надає Банку Предмет Застави в заставу (п.2.1,2.2 Договору).

Пунктом 16 договору передбачено, що загальний розмір кредиту складає 15726,71 долари США, остаточна дата погашення кредиту 26.03.2013, процентна ставка 10,08% річних, а також передбачена сплата інших платежів на користь банку, зокрема: а) винагорода за надання фінансового інструменту в розмірі 308,23 долари США, що сплачується в момент видачі Кредиту; б) винагорода за надання фінансового інструменту, яка сплачується щомісяця в Період сплати у розмірі 0.60% від суми виданого кредиту; в) винагорода за проведення додаткового моніторингу, яка сплачується відповідно до статті 15.9 з 10 по 14 число кожного місяця в розмірі 430,21 долари США.

Предметом застави, згідно даного договору, є автомобіль BMW 5201 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Позивач свої зобов`язання виконав та надав відповідачу визначену договором суму.

Відповідач даний факт не заперечує.

Починаючи з грудня 2008 року відповідач свої зобов`язання належним чином не виконує.

У 2009 році позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом про звернення стягнення на предмет застави, який задоволено.

Державною виконавчою службою на виконання виконавчого листа Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 січня 2011 року у відповідача вилучено предмет застави - автомобіль BMW 520 І, 1998 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та передано банку на реалізацію.

14 квітня 2014 року кошти у сумі 5 637,20 доларів США, що надійшли від реалізації автомобіля, були розподілені на: погашення витрат банку відповідно до пункту 5.2.7 договору - 1 206,31 доларів США; на погашення заборгованості за процентами - 3 224,58 доларів США та 1 206,31 доларів США на погашення комісії.

Відповідач станом на 07 червня 2016 року відповідно до розрахунку заборгованості, наданого банком, має прострочену заборгованість за основним зобов`язанням - 14 268,46 доларів США; заборгованість за комісією - 680,89 доларів США та за пенею - 49 421,43 доларів США.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За змістом статей 550, 551 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

ПАТ КБ «ПриватБанк» використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у червні 2009 року до суду із позовом про стягнення заборгованості із боржника ОСОБА_3

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Отже, якщо відповідач не був належно повідомлений судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брав участі у такому розгляді, це є підставою для вирішення апеляційним судом заяви цього відповідача про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася у суді першої інстанції.

Такі висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду

від 28 березня 2018 року справа № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та

від 04 липня 2018 року справа № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення заборгованості за тілом кредиту з боржника є помилковим, оскільки кредитор пред`явив позичальнику вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет застави, змінив строк виконання основного зобов`язання, яке згідно із цим договором мало виконуватися певними щомісячними платежами.

Згідно рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2011 року (справа №2-3809/2011р.) (а.с.141-145) ПАТ КБ «ПриватБанк» 19 жовтня 2009 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, тим самим кредитор зміцнив строк виконання основного зобов`язання, який обраховується з дати звернення з позовом до суду, тобто з 19 жовтня 2009 року.

За умовами укладеного між сторонами кредитно-заставного договору (п.13.11) сторони домовилися, що встановлюють строк позовної давності за вимогами про сплату кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю в п`ять років.

Оскільки строк виконання основного зобов`язання настав 19 жовтня 2009 року строк позовної давності сплив 19 жовтня 2014 року, а згідно відмітки суду на позовній заяві (а.с.2) ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 01 липня 2016 року, тобто після спливу позовної давності.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_3 не була належним чином повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи та не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції, а тому позбавлена була можливості заявити про застосування судом позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить застосувати позовну давність, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

З огляду на викладене в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка після реалізації предмета застави становить 14268, 46 доларів США, необхідно відмовити з підстав спливу позовної давності.

Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п.п.1,4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 374,375,376,381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в частині стягнення коштів за тілом кредиту задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду міста Кіровограда від 23 лютого 2017 року в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_3 14268, 46 доларів США заборгованості за тілом кредитного договору № KGMDA 00000647 від 27.03.2008 року відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08.08.2019.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. Л. Карпенко