Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 235/824/18

провадження № 61-43886св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2018 року в складі судді Хмельової С. М. та постанову Апеляційного суду Донецької області

від 07 серпня 2018 року в складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Папоян В. В., Халаджи О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Позовна заява мотивована тим, що 24 січня 2013 року ОСОБА_1 був призначений виконуючим обов`язки начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Добропіллі Донецької області, а 01 серпня 2017 року призначений страховим експертом з охорони праці Мирноградського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Позивач 27 жовтня 2017 року отримав попередження від Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про те, що з 01 січня 2018 року змінюються умови оплати та стимулювання праці працівників виконавчої дирекції Фонду та її робочих органів, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменувань посади, які вступлять у дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє вивільнення.

Наказом виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 звільнено

з 29 грудня 2017 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та нарахована вихідна допомога та грошова компенсація.

З 28 грудня 2017 року до 19 січня 2018 року включно позивач знаходився на лікарняному, проте наказом відповідача від 19 січня 2018 року

ОСОБА_1 був звільнений з 19 січня 2018 року, трудову книжку отримав 22 січня 2018 року.

Позивач вважає, що при його звільненні відповідачем були порушені вимоги закону, оскільки розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обґрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок про його тимчасову непрацездатність. Відповідачем звільнено позивача у період тимчасової непрацездатності на лікарняному 19 січня 2018 року.

Крім того, при звільненні були порушені норми КЗпП України, попередження про звільнення було отримано 27 жовтня 2017 року, але в ньому не було вказано, що ліквідується його посада або його будуть звільняти, а лише зазначено про можливе вивільнення.

Також, при звільненні пройшло більше двох місяців, тому потрібно було видати нове попередження до звільнення за два місяці.

Позивач вважає, що він має переважне право на залишення на роботі, зазначав, що він є інвалідом та має на утриманні хвору на онкологію дружину. Відповідачем не надавалася позивачу можливість зайняти іншу посаду, хоча такі посади експертів були вакантними. Крім того, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області залишено поза увагою незгоду профспілки «Соціал» зі звільненням ОСОБА_1 .

Вказував, що строк на звернення до суду з позовом пропустив з поважних причин, оскільки наказ про звільнення видавався у період, коли позивач хворів, потім було видано ще один наказ, з яким він не був ознайомлений, отримав трудову книжку вже після набуття чинності наказом.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив: поновити строк на звернення до суду з позовом про поновлення на роботі; скасувати наказ про звільнення відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України та поновити його на попередньому місці роботи на посаді страхового експерта з охорони праці відділу страхових експертів з охорони праці Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області

від 08 червня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які вступлять у дію з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє вивільнення в установлені законом строки, а саме не пізніше ніж за два місяці.

Станом на 01 серпня 2017 року у Мирноградському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

в Донецькій області було передбачено 17 штатних одиниць, а станом

на 01 січня 2018 року - 14 штатних одиниці, тобто відбулося зменшення загальної кількості штатних одиниць, в той час як штатним розписом

від 01 серпня 2017 року був передбачений відділ страхових експертів з охорони праці у кількості 3 штатних одиниць, а штатним розписом від 01 січня 2018 року передбачено 2 посади, а саме: завідувач сектору та страховий експерт. Таким чином, у Мирноградському міському відділенні Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області відбулося скорочення штату страхових експертів з охорони праці.

Підставою для звільнення стало саме скорочення чисельності працівників, а також неможливість перевести позивача на іншу посаду.

ОСОБА_1 з наказом про звільнення ознайомився 22 січня 2018 року та отримав трудову книжку. До суду позивач звернувся 21 лютого 2018 року, тобто в межах місячного строку. Оскільки строк на звернення до суду не пропущений, відсутня потреба його поновлювати.

Позивач попереджений про майбутнє звільнення не пізніше ніж за два місяці до звільнення, звільнений не під час перебування на лікарняному, в установі відбулось скорочення чисельності працівників, отже, звільнення відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що доводи апеляційної скарги позивача про те, що від дати попередження про майбутнє звільнення 27 жовтня 2017 року до дати фактичного звільнення 22 січня 2018 року пройшло більше двох місяців, тому відповідач повинен був знову попередити позивача про звільнення, є необґрунтованими, оскільки статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівник повинен бути персонально попереджений не пізніше ніж за два місяці. Попередження із зазначенням про можливе майбутнє вивільнення та без зазначення конкретної дати не суперечить нормам законодавства.

Відповідачем не було запропоновано позивачу зайняти посади страхового експерта з охорони праці у інших відділеннях, тому що зазначені посади також підлягали скороченню з 01 січня 2018 року, у зв`язку із значним скороченням чисельності та штату працівників у відповідача була відсутня можливість запропонуватиОСОБА_1 будь-яку роботу.

При цьому, відповідачем було враховано обставини щодо залишення на роботі працівника з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці, в той час як позивач протягом перебування у трудових відносинах не виявляв ініціативності, ставився до роботи посередньо, потребував постійного контролю з боку безпосереднього керівництва, рівень продуктивності праці порівняно з іншими працівниками був значно нижчим та недостатнім для забезпечення належного виконання посадових обов`язків.

Доводи апеляційної скарги щодо незгоди профспілки «Соціал» зі звільненням працівників, не відповідають дійсності, оскільки листом

від 21 грудня 2017 року начальників відділень Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області запрошено взяти особисту участь у засіданні профспілкового комітету при наявності незгоди стосовно подання управлінням Фонду щодо припинення трудових відносин за пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Звільнення позивача відбулось з дотриманням вимог трудового законодавства, зокрема пункту 1 частини першої статті 40 та статті 49-2 КЗпП України.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у вересні 2018 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що позивач звільнений з роботи незаконно, відповідачем були порушені норми трудового законодавства та Конституції України.

Так, у попередженні про звільнення не було вказано, що ліквідовується посада позивача, а вказано про можливе майбутнє вивільнення 01 січня

2018 року. Судом не враховано, що позивач має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Також відповідачем не було запропоновано позивачу зайняти іншу посаду як в Мирноградському міському відділенні, так і в інших відділеннях Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України

в Донецькій області. У період звільнення ОСОБА_1 на роботу були прийняті інші працівники, проте суди ці обставини залишили поза увагою.

Фактично, на день звільнення позивача (22 січня 2018 року) вже було затверджено штат працівників, проте останньому ці посади не пропонувалися, а коли звільнення відбулося, то зразу ж у лютому місяці почався прийом на роботу на посади, дві з яких міг би отримати позивач.

Таким чином, судом першої інстанції і апеляційним судом були залишені поза увагою порушення норм трудового законодавства при звільненні позивача, тому оскаржувані судові рішення є незаконними.

Доводи інших учасників справи

У листопаді 2018 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій областіподало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У відповідача у справі мали місце зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці, зокрема зміна системи оплати та стимулювання праці, розміру посадових окладів, зміна найменування посад, скорочення чисельності та штатну працівників, скороченню підлягало 35 % чисельності штату працівників.

ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про зміни в організації виробництва і праці, зміни істотних умов праці та про можливе наступне звільнення шляхом вручення 27 жовтня 2017 року персонального попередження, що визнає сам позивач. Попередження із зазначенням про можливе майбутнє вивільнення та без зазначення конкретної дати вивільнення не суперечить нормам чинного законодавства.

Під час звільнення ОСОБА_1 відповідачем надано оцінку кваліфікації і продуктивності праці позивача порівняно з іншими працівниками та встановлено, що у нього відсутнє переважне право на залишення на роботі.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав, що відповідачем не була надана можливість зайняти інші посади, зокрема страхового експерта з охорони праці у відділеннях Нікольського району, Мангушського району, м. Новогродівки, однак, зазначені посади також підлягали скороченню з 01 січня 2018 року.

Як на момент розгляду справи судом першої інстанції, так і до цього часу роботодавцем не здійснювався прийом на роботу працівників аналогічної кваліфікації з позивачем.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 19 жовтня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано цивільну справу.

22 листопада 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 24 січня

2013 року ОСОБА_1 був призначений виконуючим обов`язки начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України

у місті Добропіллі Донецької області.

Наказом відповідача від 27 лютого 2013 року позивача було звільнено у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше займав цю посаду відповідно до пункту 6 частини першої статті 40 КЗпП України.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Донецькій області від 27 лютого 2013 року ОСОБА_1 призначено заступником начальника Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Добропіллі Донецької області.

Наказом відповідача від 10 жовтня 2014 року позивача звільнено з посади відповідно до пункту 5 частини першої статті 36 КЗпП України у зв`язку з переведенням до відділення виконавчої дирекції у місті Димитрові Донецької області.

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в Донецькій області від 10 жовтня 2014 року ОСОБА_1 призначено заступником начальника відділення виконавчої дирекції Фонду в місті Димитрові Донецької області.

Наказам відповідача від 08 грудня 2016 року Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Димитрові Донецької області

з 08 грудня 2016 року перейменоване на Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у місті Мирноград Донецької області.

Наказом від 19 липня 2017 року у зв`язку з реорганізацією Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України позивача звільнено з посади за переведенням до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Наказом від 01 серпня 2017 року позивача призначено страховим експертом з охорони праці Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.

Суди встановили, що 27 жовтня 2017 року позивача попереджено відповідачем про зміну системи оплати та стимулювання праці, розміру посадового окладу, зміну найменування посади, які будуть мати місце з 01 січня 2018 року та про можливе майбутнє вивільнення. Вказане попередження отримане ОСОБА_1

Наказом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області від 20 грудня 2017 року позивача звільнено з роботи з 29 грудня 2017 року відповідно до пункту 1 частини першої

статті 40 КЗпП України у зв`язку із скороченням чисельності та штату працівників Мирноградського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, нарахована йому вихідна допомога та грошова компенсація.

З 28 грудня 2017 року до 19 січня 2018 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, стати до роботи визначено 20 січня 2018 року.

Наказом відповідача від 19 січня 2018 року було внесено зміни до наказу

від 20 грудня 2017 року в частині дати звільнення позивача, а саме:

29 грудня 2017 року замінено на 22 січня 2018 року.

Суди встановили, що ОСОБА_1 з наказами від 20 грудня 2017 року та від 19 січня 2018 року ознайомлений.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону постанова апеляційного суду не відповідає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтею 13 Конвенції Міжнародної організації праці № 158 про припинення трудових відносин з ініціативи роботодавця 1982 року, ратифікованою Україною 04 лютого 1994 року, коли роботодавець планує припинення трудових відносин з причин економічного, технологічного, структурного або аналогічного плану, він своєчасно надає відповідним представникам працівників інформацію щодо цього питання, зокрема інформацію про причини передбачуваних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, та строк, протягом якого їх буде проведено.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).

Предметом позову у цій справі є вимога ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі у зв`язку з порушенням відповідачем норм трудового законодавства.

При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 частини першої

статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Виходячи з системного тлумачення частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

Апеляційним судом правильно встановлено, що доцільність скорочення чисельності або штату працівників не є предметом обговорення під час розгляду цієї справи.

Суд при розгляді спору про поновлення працівника на роботі зобов`язаний перевірити наявність підстав для звільнення (чи мало місце скорочення або чисельності працівників), але він не наділений повноваженнями обговорювати питання про доцільність скорочення чисельності або штату працівників.

Разом з тим, не можна погодитися, що судом апеляційної інстанції досліджено штатний розпис в усіх відділеннях відповідача та в Управлінні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області з моменту отримання позивачем попередження до дня звільнення працівника та відмову останнього від всіх вакансій, що існували на підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Разом з тим, у матеріалах справи відсутній штатний розпис станом на день звільнення всіх відділень відповідача та також самого Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, отже відсутність вакансій, які могли бути запропоновані позивачу, не доведена належними та допустимими доказами.

За таких обставин, доводи суду апеляційної інстанції, що вільні вакансії

в усіх відділеннях Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області та в цьому Управлінні відсутні, за відсутності у матеріалах справи належних та допустимих доказів про це,

є припущеннями, тому висновок апеляційного суду про відсутність порушеного права позивача під час його звільнення є передчасним.

Таким чином, переглядаючи рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, апеляційний суд усупереч вимогам процесуального права не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не встановив повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, з урахуванням того, що звільнення працівника за пунктом 1 частини першої статі 40 КЗпП України вважається таким, що проведено з дотриманням норм трудового законодавства, зокрема, у тому разі, коли працівникові було запропоновано всі вакантні посади, які з`явилися на підприємстві і які існували на день звільнення працівника.

У мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте, апеляційний суд не перевірив належним чином доводи позивача, що у відповідача були вакантні посади, які відповідали його кваліфікації та спеціальності.

Апеляційному суду необхідно перевірити належним чином доводи позивача про те, що він відповідно до статті 42 КЗпП України має переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці.

Разом з тим, відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені, тому суд касаційної інстанції позбавлений можливості усунути вказані недоліки і перевірити доводи позивача та відповідачів, оскільки вони потребують встановлення обставин, які не були встановлені судом.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.

Отже, оскаржувана постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до вимог статті 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду Донецької області від 07 серпня 2018 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська