Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 2-8877/11

провадження № 61-34513св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_4,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня 2017 року, у складі судді

Омельченко К. О., та ухвалу апеляційного суду Харківської області

від 20 липня 2017 року, у складі колегії суддів: Швецової Л. А., Котелевець А. В., Піддубного Р.М.,

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 року до місцевого суду надійшла позовна заява публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява мотивована тим, що за 27 березня 2006 року ОСОБА_4 підписано заяву, яка разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами складає договір між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» про надання банківських послуг. Згідно з умовами укладеного договору ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 10 000 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Неналежне виконання умов кредитного договору призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30 червня 2011 року склала 21 921,24 грн, з яких: 9 142,65 грн - заборгованості за кредитом; 11 258,53 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом; 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 020,06 грн - штраф (відсоткова складова).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня

2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивовано недоведеністю позивачем наявності будь-яких договірних відносин між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_4, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи.

У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ КБ «Приватбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не надано належну оцінку експертному висновку, який, на думку заявника, не відповідає вимогам Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень. Позивач вказує на порушення порядку надання вільних зразків підпису для проведення почеркознавчої експертизи, що дає підстави вважати висновок такої експертизи недостатнім доказом, який не може бути покладено в основу судового рішення.

Крім цього, заявник зазначає, що поза увагою судів попередніх інстанцій також було залишено часткове виконання відповідачем обов'язку по сплаті кредитної заборгованості, що також є свідченням прийняття ним умов кредитного договору.

Відповідач не скористався своїм правом на подання до суду відзиву на касаційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги до касаційного суду не направив.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 жовтня 2017 року відкрито касаційне провадження за даною касаційною скаргою.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Касаційна скаргаПАТ КБ «Приватбанк» не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Звертаючись до суду з позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» посилався на невиконання ОСОБА_4 взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, укладеного між ними на підставі підписаної відповідачем заяви.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 Вказував, що наявний у заяві позичальника підпис йому не належить, у зв'язку з чим ним було заявлено клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи.

Згідно висновку призначеної місцевим судом судово-почеркознавчої експертизи від 26 січня 2017 року: підпис від імені ОСОБА_4 в заяві від імені ОСОБА_4 від 27 березня 2006 року на лицьовій стороні аркуша документа в розділі «Банковские услуги:» в рядку, «Подпись», - виконаний рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_4; рукописний цифровий запис «27.03.2006» в заяві від імені ОСОБА_4 від 27.03.2006 на лицьовій стороні аркуша документа в розділі «Банковские услуги:» в рядку, «Дата», - виконаний не ОСОБА_4.

Відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

Згідно частиною другою статті 150 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваних рішень) якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанціях учасникам справи було роз'яснено їх процесуальні права та обов'язки. Водночас, ПАТ КБ «Приватбанк» не скористалось своїм правом заявити клопотання про проведення повторної експертизи для усунення недоліків, які, на його думку, містила вказана експертиза.

Судом установлено, що експертиза була виконана належним чином та у відповідності до вимог законодавства. Судових експертів було попереджено про кримінальну відповідальність за статтею 384 КК України за надання свідомо неправдивого висновку та за статтею 385 КК України за відмову від надання висновку експерта. Підстави для відхилення висновку експерта відсутні.

Доводи касаційної скарги щодо необґрунтованості експертного висновку та посилання на порушення порядку надання вільних зразків підпису аналогічні доводам апеляційної скарги, яким було надано належну оцінку судом апеляційної інстанції. Зазначені аргументи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують та фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

Відповідно до положень частини третьої, п'ятої статті 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.

З урахуванням викладеного, висновок суду стосовно наявності підстав для відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» є обґрунтованим та підтвердженим наявним у матеріалах справи висновком судової почеркознавчої експертизи.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в оскаржуваній частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15 березня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В.В. Пророк

І.М. Фаловська