Постанова

Іменем України

27 червня 2019 року

м. Київ

справа № 505/3542/16-ц

провадження № 61-27663св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , ОСОБА_2

відповідачі: Великофонтанська сільська рада Подільського району Одеської області, ОСОБА_2 , ОСОБА_1 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області

від 24 березня 2017 року у складі судді Нікітішина В. П. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Сегеди С. М., Журавльова О. Г., Кононенко Н. А.

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом

до Великофонтанської сільської ради Подільського району Одеської області, ОСОБА_2 про визначення додаткового строку у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті батька

ОСОБА_3 , який на день смерті мешкав у селі Гидерим Подільського району Одеської області, відкрилася спадщина, яка складається із земельної ділянки 2,25 га, що розташована на території Великофонтанської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1 . ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_3 , який у встановлений законом шестимісячний строку після його смерті до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся у зв`язку із юридичною неосвіченістю та скрутним матеріальним становищем. Спадщину ОСОБА_1 прийняв шляхом вступу в її володіння і управління, однак розпорядитися спадковим майном він не має можливості, оскільки належним чином не оформив право власності на нього.

У грудні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом

до Великофонтанської сільської ради Подільського району Одеської області, ОСОБА_1 , в якому просила встановити факт, що має юридичні наслідки, а саме, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю

з ОСОБА_3 з 01 вересня 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона з 2001 року спільно проживала

та вела спільне господарство із ОСОБА_3 , який влітку 2001 року переїхав з міста Котовськ (Подільськ) до її будинку в село Гидерим, де був зареєстрований та проживав до самої смерті. Також зазначила, що ОСОБА_1 не здійснював догляд за батьком, який останні три роки перед смертю важко хворів, у витратах на поховання та проведення поминальних обідів участі не приймав.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволені позову.

Позовну заяву ОСОБА_2 задоволено повністю.

Встановлено факт, що ОСОБА_2 проживала однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж п`ять років до часу відкриття спадщини.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_1

не представлено будь-яких доказів, які б свідчили про поважність причин попуску ним строку для подачі заяви до нотаріуса про прийняття спадщини батька. Факт проживання ОСОБА_2 однією сім`єю з ОСОБА_3 підтверджується наявними письмовими доказами. Цей факт також визнаний ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 24 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 , оскільки позивач не надав доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини. Твердження ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини шляхом вступу в її володіння та управління також не підтверджується жодними доказами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 липня 2017 року і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права

і порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли неправильного висновку про відмову у задоволенні його позову, не врахували місцезнаходження спадкового майна, а отже порушили правила територіальної підсудності. Суд апеляційної інстанції не надав оцінки причинам пропуску строку на прийняття спадщини, викладеним ним у апеляційній скарзі.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_1 , а оскаржені судові рішення суду залишити без змін, посилаючись на їх законність та обґрунтованість.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.

Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»

(далі - ЦПК України), який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку

за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

06 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 505/3542/16-ц передано судді-доповідачу.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Гидерим Котовського району Одеської області у віці 59 років. Після його смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 2,25 га, яка розташована на території Великофонтанської сільської ради, кадастровий номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 заповіт не складав, тому спадкування має здійснюватись за законом. Строк на подачу заяви про прийняття спадщини закінчився 25 серпня 2015 року.

Судами досліджено довідку виконавчого комітету Великофонтанської сільської ради № 924 від 05 серпня 2015 року, згідно якої померлий ОСОБА_3 дійсно проживав в громадянському шлюбі з 2001 року

по день смерті з ОСОБА_2 в селі Гидерим Котовського району Одеської області; довідку виконавчого комітету Великофонтанської сільської ради № 1777 від 02 грудня 2016 року, згідно якої ОСОБА_2 дійсно проживала у будинку АДРЕСА_1 зі своїм співмешканцем ОСОБА_3 з 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 та здійснила його поховання.

ОСОБА_1 визнав той факт, що ОСОБА_4 дійсно проживала з його батьком ОСОБА_3 однією сім`єю з 2001 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позиція Верховного Суду

Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За змістом частин другої-четвертої статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Відповідно до частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

До поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини мають відноситися причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця щодо подачі заяви про прийняття спадщини. Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не реалізував право на прийняття спадщини через відсутність інформації про спадкове майно, то правові підстави для встановлення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Суди встановили, що обставини, якими позивач обгрунтовує підстави для задоволення його позовних вимог, а саме: встановлена інвалідність третьої групи (з дитинства), скрутне матеріальне становище, юридична необізнаність позивача, не свідчать про наявність об`єктивних, непереборних обставин, за яких він не міг подати заяву про прийняття спадщини у передбачений законом шестимісячний строк.

За таких обставин, суди першої та апеляційної інстанції, врахувавши обставини справи, правильно виходили з недоведеності заявлених ОСОБА_1 позовних вимог про надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки позивачем не надано належних доказів на підтвердження поважності причин пропуску більше ніж на рік строку для прийняття спадщини.

Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_2 дійсно проживала разом з ОСОБА_3 однією сім`єю з березня 2001 року

по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто більше ніж п`ять років

до часу відкриття спадщини, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Великофонтанської сільської ради № 924 від 05 серпня 2015 року, довідкою виконавчого комітету Великофонтанської сільської ради № 1777

від 02 грудня 2016 року, а також визнається самим ОСОБА_1

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2 .

Правила територіальної підсудності судами не були порушені при розгляді справи, оскільки підсудність справ про спадкування визначалась за правилами статті 109 ЦПК 2004 року, тобто позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності підлягали подачі до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які мали подаватись до суду за місцезнаходженням цього майна. На спір щодо визначення додаткового строку для прийняття спадщини та встановлення факту спільного проживання не розповсюджуються правила про виключну підсудність за місцем знаходження нерухомого майна.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржених судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 липня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович