ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/2541/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Підприємства «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району м.Харкова на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у справі за скаргою Підприємства «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району м.Харкова на дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Владимир Яни Володимирівни, заінтересована особа ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2019 року Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району м.Харкова звернулося до суду із скаргою на дії державного виконавця, Київського відділу державної виконавчої служби м.Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Владимир Яни Володимирівни, заінтересована особа ОСОБА_1 .

У скарзі зазначено, що 14 березня 2019 року, з інформації на сайті Міністерства юстиції України «Автоматизована система виконавчого провадження», заявнику стало відомо про те, що відносно підприємства з кодом , який відповідає коду підприємства Заявника, відкрито виконавче провадження № 58572282 від 12.03.2019 року.

В той же день, Заявник, звернувся до Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області із заявою про ознайомлення з матеріалами провадження.

Ознайомившись 14.03.2019р. з матеріалами провадження, Заявник вважає, що постанова про відкриття виконавчого провадження № 58572282 від 12.03.2019 року, є незаконною і підлягає скасуванню виходячи з огляду на те, що у дублікаті виконавчого листа, виданого Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя по справі №335/14004/13-ц, що знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 58572282 від 12.03.2019 року вказано : «Стягнути з підприємства «Ніка» організації інвалідів «Шанс» (м. Харьків-50, вул. Червоношкільна набережна, б. 12, кв. 52, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у відшкодування матеріальних збитків 70 508,47 грн., у відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору 888,19 грн., а всього 73 896,66 грн.», однак згідно витягу з ЄДРПОУ (додається), який також знаходиться в матеріалах виконавчого провадження № 58572282 від 12.03.2019 року, код 30235984 належить Підприємству «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району міста Харкова. Дану, повну назву, підприємство не змінювало з моменту реєстрації, згідно свідоцтва про державну реєстрацію.

Посилаючись на те, що зазначена у виконавчому листі назва підприємства «підприємство «Ніка» організації інвалідів «Шанс» абсолютно не відповідає повній назві підприємства « Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району міста Харкова», а тому державний виконавець повинен був згідно п.п.6 п.4. ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», а також дотримуючись Інструкції, повернути виконавчий документ стягувачу без виконання. Проте, Виконавець, всупереч нормам Закону, видав Постанову про відкриття виконавчого провадження.

Заявник просив суд постанову Державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Владимир Яна Володимирівна від 12 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58572282 скасувати.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району м.Харкова подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове рішення, яким скаргу задовольнити в повному обсязі.

Київським ВДВС м. Харків ГТУЮ у Харківській області надано свої заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги у зв`язку з її необґрунтованістю та безпідставністю, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що постанова державного виконавця Київського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області Владимир Я.В. від 12 березня 2019 року про відкриття виконавчого провадження № 58572282 є законною, вказаною постановою права заявника не порушені.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 Закону.

За приписами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26.06.2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2004 року по справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43)

У рішенні Європейського Суду з прав людини у справі «Півень проти України» заява №56849/00, 29 червня 2004 року, суд дійшов висновку, що відповідно до українського законодавства саме на державній виконавчій службі лежить обов`язок належно, у повному обсязі і без затримок виконувати рішення суду, що передбачає вжиття всіх необхідних заходів, які передбачені законом і повинні привести до виконання рішення.

Відповідно до ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 30.01.2014 року стягнуто з підприємства «Ніка» організації інвалідів «Шанс» (м. Харьків-50, вул. Червоношкільна набережна, б. 12, кв. 52, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у відшкодування матеріальних збитків 70 508,47 грн., у відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору 888,19 грн., а всього 73 896,66 грн. Вказане рішення набрало законної сили 03.09.2014 року.

Державним виконавцем Київського ВДВС м.Харків ГТУЮ у Харківський області Владимир Я.В. 12.03.2019 року винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №5857 про примусове виконання дублікату виконавчого листа №35/1404/13-ц, виданого 10.12.2018 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з підприємства «Ніка» організації інвалідів «Шанс» (м. Харьків-50, вул. Червоношкільна набережна, б. 12, кв. 52, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) у відшкодування матеріальних збитків 70 508,47 грн., у відшкодування моральної шкоди 2 500,00 грн. та витрати по сплаті судового збору 888,19 грн., а всього 73 896,66 грн.

З копії дублікату виконавчого листа №35/14004/13-ц та постанови державного виконавця від 12.03.2019 року встановлено, що боржником зазначено Підприємство «Ніка» організації інвалідів Шанс, , Харківська область, м.Харків, вул. Рудика,6.

За приписами ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Вимоги до оформлення виконавчого документу визначені ч.1 ст.4 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої у виконавчому документі зазначаються повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Встановлено, що згідно з відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців, код 30235984 належить Підприємству «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району міста Харкова, тобто повне найменування боржника є Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району міста Харкова, скорочене найменування підприємства П «Ніка`ТІ «Шанс» (а.с.5).

Судом першої інстанції вірно втсанволено, що в постанові від 12.03.2019 року зазначений боржник Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс», що не відповідає як повному, так і скороченому найменуванню боржника.

За приписами ч.1 ст.4 ЗУ «Про виконавче провадження», у виконавчому листі потрібно зазначити повне найменування юридичної особи.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що найменування юридичної особи у виконавчому листі відповідає його найменуванню у рішенні суду, як помилково зазначене - Підприємство «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс».

Вказане порушення не обмежує прав боржника, не впливає на проведення виконавчих дій та виконання рішення в цілому, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога заявника щодо скасування постанови про відкриття виконавчого провадження лише з цих підстав необґрунтованою.

Також, з матеріалів справи вбачається, що дублікат виконавчого листа поданий державному виконавцю містить найменування стягувача, його місцезнаходження, зазначено також і код ЄДРПОУ, що є достатніми даними, наданими державному виконавцю, для ідентифікації боржника.

За приписами ст.ст. 431,432 ЦПК України виконавчий лист має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.

Суд, який видав виконавчий лист, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, та стягнути на користь боржника безпідставно одержане стягувачем за виконавчим листом.

Крім того, описки, арифметичні помилки у рішенні суду та виконавчому листі, а також зміна назви або імені стягувача та боржника, якщо таке матиме місце можуть бути встановлені під час здійснення виконавчого провадження та виправлені або іншим чином вирішені у відповідності до ст.ст. 219, 369 ЦПК України або Закону України «Про виконавче провадження»,

З огляду на вищезазначене, колегія суддів дійшла висновку про те, що допущення описки судом у рішенні та виконавчому листі є підставою для їх виправлення, а не скасування постанови про відкриття виконавчого провадження.

Крім того, колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що державний виконавець, відкриваючи виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого судом, із зазначенням назви боржника не порушив вимог законодавства. Помилка в назві виявилася в ході виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або державний виконавець з власної ініціативи чи за заявою сторони виконавчого провадження може виправити допущені у процесуальних документах, винесених у виконавчому провадженні державним виконавцем, граматичні чи арифметичні помилки, про що виноситься відповідна постанова.

Судом вірно встановлено, що заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2014 року на теперішній час у повному обсязі не виконано, постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження права заявника порушені не були.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом доказів по справі, оскільки, відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. А не зазначення в мотивувальній частині рішення мотивів, з яких суд бере до уваги або відхиляє докази, відповідно до положень ст. 376 ЦПК України, не може бути підставою для скасування чи зміни рішення суду, якщо справа вирішена по суті правильно.

З урахуванням того, що доводи апеляційної скарги, є ідентичними доводам скарги, яким суд надав належну оцінку, висновки суду є достатньої аргументованими, при цьому колегія суддів враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи на основі наданих сторонами доказів, оскаржуване рішення відповідає нормам матеріального та процесуального права.

При цьому, одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі "Рябих проти Росії" (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (пункт 46 рішення). Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі "Пономарьов проти України" (Заява N 3236/03).

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у апеляційній скарзі скаржник.

З огляду на вищевикладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення скарги.

Частиною першою статті 229 ЦПК України передбачено, що суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показаннями свідків, оглянути речові докази.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З огляду на наведене вбачається, що судом з дотриманням вимог ст. ст. 89,263 ЦПК України дана належна оцінка доказам по справі, вірно встановлений характер спірних правовідносин і обґрунтовано зроблено висновок про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Підприємства «Ніка» Товариства інвалідів «Шанс» Жовтневого району м.Харкова залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: