П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 263/16183/18

Номер провадження 22-ц/804/2023/19

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Кочегарової Л.М., Пономарьової О.М., Ткаченко Т.Б.

секретар судового засідання Герасимова Г.Є.

сторони :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року, у складі судді Кулика С.В., дата складення повного судового рішення 27 червня 2019 року,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, завданої каліцтвом і ушкодженням здоров`я, витрат на лікування та моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 26 травня 2015 року приблизно о 12.40 год., знаходячись біля «Будинку зв`язку» за адресою проспект Миру (Леніна), 85 в Центральному (Жовтневому) районі м.Маріуполя, в ході конфлікту з ОСОБА_1 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс останньому не менше двох ударів дерев`яною палицею, яку знайшов на місці скоєння злочину, по голові ОСОБА_1 та по лівій кисті, якою потерпілий прикривав голову, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку; закритого осколкового перелому основи першої п`ясної кістки лівої кисті із зсувом, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я. У зв`язку з неправомірними діями відповідача, який був засуджений, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з ОСОБА_2 у відшкодування майнової та моральної шкоди 412 262 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 9000 грн. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з в дохід держави судовий збір з ОСОБА_2 в розмірі 37,28 грн., з ОСОБА_1 - 731,12 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у розмірі 437 300 грн., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати рішення та відмовити ОСОБА_1 у позові, посилаючись на те, що позивач не надав належних та достатніх доказів на підтвердження розміру майнової та моральної шкоди.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідач просить відмовити у задоволенні скарги і посилається на те, що позовні вимоги в частині відшкодування майнової шкоди позивачем не доведені, а заявлений розмір моральної шкоди не відповідає розумному обґрунтуванню.

Відповідь ОСОБА_1 на відзив ОСОБА_2 зводиться до заперечень на апеляційну скаргу з наведенням додаткових розрахунків щодо розміру заподіяної майнової та моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представника ОСОБА_2 адвоката Альбермах Н., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, а скарга позивача підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 26 травня 2015 року приблизно о 12.40 год. ОСОБА_2 , знаходячись біля «Будинку зв`язку» за адресою проспект Миру (Леніна), 85 в Центральному (Жовтневому) районі м.Маріуполя, в ході конфлікту з ОСОБА_1 , що виник на ґрунті особистих неприязних відносин, переслідуючи мету заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому, умисно наніс останньому не менше двох ударів дерев`яною палицею, яку знайшов на місці скоєння злочину, по голові ОСОБА_1 та по лівій кисті, якою потерпілий прикривав голову, чим заподіяв потерпілому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми - струсу головного мозку; закритого осколкового перелому основи першої п`ясної кістки лівої кисті із зсувом, які по ступеню тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як тих, що потягли за собою тривалий розлад здоров`я, після чого з місця скоєння правопорушення втік.

Вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2017 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та засуджено до покарання у виді одного року виправних робіт із відрахуванням із суми заробітку засудженого 20%. На підставі п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію в 2016 році» засудженого звільнено від відбування призначеного покарання.

Цивільний позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 2874,86 грн., у рахунок відшкодування моральної шкоди - 9000 грн.

Ухвалою апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2017 року, яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року, вказаний вирок в частині цивільного позову скасовано, позов залишено без розгляду, роз`яснено право на звернення до суду з позовом в порядку цивільного судочинства (т.2 а.с.26-28, 78-79 кримінальної справи за звинуваченням ОСОБА_2 за ст.122 КК України, оглянутої судом апеляційної інстанції безпосередньо в судовому засіданні).

Відмовляючи ОСОБА_1 у позові про відшкодування майнової шкоди, суд першої інстанції зазначив, що позивач не надав суду належних і достатніх доказів, які б вказували на понесені витрати у зв`язку з находженням на лікуванні. Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди суд керувався тим, що право на відшкодування моральної шкоди передбачено законом, а визначаючи розмір відшкодування - 9000 грн., суд першої інстанції виходив з засад розумності, виваженості та справедливості.

З рішенням суду та його висновками не можна не погодитися.

У відповідності з положеннями ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 позивач просив про відшкодування майнової шкоди, посилаючись на те, що йому були спричинені тілесні ушкодження і у зв`язку з отриманими травмами він вимушений був тривалий час лікуватися та витрачав кошти на придбання ліків.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України, фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Отже, зі змісту цієї норми вбачається, що шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, складається з втраченого заробітку (доходу), додаткових витрат, викликаних необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тобто будь-які витрати, які стягуються на користь потерпілого на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язані з лікуванням та заходами, спрямованими на відновлення здоров`я.

Факт ушкодження здоров`я ОСОБА_1 26 травня 2015 року та вина в цьому відповідача підтверджена вироком Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 31 жовтня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення.

Згідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Разом з тим, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст.ст. 76, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається зі справи, позивачем на підтвердження своїх вимог до ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди суду першої інстанції не представлено будь-яких письмових доказів.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 пояснив, що наявність матеріалів, що містяться у кримінальній справі, на його думку, є достатніми доказами, що свідчать про розмір майнової шкоди заподіяної позивачу.

Між тим, як вбачається з ухвали апеляційного суду Донецької області від 26 грудня 2017 року та рішення суду у справі, яка переглядається, судом першої інстанції відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, дана оцінка всім наданим позивачем доказам у кримінальному провадженні щодо понесених витрат на відновлення стану здоров`я позивача та розміру майнової шкоди, заподіяної йому діями ОСОБА_2

Вивчення матеріалів кримінальної справи в апеляційному суді показало, що на підтвердження понесених майнових витрат ОСОБА_1 надав довідку № 845 Центру первинної медико-санітарної допомоги № 5 м.Маріуполя від 13 вересня 2016 року про наявність у нього струсу головного мозку; довідку ТОВ «Екоіллічпродукт» про ціни на препарати в аптеці «Азовфарм» № 14 на 09 червня 2017 року; копію амбулаторної картки ОСОБА_1 з записом огляду лікарем-невропатологом 29 травня 2015 року про скарги на головний біль та болі в шийному відділі хребта, та наступними записами щодо стану здоров`я ОСОБА_1 за червень 2015 року, вересень - грудень 2016 року і записами від 06

грудня 2016 року про побиття позивача 05 грудня 2016 року сусідами - батьком та сином ОСОБА_4 (т.1 а.с. 115, 207-210 - кримінальної справи).

Інших об`єктивних доказів, які б підтверджували об`єм та розмір понесених позивачем витрат у зв`язку з необхідністю лікування позивачем ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду, у справі, яка переглядається, не представлено.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що він не повинен надавати на підтвердження свого позову про відшкодування майнової шкоди квитанції, касові чеки чи будь-які інші докази, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки за вимогами цивільного процесуального законодавства позивач повинен довести не тільки факт заподіяння йому майнової шкоди, але й розмір цієї шкоди, що в даному випадку зроблено не було.

Отже, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, після оцінки наданих доказів дійшов обгрунтованого висновку про відмову ОСОБА_1 у позові про відшкодування майнової шкоди за відсутності достатніх та достовірних доказів.

Рішення суду в цій частині постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні і підстав для його скасування не вбачається.

Перевіряючи судове рішення в частині часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарги позивача та відповідача задоволенню не підлягають, враховуючи наступне.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, суд керується тим, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У частині третій статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, у пункті 4 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача ОСОБА_2 , який скоїв кримінальне правопорушення, позивач отримав ушкодження здоров`я, звертався до лікаря та проходив лікування.

Таким чином, з урахуванням обставин справи, суд дійшов правильного висновку, що діями відповідача позивачу була завдана моральна шкода, оскільки ситуація з його побиттям та наслідки цього стали для ОСОБА_1 психотравмуючими, завдали негативних переживань, тобто спричинили психологічні страждання (моральну шкоду).

Як вбачається з рішення суду, свої висновки щодо розміру відшкодування позивачу моральної шкоди - 9000 грн., суд першої інстанції обґрунтував рішення тим, що внаслідок кримінального правопорушення, вчиненого відповідачем, позивач зазнав моральні страждання спричинені фізичним болем та стражданнями, яких він зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я. Кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_2 призвело до моральних страждань позивача, неможливості нормально жити, навчатися та працювати, позивач вимушений був докладати додаткові зусилля для організації нормального укладу свого життя. При цьому, суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, характер винних дій відповідача, ступінь настання негативних явищ в житті позивача та тривалість строку порушення його законних прав.

Вирішуючи спір, суд з дотриманням вимог статей 89, 263-264, 382 ЦПК України повно та всебічно з`ясував обставини справи, надав належну правову оцінку доводам сторін, наданим ними доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди не взяв до уваги жодного аргументу завдання позивачам моральної шкоди є безпідставними, оскільки судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди надано належну правову оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, врахувано характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, а також характер немайнових втрат.

Посилання відповідача у скарзі на те, що висновки суду не мотивовані безпідставні, оскільки на всі доводи і аргументи заявника надано відповіді, а незгода з такими мотивами не є підставою для скасування судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, наведені позивачем в апеляційній скарзі доводи щодо невірного визначення розміру цієї шкоди та заперечення відповідача проти часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_1 через їх безпідставність та недоведеність, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки суд першої інстанції оцінив представлені сторонами матеріали за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та дійшов обгрунтованого висновку, що позивач ОСОБА_1 мав право на відшкодування моральної шкоди заподіяної йому неправомірними діями ОСОБА_2 , а останній, як особа, винна в спричиненні позивачу ушкодження здоров*я, повинна за законом відшкодувати моральну шкоду.

Посилання позивача в апеляційній скарзі на замалий розмір відшкодування моральної шкоди, колегія вважає непереконливими, оскільки нових доказів чи обставин, які не були предметом розгляду у суді першої інстанції та могли вплинути на рішення суду позивачем апеляційному суду не надано.

Переглядаючи судове рішення в частині розподілу судових витрат та стягнення судового збору з ОСОБА_1 , колегія суддів дійшла висновку, про задоволення апеляційної скарги позивача в цій частині, скасуванню рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат в дохід держави, з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Стаття 5 Закону України «Про судовий збір», яка визначає пільги щодо сплати судового збору, вказує, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, крім іншого, звільнються позивачі - у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи та позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 , звертаючись до ОСОБА_2 позивач просив про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної йому у зв`язку з вчиненням відносно нього кримінального правопорушення, що пов`язане з ушкодженням здоров`я та заподіянням позивачу тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У частині першій статті 141 ЦПК України зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відтак, за позовом, у справі яка переглядається, ОСОБА_1 не повинен був оплачувати судовий збір в дохід держави, а тому, рішення суду, яким це питання вирішено із застосуванням принципу пропорційності задоволених вимог, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про покладення на відповідача ОСОБА_2 обов`язку по оплаті судового збору в дохід держави в розмірі 704,80 грн.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, ст.376 ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 червня 2019 року в частині розподілу судових витрат в дохід держави скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції.

В решті частини рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Дата складення повного судового рішення 12 серпня 2019 року.

Судді: Л.М. Кочегарова

О.М.Пономарьова

Т.Б.Ткаченко