Справа № 749/1418/18
Номер провадження 2/749/7/19
"31" січня 2019 р. м. Сновськ
Щорський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого-судді Шаповал З.О.
секретаря Михалевич М.В.
розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в приміщенні суду м. Сновськ цивільну справу №749/1418/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку №43 по вул. Незалежності в м. Сновськ Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві особистої приватної власності належить названа квартира. Відповідач по справі є сином позивача. Відповідач з 2003 року не живе за адресою реєстрації, оскільки з 2003 року проживає за кордоном. Посилаючись на положення ст.. 405, ЦК України просить позов задовольнити та визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку №43 по вул. Незалежності в м. Сновськ Чернігівської області.
Позивачка у підготовчому судовому засіданні відсутня, до суду наддала заяву про розгляд справи без її участі.
Відповідач у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Стверджує, що проживає в Республіці Комі.
Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на праві особистої приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.11).
Згідно з довідки депутата міської ради ОСОБА_3, підпис якого посвідчено секретарем Сновської міської ради від 22.06.2015 року встановлено, що ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає з 2003 року (а.с.16).
Факт непроживання відповідача у названій квартирі підтверджується довідкою від 19.10.2012 року (а.с.17), довідкою від 13.11.2013 року (а.с.18), довідкою від 19.10.2014 року (а.с.19) та довідкою від 10.10.2015 року (а.с.20).
Відповідач по справі є сином позивачки (а.с.10).
Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.
Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов, визнавши відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою.
Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50% слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 133, 141, 263-265, 268, 273, 354, ЦПК України, п.п. 15.5 п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України,ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, суд,-
Позов - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (НОМЕР_1), таким, що втратив право користування квартирою №12 в будинку №43 по вул. Незалежності в м. Сновськ Чернігівської області.
Повернути ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (НОМЕР_2, мешканці м.Сновськ, вул..Незалежності, 43/12, Чернігівської області) з державного бюджету України 50% сплаченого при подачі позовної заяви судового збору у розмірі 352,40 гривень.
Судовий збір у розмірі 352,40 гривень залишити за позивачем.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його (проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня її складення шляхом подачі апеляційної скарги до Чернігівського апеляційного суду через Щорський районний суд Чернігівської області.

Суддя З.О.Шаповал