Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 683/825/15-ц

провадження № 61-33474св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Калараша А. А. (суддя-доповідач), Лесько А. О., Штелик С. П.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_3 ,

розглянувши у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року, ухвалене під головуванням судді Бондарчук Л.А., та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року, постановлену у складі колегії суддів Фанди В. П., Купальського А. В., Спірідонової Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

В квітні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до ОСОБА_3 про зміну черговості отримання права на спадщину, і з урахуванням уточнень в обґрунтування позовних вимог посилались на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої увійшла 1/3 частина домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 та 1/3 частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачі є рідними сестрами померлого та є спадкоємцями другої черги за законом, а відповідач є його донькою та спадкоємицею першої черги за законом. В останні роки свого життя ОСОБА_4 проживав один, важко хворів, через що не міг працювати та самостійно забезпечувати себе, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Таку допомогу та догляд ОСОБА_4 надавали лише позивачі, а саме купували йому необхідні ліки, продукти харчування, готували їжу, прибирали у будинку, проводили капітальний ремонт будинку та підтримували його у належному стані, а після смерті брата - провели усі необхідні дії для його поховання. Його дружина ОСОБА_5 та донька ОСОБА_3 будь-якого догляду не здійснювали, не навідували ОСОБА_4 та не цікавились його життям, участі у його похованні не приймали.

Враховуючи вищевикладене, позивачі просили визнати за ними право на спадкування після смерті ОСОБА_4 разом із спадкоємицею першої черги ОСОБА_3 .

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року відмовлено в задоволенні позову.

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 рокуСтарокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року залишено без змін.

Судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивовано тим, що позивачі не надали суду належних, допустимих, безспірних та переконливих доказів на підтвердження перебування померлого ОСОБА_4 у безпорадному стані протягом тривалого часу та його потреби у зв'язку із цим у сторонньому догляді та того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували чи надавали йому допомогу, що не дає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

Заявниці просили суд скасувати оскаржувані судові рішення, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року, та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 липня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 683/825/15-ц з Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У червні 2018 року справу № 683/825/15-ц передано до Верховного Суду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що судами не було взято до уваги покази свідків, відносно того, що позивачі матеріально утримували та піклувались померлим ОСОБА_4 , натомість донька та дружина померлого його життям та потребами не цікавились, а також не враховано, що померлим ОСОБА_4 було написано заяву про відмову в прийнятті спадщини на користь ОСОБА_1 , довідку про поховання, протокол упізнання.

Суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права, які не підлягають застосуванню щодо даних правовідносин, оскільки замість необхідної ч. 2 ст. 1259 ЦК України застосував ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який на день своєї смерті був зареєстрований та проживав один по АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої увійшла, зокрема, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,43 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

ОСОБА_4 за життя заповіт не склав.

01 лютого 2007 року за заявою доньки померлого ОСОБА_3 ( після зміни призвіща ОСОБА_3 ) Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №60/2007 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 року до нотаріуса звернулась сестра померлого ОСОБА_1 .

Позивачка ОСОБА_2 із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до нотаріуса у визначений законом строк не зверталась.

10 травня 2012 року державним нотаріусом Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Макаренко Т. Г. видано на ім`я доньки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 (на даний час ОСОБА_3 ), яка є спадкоємицею першої черги, свідоцтво про право на спадщину за законом на належну ОСОБА_4 земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,43 га, що розташована в АДРЕСА_1 .

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судові рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивовано тим, що позивачі не надали суду належних, допустимих, безспірних та переконливих доказів на підтвердження перебування померлого ОСОБА_4 у безпорадному стані протягом тривалого часу та його потреби у зв'язку із цим у сторонньому догляді та того, що вони протягом тривалого часу опікувалися, матеріально забезпечували чи надавали йому допомогу, що не дає підстав для зміни черговості одержання права на спадкування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів, з огляду на наступне.

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як спадкоємці другої черги спадкування просили суд змінити черговість одержання права на спадкування і визнати за ними право на спадкування за законом разом зі спадкоємцем першої черги, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4 через важку хворобу тривалий час перебував у безпорадному стані та потребував матеріального забезпечення і стороннього догляду, які позивачі йому надавали.

Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Аналіз вказаної норми закону дає підстави для висновку, що судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування.

Право на пред`явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом.

Для задоволення позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

До аналогічної правової позиції прийшов Верховний Суд у постанові від 18 січня 2018 року у справі № 487/878/16-ц.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , суди правильно виходили із того, що позивачами не надано належних і допустимих доказів на підтвердження тих обставин на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог, що відповідно до частини третьої статті 12, 81 ЦПК України є обов`язком позивача.

Зокрема, судам не було надано доказів перебування ОСОБА_4 в безпорадному стані у зв`язку з наявним захворюванням, а тому суди обґрунтовано відмовили у задоволенні позовних вимог, а тому судові рішення є законними та обґрунтованими.

Посилання скаржників на те, що показами свідків установлено факт перебування ОСОБА_4 на їх утриманні, а також те, що дружиною та донькою не здійснювалось піклування та утримання померлого ОСОБА_4 , не свідчить про перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, пов`язаного з похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, оскільки документів встановленого зразка про такий факт судам надано не було ( висновок медицинської комісії, пенсійного посвідчення, тощо).

Таким чином, в даному випадку відсутня наявність однієї з п`яти необхідних обставин, визначених частиною 2 статті 1259 ЦК України, що дає право на одержання права на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а тому суди дійшли правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Наявність відмови ОСОБА_4 від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 стосується тільки спадкових прав на майно померлої ОСОБА_7 та не встановлює наперед волевиявлення ОСОБА_4 стосовно свого майна, яке буде наявне на час його смерті.

Доводи касаційної скарги відносно того, що суд апеляційної інстанції застосував норми матеріального права, які не підлягають застосуванню щодо даних правовідносин, оскільки замість необхідної ч. 2 ст. 1259 ЦК України, застосував ч. 5 ст. 1224 ЦК України не спростовують законності та обґрунтованості судового рішення, оскільки норми частини 5 статті 1224 ЦК України були застосовані судом апеляційної інстанції з метою тлумачення визначення безпорадності стану спадкодавця.

З огляду на вищевикладене, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з положеннями статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку не допускається.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 03 лютого 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 28 квітня 2016 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: А. А. Калараш

А. О. Лесько

С. П. Штелик