П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2019 року місто Київ

справа № 361/3320/18

провадження №22-ц/824/8216/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Горак Ю.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року, постановлену у складі судді Сердинського В.С.,

у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича про визнання бездіяльності неправомірною, скасування постанови про стягнення виконавчого збору та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. щодо стягнення виконавчого збору в межах виконавчого провадження №46308788 від 17 січня 2018 року.

Скаргу обґрунтовувала тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року її солідарно з ОСОБА_2 було зобов`язано сплатити на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-038/749 від 2 жовтня 2007 року на загальну суму 841 861 швейцарських франків 08 сантимів та 3654 грн..

17 грудня 2014 року старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кедою М.В. було розпочато виконавче провадження ВП № 46308788.

17 січня 2018 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. в межах ВП №46308788 було прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачу без подальшого виконання, за заявою представника стягувача, на підставі п.1 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

17 січня 2018 року державним виконавцем в межах ВП №46308788 було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 84186,11 швейцарських франків та 365,40 грн., що складає 10 % від суми, що підлягає стягненню чи поверненню за вимогами ст. 25 та 28 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV.

Таким чином виконавче провадження № 46308788 було розпочато за вимогами Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 р. №606-ХІV, а завершено за вимогами діючого, на час прийняття рішення Закону № 1404-VIII від 02 червня 2016 року.

Державний виконавець в один день приймає дві постанови в межах одного виконавчого провадження, керуючись різними, за часом дії Законами.

На її думку, з дня набрання чинності Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VIII від 2 червня 2016 року, Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV втрачає чинність.

Посилання на ч.7 розділу ХІІІ «Прикінцевих та перехідних положень» діючого закону можливо лише, щодо дії, рішення про вчинення яких було прийнято до вступу діючого Закону в силу. Оскільки, рішення про стягнення виконавчого збору державним виконавцем було прийнято в грудні 2018 року, то приймати постанову про таке рішення, вчиняти дії та встановлювати розмір суми, що підлягає стягненню, державний виконавець має за вимогами діючого Закону станом на грудень 2018 року.

Крім цього, заявник зазначала, що вживала дії, спрямовані на погашення заборгованості перед стягувачем і досягнувши взаємних поступок їй вдалось виконати зобов`язання і заборгованості станом на дату надходження заяви стягувача про повернення виконавчого документу не було.

Посилаючись на викладене, з урахуванням заяви про уточнення вимог від 23 жовтня 2018 року (а.с.35-37), просила суд визнати бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. неправомірною, скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 17 січня 2018 року ВП №46308788, зобов`язати розглянути клопотання боржника та надати відповідь у формі постанови за результатами розгляду скарги боржника в межах виконавчого провадження.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду. Скасовано постанову від 17 січня 2018 року про стягнення виконавчого збору, винесену головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д. Є. у виконавчому провадженні №46308788.

Визнано бездіяльність головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. неправомірною.

Зобов`язано головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. розглянути клопотання боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2018 року та надати відповідь у формі постанови за результатами розгляду скарги боржника в межах виконавчого провадження.

Не погоджуючись з такою ухвалою, Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, провадження у справі закрити.

В апеляційній скарзі зазначає, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, у зв`язку з тим, що судом допущено порушення норм матеріального та процесуального права.

Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до п.7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VІІІ, що набрав чинності 5 жовтня 2016 року виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Законом України « Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів (як виконавчих документів в окремому виконавчому провадженні), згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

У зв`язку з чим вважає, що скарга ОСОБА_1 на дії державного виконавця не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

В судове засідання представник Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Письок Ю.В. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Гринь Ю.П. проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену ухвалу залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання,перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22 жовтня 2014 року із заявниці ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 стягнуто на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором про надання відновлювальної кредитної лінії № 08-038/749 від 2 жовтня 2007 року на загальну суму 841861 швейцарських франків 08 сантимів та 3554 грн. су3дового збору (справа № 361/5886/14-к ).

17 грудня 2014 року за постановою старшого державного виконавця розпочато виконавче провадження № 46308788.

17 січня 2018 року прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувану без подальшого виконання, за заявою представника стягувача, на підставі п.1 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» та постанову про стягнення виконавчого збору в межах ст.25 та 28 Закону України «Про виконавче провадження».

17 січня 2018 року державним виконавцем в межах ВП № 46308788 було прийнято постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 84186,11 швейцарських франків та 365,40 грн., що складає 10% від суми, що підлягає стягненню чи поверненню.

Крім того, судом установлено, що 20 квітня 2018 року ОСОБА_1 направлено на адресу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. клопотання про скасування постанови від 17 січня 2018 року, отриманого останнім 23 квітня 2018 року, згідно відстеження «Укрпошта».

Постановляючи ухвалу про задоволення скарги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки виконавчий документ не містить сум фактичного стягнення державним виконавцем, тому відсутні підстави для стягнення виконавчого збору. Дії, які вчинялись відповідачем у виконавчому провадженні (опис і арешт майна, і т.і.) по своїй суті не є підставою для стягнення виконавчого збору, оскільки такі дії не призвели до фактичного виконання судового рішення.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Предметом розгляду у даній справі є оскарження рішення державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а також бездіяльність державного виконавця у зв`язку з не наданням відповіді на звернення ОСОБА_1

Закон, що визначає сукупність дій органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і які проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, іншими законами та нормативно-правовими актами, які підлягають примусовому виконанню, є Закон України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 №1404-VIII.

Так, відповідно до частини 1 ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до частини 2 ст.74 цього ж Закону, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Тобто, положеннями ч.2 ст.74 Закону, чітко визначена юрисдикційна приналежність розгляду справ у випадку оскарження постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, а саме така категорія спорів віднесена до юрисдикції адміністративних судів.

Отже, юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. Правові висновки Великої Палати Верховного Суду викладені у постановах від 6 червня 2018 року у справі 127/9870/16-ц та від 30 січня 2019 року у справі 161/8267/17.

Відповідно до ч.2 ст. 377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України (в редакції закону, що діє після 14 грудня 2017 року), суд ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Оскільки, скаржником оскаржується рішення головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. про стягнення виконавчого збору, тому даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинен розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

За таких обставин, оскаржувана ухвала в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. від 17 січня 2018 року про стягнення виконавчого збору, підлягає скасуванню, а провадження в цій частині закриттю.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що постановлення даної ухвали не перешкоджає звернутись їй з відповідним позовом до адміністративного суду.

Що стосується оскаржуваної ухвали в частині визнання бездіяльності головного державного виконавця Нідченка Д.Є. неправомірною та зобов`язання останнього розглянути клопотання боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2018 року та надати відповідь у формі постанови за результатами розгляду скарги боржника в межах виконавчого провадження, то в цій частині постановлена ухвала підлягає зміні, виходячи з наступного.

Установлено, що ОСОБА_1 , як боржник у виконавчому провадженні, 20 квітня 2018 року звернулася на адресу головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Д.Є. з клопотанням про скасування постанови від 17 січня 2018 року, яке було отримано департаментом 23 квітня 2018 року.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання.

Належних та допустимих доказів на підтвердження надання головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченком Д.Є. відповіді на клопотання ОСОБА_1 суб`єктом оскарження, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Оскільки головний державний виконавець доказів на підтвердження розгляду клопотання ОСОБА_1 не надав, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною.

Разом з тим, оскільки законом не передбачено розгляд клопотань чи заяв шляхом винесення постанови, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що відповідь має бути надана у формі постанови.

З урахуванням наведеного, керуючись ст. ст. 255, 259, 268, 374, 376, 377, 389, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України - задовольнити частково.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 - скасувати в частині скасування постанови головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича від 17 січня 2018 року про стягнення виконавчого збору та в цій частині закрити провадження у справі.

Роз`яснити, що вимоги про скасування постанови про стягнення виконавчого збору підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року в частині зобов`язання державного виконавця вчинити певні дії змінити, виклавши абзац 5 резолютивної частини ухвали в наступній редакції.

Зобов`язати головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Нідченка Дмитра Євгеновича надати відповідь на звернення боржника ОСОБА_1 від 20 квітня 2018 року.

В решті ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 9 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Суддя: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус