Провадження № 2/161/3167/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Ярмолюк В.С.

за участі:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

предтавника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованності

В С Т А Н О В И В:

02.08.2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною позовною заявою на обґрунтування якої зазначила, що 23.09.2018 року вона придбала у відповідачки корову, сплативши за неї 14000 грн. Даний договір (купівлі-продажу) було укладено в усній формі. Однак, із моменту придбання корови виявилося, що тварина має хворобливий стан, зокрема, погано вживає їжу. 01.10.2018 року в присутності двох свідків вона повернула корову ОСОБА_5 А.О., тим самим відмовившись від усних домовленостей щодо її придбання та попросила відповідачку повернути їй сплачені кошти. В свою чергу, факт отримання від неї 14000 грн. ОСОБА_4 підтвердила в присутності працівників поліції, проте повертати їх відмовляється. Оскільки відповідачка не повідомила її про стан здоров`я тварини, вона відмовилася від усного договору та повернула тварину продавцю, а тому, з урахуванням усього зазначеного, просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 14000 грн. в рахунок сплаченої за товар грошової суми, а також судові витрати по справі.

13.11.2019 року представником відповідача було подано відзив на позовну заяву, відповідно до якого сторона відповідача не визнає заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у повному обсязі. В обґрунтування своїх заперечень зазначив, що в приватному господарстві його довірительки понад два роки перебувала корова та будь-яких нарікань на здоров`я худоби протягом усього часу не було. 23.09.2018 року між сторонами дійсно було укладено усну домовлені про купівлю-продаж корови та після візуального огляду худоби, позивачка забрала тварину шляхом само вивозу. Жодних нарікань у ОСОБА_1 щодо стану корови не було. Разом з тим, 01.10.2018 року позивачка приїхала транспортним засобом з причепом, на якому лежала корова, вивантажила корову та повідомила відповідачку про повернення тварини, оскільки остання погано вживає їжу. Вказує, що корова, яку залишила їй позивачка, нагадувала продану нею 23.09.2018 року лише віддалено. При цьому, на тілі залишеної ОСОБА_1 01.10.2018 року худоби були різані та колоті рани, що кровоточили, вона була зневоднена та статурою не відповідала проданій. Стан здоров`я тварини був важкий, а тому ОСОБА_4 викликала лікаря-ветеринара, придбала ліки та вживала усіх необхідних заходів для порятунку корови. Внаслідок відновлення відповідачкою здоров`я корови за свій рахунок, нею було запропоновано ОСОБА_1 забрати худобу назад, сплативши кошти, потрачені на її догляд та обслуговування. Однак, позивачка відмовилася від такої пропозиції та почала безпідставно вимагати сплачені нею кошти. В період з 01.10.2018 року по серпень 2019 року тварина перебувала на утриманні відповідачки, а на численні прохання останньої забрати корову ОСОБА_1 відповідала відмовою. Усного чи письмово договору про відповідальне збереження привезеної позивачкою корови між сторонами не укладалося. Зазначив, що позивачка долю тварини вперше поцікавилася лише у липні 2019 року. Крім того, в серпні 2019 року під час випасу корови поблизу с. Білосток, згадана корова не повернулася, а місце її перебування встановити не вдалося. З огляду на зазначене вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 спрямовані на отримання неправомірної вигоди, а тому в задоволенні її позову просить відмовити у повному обсязі (а.с. 21-23).

В судовому засіданні позивач суду пояснила, що у вересні 2018 року нею було придбано у відповідачки корову за 14000 грн. Зазначила, що корову, на момент її купівлі вона оглядала, ран на її тілі виявлено не було, придбана тварина була худою, відповідач повідомила її, що тварина погано їсть. Проте, вказану корову вона все ж таки купила. ОСОБА_6 в її господарстві пробула тиждень, зовсім не їла, перестала триматися на ногах, у зв`язку з чим вона змушена була повернути її відповідачці. ОСОБА_6 вона привезла до будинку відповідачки автомобілем з причепом, відповідач корову приймати відмовлялася, проте вона завела тварину в її хлів і там залишила. Просить позов задовольнити.

Представник позивачки в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав з підстав, які викладені у позовній заяві та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у його відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що корова, яку позивач ОСОБА_1 повернула відповідачці 01.10.2018 року, мала інший окрас (розташування плям на шкірі) та стан здоров`я ніж та, яка була продана відповідачкою 23.09.2018 року. При цьому, ОСОБА_4 не погоджувалася прийняти привезену ОСОБА_1 худобу, однак остання самовільно відвела корову в хлів і там її залишила. Зауважив, що на привезеній позивачкою 01.10.2018 року тварині були кровоточиві рани та у той же день, після огляду її лікарем-ветеринаром, складено відповідний акт обстеження. Просить у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Вказане положення матеріального закону кореспондується з приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України, відповідно до якої завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що 23.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було усний договір купівлі-продажу корови, на виконання якої позивачкою було сплачено відповідачці 14000 грн., а відповідачкою передано у власність позивачки корову.

Згідно ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 638, ч. 1 ст. 639 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, 23.09.2018 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 в усній формі було укладено договір купівлі-продажу, предметом якого була корова.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частинами 1, 2 ст. 673 ЦК України визначено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

На обґрунтування заявлених позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що придбана нею корова мала не належний стан здоров`я, зокрема, погано вживала їжу, у зв`язку з чим вона була змушена повернути худобу ОСОБА_4 та, при цьому, вимагати повернення сплачених на виконання договору купівлі-продажу коштів в розмірі 14000 грн.

В свою чергу, сторона відповідача не заперечує тих обставин, що на виконання договору-купівлі продажу 23.09.2018 року ОСОБА_4 було отримано 14000 грн., а також того факту, що ОСОБА_1 01.10.2018 року повернула корову відповідачці.

Вищевказані обставини, в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України, доказуванню не підлягаю, оскільки сторонами беззаперечно визнаються.

Разом з тим, як слідує зі змісту позовної заяви, в якості матеріально-правової підстави для пред`явлення позову позивач зазначає положення ч. 2 ст. 678 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 678 ЦК України, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд приходить до наступного.

Так, системний аналіз ст. 673 ЦК України дає підстави стверджувати, що продавець зобов`язаний надати покупцеві інформацію про товар, а також передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

При цьому, абз. 2 ст. 13 ЗУ «Про захист тварин від жорстокого поводження» імперативно визначено, що продавець тварини зобов`язаний забезпечити покупця достовірною інформацією про вид, породу, стан здоров`я та інші якості тварини, а також про умови її утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

З наведеного слідує, що корова, яка була предметом договору купівлі-продажу від 23.09.2018 року, є особливим об`єктом цивільних прав на яку поширюється правовий режим речі, визначеної індивідуальними ознаками, які її ідентифікують, а у договірних правовідносинах мають статус товару.

Суд вважає доведеним, що на момент укладення договору купівлі-продажу від 23.09.2018 року, сторонами в усній формі було досягнуто усіх істотних його умов, в тому числі щодо якості товару, тобто у даному випадку стану здоров`я корови.

В судовому засіданні позивач підтвердила ту обставину, що на момент придбання корови, нею було проведено огляд тварини.

З наведеного слідує, що факт сплати ОСОБА_1 коштів за товар, на виконання договору купівлі-продажу від 23.09.2018 року, свідчив про відсутність у неї претензій щодо його якості.

В ході судового розгляду сторонами не надано, а судом не здобуто будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_4 не надала (приховала) ОСОБА_1 достовірну інформацію про стан здоров`я та інші якості тварини, а також доказів того, що виявлений в подальшому стан здоров`я корови, як істотний недолік товару, виник з вини її продавця.

Тобто, сторона договору може вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми, до його розірвання (відмови від договору), в разі якщо якість товару не відповідає умовам даного договору.

Так, у разі істотного порушення вимог щодо якості товару покупець має право відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми. При цьому, вказаний товар підлягає поверненню продавцю у тій же самій якості, яка була у нього на момент його придбання покупцем.

Крім того, на обґрунтування своїх заперечень щодо задоволення заявлених вимог представник відповідача зазначає, що повернена ОСОБА_1 була не тією, яку ОСОБА_4 продала останній 23.09.2018 року, а саме: інший окрас, розташування плям, стан здоров`я тварини).

Тому, у даному випадку також визначальним аспектом даного спору є ідентифікація предмету договору купівлі-продажу, укладеного 23.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , як такого, який 01.10.2019 року був повернутий ОСОБА_1 та залишений у ОСОБА_4 .

Частиною 4 ЗУ «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» передбачено, що об`єктом ідентифікації та реєстрації є сільськогосподарські тварини - велика рогата худоба, коні, свині, вівці, кози. Індивідуальний ідентифікаційний номер є унікальним у межах одного виду тварин. Великій рогатій худобі, вівцям, козам та коням присвоюється виключно індивідуальний номер.

Інший правовий механізм індивідуалізації великої рогатої худоби (корови), ніж присвоєння ідентифікаційного номеру, нормами чинного законодавства України не передбачений.

Під час розгляду даної справи сторони будь-яких доказів про присвоєння ідентифікаційного номеру корові, яка була предметом договору купівлі-продажу від 23.09.2018 року суду не надали.

Крім того, як встановлено судом, вищевказаний договір ОСОБА_1 та ОСОБА_4 уклали в усній формі, що дає підстави для висновку, що індивідуальні видимі ознаки корови (вік, окрас, вага, стан здоров`я тощо) в письмовій формі зафіксованими не були.

Вищезазначена обставина учасниками справи не спростована.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України, яка кореспондується з положенням ч. 1 ст. 81 ЦПК України імперативно визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, у відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи встановлюються зокрема, електронними доказами та показаннями свідків.

Так, під час усього часу розгляду справи судом, стороною відповідача не було надано будь-яких належних, допустимих та достовірних доказів (покази свідків, фотографії) того, що корова, яка була предметом договору-купівлі продажу, укладеного 23.09.2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , є тією самою коровою, яку ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 року повернула та залишила у ОСОБА_4 .

Згідно ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З наведеного слідує, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги до ОСОБА_4 з матеріально-правових підстав, які закріплені ч. 2 ст. 678 ЦК України, задоволенню не підлягають, оскільки у даному випадку стороною позивача не було доведено того факту, що відмовляючись від договору купівлі-продажу від 23.09.2018 року, ОСОБА_1 було повернено ОСОБА_4 саме ту корову, яка була його предметом (товаром) та на момент укладення такого мала істотний недолік щодо стану здоров`я, а відтак, що у позивачки виникло право вимоги про повернення сплаченої грошової суми.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованності є необґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача.

З вищевикладеного слідує, що понесені судові витрати по справі слід залишити за позивачкою.

На підставі ст.ст. 15, 16, 629, 655, 678, 692 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 77-81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовуОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованності відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення у повному обсязі складено 17 грудня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська