ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 644/2956/16-ц

Провадження № 22-ц/818/3310/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Кругової С.С.,

суддів Бровченка І.О., Маміної О.В.

секретаря Кучер Ю.Ю.,

Учасники справи :

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Харківська міська рада

третя особа - Департамент реєстрації Харківської міської ради

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Департамент реєстрації Харківської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права користування житловим приміщенням, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року, ухвалене суддею Бугера О.В.,

в с т а н о в и в :

У березні 2016 року позивачзвернулася до суду з позовом, який уточнювала просила суд встановити факт проживання її та ОСОБА_2 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю починаючи з січня 2001 року. Визнати за нею право користування кімнатою житловою площею 14,7 кв.м. у трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Позовна заява мотивована тим, вона проживала зі своїми батьками ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та рідним братом ОСОБА_2 в трьохкімнатній квартирі за адресою АДРЕСА_2 , яка була отримана на підставі ордеру №27665 на житло виданого на підставі рішення Орджонікідзевського виконкому (спільне рішення адміністрації і фабзавмісцевкому від 07.04.1971 року №103.

У позові вказувала про те, що 17.03.1982 батьки розлучились та в 1989 році було проведено обмін трьохкімнатної квартири на підставі договору обміну на дві різні квартири - квартиру АДРЕСА_3 1989 році зареєструвалась її мати, брат та вона, та на кімнату житловою площею 14,7 кв.м. в трьохкімнатній квартирі 4 будинку АДРЕСА_5 де з 1989 році зареєстрований був її батько на підставі ордеру №7766 від 01.09.1989 року, ордер виданий на підставі рішення станкоремонтного заводу від 18.08.1989 року в порядку обміну житлового приміщення.

Обґрунтовуючи позов зазначала, що з 1994 року в кімнаті житловою площею 14,7 кв.м. в трьохкімнатній квартирі АДРЕСА_1 зареєструвався та став проживати разом із батьком її брат. У вересні 2001 року батько помер, після його смерті особовий рахунок на кімнату було переоформлено на брата та відповідно до рішення Харківської міської ради від 02.10.2013 року №617 брата визнано наймачем цієї кімнати.

Зазначала у позові, що брат хворів на онкологічне захворювання та з січня 2011 року вона почала проживати з братом постійно, як одна родина, мали єдиний бюджет, вели спільне господарство, в квартирі знаходяться її особисті речі та меблі, за місцем роботи вона повідомила про нове місце проживання. Брат звертався за життя до паспортиста з проханням зареєструвати її у кімнаті, але йому було роз`яснено, що це не є можливим, рекомендовано було провести приватизацію та залишити кімнату у спадок, що брат не встиг зробити так як ІНФОРМАЦІЯ_3 він помер.

У позові посилалася на те, що після смерті брата продовжує проживати в кімнаті, оскільки протягом тривалого часу вона проживала в ній, була членом сім`ї наймача, однак на реєстраційному обліку не перебувала, вважала, що наявні підстави для визнання за нею права користування житловим приміщенням та постановлення її на реєстраційний облік.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що матеріали справи не знайшли підтвердження того, що стосунки між позивачем та її померлим братом починаючи з 2011 року свідчать про сукупність факторів спільного проживання, пов`язані спільним побутом та наявності взаємних прав та обов`язків.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, порушено норми матеріального права.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначає, що суд першої інстанції при вирішенні спору по суті не звернув уваги на те, що при вирішенні питання про право користування житловим приміщенням є не лише сам по собі факт реєстрації особи в даному приміщенні, а й факт тривалості проживання.

Зазначає, що суд неналежно дослідив та надав оцінку наданим доказам та показанням свідків.

До апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час виникнення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що відповідно до копії ордеру №27665 від 07.04.1971 року ОСОБА_3 отримала трикімнатну квартиру за адресою АДРЕСА_6 на родину ОСОБА_3 - головний наймач, ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - донька, ОСОБА_2 - син. Ордер видано на підставі рішення Орджонікідзевського виконкому від 07.04.1971 року №103 (а.с.10 том 1).

Згідно копій свідоцтв про народження ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідними братом та сестрою, їх батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а.с.23, 24 том 1).

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був розірваний 17.03.1982 (а.с.18 том 1).

ОСОБА_4 1 вересня 1989 року було видано ордер на житлове приміщення на право заняття в порядку обміну житлового приміщення житловою площею 14,7 кв.м. у вигляді однієї кімнати в АДРЕСА_7 (а.с.19 том 1).

З копії свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_4 помер (а.с.25 том 1). Після смерті ОСОБА_4 рішенням спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету ПАТ «Харверст», Харківського верстатобудівного заводу від 26.11.2001 було постановлено переоформити особовий рахунок на кімнату на ОСОБА_2 (а.с.27 том 1).

ОСОБА_2 розірвав шлюб із ОСОБА_6 28.07.1992 року , про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.17 том 1).

ОСОБА_1 відповідно до копії паспорту зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 з 15.11.1989 року, має дитину ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с.21-22 том 1).

Відповідно до копії рішення Харківської міської ради від 02.10.2013 №617 з додатком ОСОБА_2 визнано наймачем однієї кімнати житловою площею 14,7 кв.м. у комунальній квартирі АДРЕСА_1 зі складом сім`ї 1 особа, у зв`язку із смертю наймача ОСОБА_4 (а.с.11 том 1).

З довідки КП «Жилкомсервіс» дільниця №48 вбачається, що у квартирі АДРЕСА_1 був зареєстрований ОСОБА_2 , 1966 р.н., який був основним наймачем, на його ім`я було відкрито особовий рахунок, склад родини зазначено одна особа (а.с.9, 73,74, 75 том 1).

З копії довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 22.03.2016 року вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_8 , основний наймач ОСОБА_3 , а також зареєстрована у квартирі ОСОБА_7 , квартира є неприватизованою (а.с.35, 76 том 1).

Як вбачається із змісту довідки ПАТ «Державний ощадний банк України» від 31.05.2016 року №16-20/801-Б вбачається, що ОСОБА_1 є в списках громадян України, що мають право на приватизацію житла за адресою АДРЕСА_8 , житловий чек не використано. (а.с.98 том 1).

З 03.07.2013 року ОСОБА_2 перебував на пенсії по вислузі років, що підтверджується відповідною копією пенсійного посвідчення (а.с.66 том.1). Із змісту копій виписок з карти стаціонарного хворого №19552 вбачається, що ОСОБА_2 з 02.02.2016 року по 09.02.2016 року, з 23.02.2016 року по 01.03.2016 року, перебував на стаціонарному лікуванні в КЗОЗ «Харківській обласний клінічний онкологічний центр», пройшов 2 курси лікування ( а.с.14,15 том 1). Згідно до наданих чеків вбачається, що в період з січня по березень 2016 року були придбані медпрепарати (а.с.7-10 том 2).

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть та копія актового запису про смерть (а.с.26, 72 том 1). Після смерті ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 здійснювала витрати пов`язані із його похованням, про що свідчать копії рахунку-замовлення №000576 КП «Ритуал», договору-замовлення на організацію та проведення поховання (а.с.12, 13 том 1).

Актом обстеження житлових умов від 20.03.206 року встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2011 року у квартирі АДРЕСА_3 в якій зареєстрована не проживає та особистих речей не має, який складено у присутності свідків (т. 1 а.с.33).

Актом обстеження житлових умов від 20.03.206 року встановлено, що ОСОБА_1 з січня 2011 року разом з братом проживає у квартирі АДРЕСА_1 , який складено у присутності свідків (т. 1 а.с.34).

Відомостей про те, що позивач ОСОБА_8 не була зареєстрована в спірній квартирі незаконно і що вона взагалі ставила таке питання в матеріалах справи відсутні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 3 ЦПК України, 2004 року, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Так, за приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Якщо особи, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Статтею 65 ЖК УРСР визначено, що особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Тобто, право користування жилим приміщенням нарівні з наймачем виникає у тих осіб, які вселилися в якості членів сім`ї наймача в установленому законом порядку.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів з урахуванням вищезазначеного, не погоджується з висновком суду першої інстанції і вважає, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення не відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального права і висновок суду не відповідає встановленим обставинам, що згідно ст. 376 ЦПК України, є підставою для скасування рішення суду в цій частині і ухваленням нового про задоволення позову.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Судовим розглядом встановлено, що сусіди які буди допитані в якості свідків, підтвердили факт проживання ОСОБА_1 з братом ОСОБА_2 протягом тривалого часу однією сім`єю.

Цей факт також підтверджується актом обстеження житлових умов квартири АДРЕСА_1 , в якому вказано, що з січня 2011 року вони проживали разом, пов`язані були спільним побутом. Матеріали справи свідчать про сукупність факторів спільного проживання позивача з померлим братом (т.1 а.с. 34).

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи вищенаведене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, та з урахуванням зазначених норм права, враховуючи обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю і ухвалити у відповідній частині нове рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 3, 10, 12, 13, 89, 351, 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 16 квітня 2019 року - скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити. Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з рідним братом ОСОБА_2 , за адресою АДРЕСА_7 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , право користування житловим приміщенням - кімнатою житловою площею 14,7 кв.м. в трьох кімнатній квартирі АДРЕСА_1 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий С.С. Кругова

Судді І.О. Бровченко

О.В. Маміна

повний текст постанови

складено 12 серпня 2019 року