Ухвала

30 січня 2019 року

м. Київ

справа № 493/753/17

провадження № 61-1372 ск 19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу та за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за автомобіль,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 і ОСОБА_1 про стягнення з відповідачів по 197 940 грн 86 коп. боргу.

ОСОБА_1 теж звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення на її користь вартості 1/2 частки автомобіля.

Вказані провадження були об'єднані в одне провадження.

Рішенням Балтського районного суду від 14 лютого 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2, 197 940 грн 86 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за автомобіль відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року змінено в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 та стягнення судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_3, на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 197 940 гривень 86 копійок. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 197 940 гривень 86 копійок. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У січні 2019 року до Касаційного цивільного суду в складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року, у якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила вказані судові рішення скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, виходячи з наступних підстав.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев'ята статті 19 ЦПК України).

У вказаній справі ціна позову становить 395 881 грн 72 коп. грн, яка станом на 1 січня 2019 року не перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн ? 500 = 960 500 грн).

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Таких випадків судом не встановлено.

Посилання у касаційній скарзі про те, що справа має для заявника виняткове значення та становить фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної карги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services

v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року.

Враховуючи викладене, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, тому у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Балтського районного суду Одеської області від 14 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Одеської області від 19 грудня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення боргу та за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за автомобіль відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта