Єдиний унікальний номер 236/4287/18 Номер провадження 22-ц/804/1940/19
Доповідач Санікова О. С.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого судді Санікової О. С.,

суддів: Агєєва О.В., Мальованого Ю. М.,

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщені суду в місті Бахмуті цивільну справу № 236/4287/18

за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 травня 2019 року,

(суддя - Саржевська І. В., рішення ухвалено у м. Лиман, повний текст судового рішення складено 23 травня 2019 року),

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, в якій, з урахуванням уточнень, просив стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі у розмірі 9525,59 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 84 626,29 грн., відшкодувати моральну шкоду в розмірі 20 000,00 грн. та судові витрати в розмірі 3500,00 грн., посилаючись на те, що він перебував у трудових відносинах з відповідачем до 20.06.2017 року, звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін. При звільненні відповідач не виплатив йому зазначену заборгованість.

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 травня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.

Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати в розмірі 7 315,19 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 травня 2019 року в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 7 315,19 грн. скасувати; ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог ОСОБА_1 відмовити; судові витрати покласти на позивача.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.

Зокрема відповідач зазначає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги та стягнув невиплачену заробітну плату в сумі 7 315,19 грн., оскільки відповідач не мав об`єктивної можливості перевірити факт виконання позивачем своїх професійних обов`язків та виконати свої зобов`язання за трудовим договором, у зв`язку з тим, що виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» здійснював господарську діяльність на території окремих районів Донецької області, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та внаслідок настання форс-мажорних обставин, встановлених науково-правовим висновком Торгівельно-промислової палати України № 126/2/21-10.2 від 16 січня 2018року.

Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність у нього перед позивачем заборгованості із заробітної плати у зв`язку з відсутністю первинних документів: штатного розпису, розцінок та норм праці, табелю обліку використання робочого часу, розпорядження про надбавки та премії, на підставі яких проводиться нарахування заробітної плати.

Також вважає, що відсутність даних в індивідуальних відомостях застрахованих осіб і відомостях центральних баз даних Державного реєстру фізичних осіб про доходи вказує на відсутність проведення нарахувань, а як наслідок і заборгованості, що сталося внаслідок дії форс-мажорних обставин.

Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. У ч.3 цієї статті зазначено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати у розмірі 9 525,59 гривень, середнього заробітку за час затримки розрахунку в розмірі 84626,29 грн., відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн.

Враховуючи те, що апеляційним судом не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі та зважаючи на те, що ціна позову не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб, справа підлягає розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно записів в трудовій книжці НОМЕР_1 ОСОБА_1 з 1994 року працював на різних посадах у відділеннях ДП «Донецька залізниця». З 28.06.2016 року перебував на посаді бригадира (звільненим) підприємств залізничного транспорту 5 розряду дільниці екіпірування локомотивів оборотного депо ст. Должанська ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» СП «Донецька дирекція залізничних перевезень» РФ «Донецька залізниця» ПАТ «Українська залізниця» (а.с.11-15).

Наказом начальника СП «Донецька дирекції залізничних перевезень» від 17.03.2017 року № 236/ДНД було встановлено початок простою з причин, незалежних від працівників, у вказаному виробничому підрозділі залізниці з 20.03.2017 року (а.с.21-22).

Згідно з наказом (розпорядження) про припинення трудового договору № 2141/ДН-ОС від 20.06.2017 ОСОБА_1 з 20.06.2017 звільнений з посади бригадира(звільненим) підприємств залізничного транспорту 5 розряду дільниці екіпірування локомотивів оборотного депо ст. Должанська ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» за пунктом 1 статті 36 КЗпП України за згодою сторін, про що також зроблений відповідний запис в його трудовій книжці. Зазначений наказ видано структурним підрозділом "Донецька дирекція залізничних перевезень" Регіональної філії "Донецька залізниця" Публічного акціонерного товариства "Українська залізниця" (а.с. 10).

В наказі про припинення трудового договору зазначено, що ОСОБА_1 має право на компенсацію за 30 днів відпустки. Даних про оскарження вказаного наказу чи його скасування суду не надано.

Позивачем надані суду на підтвердження не виплаченої заробітної плати розрахункові листи (табулеграми) за період з березня по червень 2017 року, в яких зазначені суми: березень - 3 727,74 грн., квітень 2017 року- 872,65 грн., травень 2017 року- 939,78 грн., червень 2017 року - 5 502,76 грн.(в тому числі компенсація за невикористану відпустку)(а.с.16-20).

Згідно розрахунку заробітної плати за березень 2017 року сума до оподаткування складає 3 659,55 грн., за березень - червень 2017 року входить оплата простоїв (код 340). Згідно повідомлення у відзиву представника відповідача за першу половину березня 2017 року - ОСОБА_1 було нараховано та виплачено заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 517,34 грн., що підтверджується копією додатку до відомості на виплату грошей № 5 (а.с.69-70).

Крім того, позивачем надані копії табелів обліку використання робочого часу, які підписані заступником начальника депо, головним інженером ВП «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо», головним бухгалтером, працівником кадрової служби, інженером з організації та нормування праці, на підписах яких мається печатка підприємства: за березень позивачем відпрацьовано 10 днів, за квітень, за травень, за червень- «0», перебував у простої: березень-10 (80 год.), квітень-19 (52 год.), травень - 7 (56 год.), червень - 3 (24 год.) (а.с.28-31).

Відповідно до довідки про нараховані до виплати та несплачені суми заробітної плати, підписаної гол. інженером та гол. бухгалтером підприємства, сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 складає: березень 2017 року - 3 727,74 грн., квітень 2017 року - 872,65 грн., травень 2017 року - 939,78 грн., червень 2017 року - 5 502,76 грн., а усього 11 042,93 грн.(а.с.27).

Також, згідно наданих позивачем індивідуальних відомостей про застраховану особу з Пенсійного Фонду України від 12.10.2018 року сума нарахованого доходу (заробітна плата код 40150216) за 1 квартал 2017 року ОСОБА_1 становить 11 369,16 грн. (3 903,47 + 3 737,95 + 3 727,74)(а.с.32-36).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 червня 2014 року №200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», прийнятою відповідно до Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування», вирішено утворити публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» на базі Державної адміністрації залізничного транспорту, підприємств та установ залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття, у тому числі на базі Державного підприємства «Донецька залізниця» згідно додатку №1.

Також Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 вересня 2015 року за №735 затвердив Статут ПАТ «Українська залізниця», відповідно до якого товариство є правонаступником усіх прав та обов`язків Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту.

21 жовтня 2015 року в Єдиному державному реєстрі проведено державну реєстрацію ПАТ Українська залізниця. «Державне підприємство Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

Факт знаходження позивача в трудових відносинах з відповідачем підтверджується записами в його трудовій книжці, наказом про припинення трудового договору. Трудова книжка позивача за вказаний період не містить даних щодо припинення трудового договору. Останній запис в трудовій книжці позивача зроблений відповідачем. Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що АТ «Українська залізниця» є належним відповідачем у справі.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що позивач та відповідач перебували у трудових відносинах, які закінчились звільненням першого за угодою сторін 20.06.2017 року. Позивачем надані до суду підтвердження факту не виплати заробітної плати в день звільнення, гарантовані Конституцією України, нормами КЗпП України, Закону України «Про оплату праці». Відсутність вини відповідача підтверджена науково-правовим висновком Торгово-промислової палати України від 16.01.2018 року № 126/2/21-10.2.

Такі висновки суду є правильними.

Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно із частиною 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Відповідно до частини 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про наявність заборгованості з виплати заробітної плати у розмірі 7 315,19 грн. на користь позивача.

Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За частинами 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За статтею 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Проте, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність первинної документації, як на підставу для відмови у виплаті позивачу заробітної плати, є безпідставними з огляду на положення частини першої статті 76 ЦПК України, відповідно до якої доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Крім того, суд першої інстанції правомірно врахував Науково-правовий висновок Торгово-Промислової палати України, оскільки ним підтверджено, що починаючи з 20 березня 2017 року відсутня вина відповідача у несвоєчасному розрахунку з позивачем при звільненні, що унеможливлює застосування судом вимог ст. 117 та ст.237-1 КЗпП України у цій справі. Разом з тим, наявність такого висновку не звільняє відповідача від обов`язку виплати заробітної плати працівнику, яка не була своєчасно виплачена.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення, рішення Краснолиманського міського суду Донецької області від 22 травня 2019 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: