Справа № 426/3140/19
РІШЕННЯ

іменем України

20 грудня 2019 року , Сватівський районний суд

Луганської області

у складі головуючого судді Половинки В.О.

за участю секретаря судового засідання Концур А.І.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сватове Луганської області цивільну справу за позовом Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа- Державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакал Олександр Євгенійович- ,

встановив:

До суду звернувся представник Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 листопада 2017 року № 2687, видане ОСОБА_1 державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакал Олександр Євгенійович в частині включення до складу спадщини недоотриманих ОСОБА_2 сум щомісячних страхових виплат за період з 01.12.2014 по 27.04.2017, враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року в розмірі 26 635, 14 гривень та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакал Олександр Євгенійович 22 листопада 2017 року видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, яке залишилося після смерті її чоловіка, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зокрема, у свідоцтві зазначено, що до складу спадщини померлого входить: невиплачені суми страхових виплат, що знаходяться на рахунках управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області в розмірі 30 748, 29 гривень. Посилаючись на правову позицію, відображену в постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, позивач вважає, що особи з населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, яким є чоловік відповідача мають право на одержання страхових виплат за умови переміщення в населенні пункти, на території яких органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі, що має бути підтверджено довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Натомість померлий за період з 01.12.2014 по 27.04.2017 не звертався з відповідною заявою до робочих органів Фонду, у зв`язку з чим йому було фактично нараховані та залишилися невиплаченими щомісячні страхові виплати. Щомісячні страхові виплати за цей період могли бути нараховані померлому лише на підставі його заяви робочим органом Фонду за фактичним місцем його проживання (перебування). Однак останній не скористався своїм правом на отримання страхових виплат відповідно до чинного законодавства, тому страхові щомісячні виплати з 01.12.2014 року йому не нараховувалися. Щодо довідки, на підставі якої видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину, позивач зазначає, що інформація, викладена у ній, не врахована державним нотаріусом і він посвідчив право відповідача на спадщину за законом на кошти у сумі 26 635, 14 гривень, на право на які у померлого за життя не виникло.

Ухвалою суду від 20 травня 2019 року відкрито провадження в справі за правилами загального позовного провадження (а.с. 17).

30 травня 2019 року від представника позивача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області - Машко Н.М., надійшла заява, відповідно до якої на вимогах позову наполягав, з підстав викладених в позовній заяві, справу розглядати без його участі (а.с. 24).

04.06.2019 року та 01.07.2019 року від представника третьої особи - Державного нотаріуса Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакал Олександра Євгенійовича, надійшли заяви про розгляд справи за відсутності представника третьої особи та надав відзив по даній справі, посилаючись на те що, підстав вважати, що відповідач не мала права на спадкування позивачем не доведено, вважає позов не може бути задоволений, оскільки документи КМУ та Верховного суду України, наведені у позовній заяві, стосуються порядку виплати вище вказаних виплат, а не права на їх отримання. (а.с. 26-27, 34).

Ухвалою суду від 12 червня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду (а.с. 30).

У судове засідання представник позивача не прибув, у раніше поданих заявах просив розглянути справу без його участі та на вимогах позову наполягав.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Луганської області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач ОСОБА_1 у встановлений судом строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася, ухвала суду від 20 травня 2019 року нею була отримана 24 травня 2019 року, а відзив відповідача був надісланий до суду 07.08.2019 року та зареєстрований лише 12.08.2019 року.

Відповідно до ч.2 ст. 191 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.

Таким чином, суд позбавлений можливості взяти до уваги відзив відповідача, який наданий відповідачем після спливу встановленого судом строку, при цьому відповідач не просила поновити їй вказаний строк.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 вважає себе спадкоємицею та має право на відповідні виплати.

Суд, вислухавши відповідача, розглянувши матеріали справи, дослідивши у сукупності надані сторонами докази, з`ясувавши позиції учасників провадження, суд дійшов до наступного висновку.

Згідно інформації Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Луганській області від 08.11.2017 №03/2186 потерпілому ОСОБА_2 не виплачено щомісячні страхові виплати за липень листопад 2014 року на загальну суму 4 113, 15 гривень. Також необхідно донарахувати потерпілому щомісячні страхові виплати з 01.12.2014 року по 27.04.2017 року (включно), враховуючи перерахунок щомісячних страхових виплат з 01.03.2017 року та доплату по перерахунку щомісячних страхових виплат з 01.03.2014 року на суму 26635, 14 гривень. Загальна сума недоотриманих страхових виплат складає 30 748, 29 гривень. (а.с.8).

ОСОБА_1 , яка є дружиною потерпілого, 22.11.2017 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на майно, відповідно до якого спадщина складається з: невиплачених страхових виплат, що знаходяться на рахунку управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Луганській області в розмірі 30 748, 29 гривень.(а.с.50)

ОСОБА_2 перебував на обліку та отримував щомісячні страхові виплати у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Луганської області в м. Краснодон Луганської області.

Згідно ст. 81 ЦПК України, на сторони покладено обов`язок доведення тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень.

Постанова Фонду про припинення страхових виплат потерпілому ОСОБА_2 у матеріалах справи відсутня.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України № 1085-р визначено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року №1276-р «Про внесення змін у додатки 1 і 2 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року № 1085 внесено зміни до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. До складу визначених переліком населених пунктів увійшло м. Сорокине (Краснодон ) Луганської області.

Відповідно до статей 1216, 1218,1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1227 ЦК України суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.

Статтею 47 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування" передбачено, що належні суми страхових виплат, що з вини Фонду не були своєчасно виплачені особам, які мають на них право, у разі смерті цих осіб виплачуються членам їхніх сімей, а в разі їх відсутності - включаються до складу спадщини.

Правовий аналіз вказаних норм свідчить про те, що до складу спадщини входить сума страхових виплат, які були нараховані, але не отримані спадкодавцем за життя.

Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У пункті 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 р. роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

На підставі належним чином оцінених доказів, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки страхові виплати призначалися потерпілому ОСОБА_2 пожиттєво, постанова про припинення цих виплат виконавчою дирекцією Фонду соціального страхування України в м. Краснодон Луганської області не виносилася, а тому ці виплати увійшли до складу спадщини, право на яку має відповідач.

Доводи позивача, що ОСОБА_2 не перемістився з тимчасово окупованої території України, та не набув права на страхові виплати, не заслуговують на увагу, оскільки відсутність довідки про взяття на облік як особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції, не є підставою для не нарахування йому належних страхових виплат, оскільки останні є його майном в розумінні статті 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Доводи про припинення забезпечення діяльності відділення в м. Сорокине (Краснодон) Луганської області, та як наслідок припинення виплати страхового відшкодування потерпілому, не заслуговують на увагу, оскільки Європейський Суд з прав людини зауважив, що органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів як на причину невиконання своїх зобов`язань.

Посилання позивача на те, що на момент смерті спадкодавця щомісячні страхові виплати нараховані не були, а відтак в розумінні статті 1227 ЦК України не можуть входити до складу спадщини, також до уваги не приймаються, оскільки вказані доводи спростовуються довідкою, наданою Фондом на запит нотаріуса щодо наявності недоотриманих ОСОБА_2 сум страхових виплат.

Крім того, посилання позивача на правові позиції, викладені у постанові Верховного суду України у справі №243/746/16-ц, суд вважає необґрунтованим, оскільки правовідносини у справі, що розглядалася у касаційній інстанції не тотожні спірним правовідносинам, що розглядаються наразі. Так, касаційним судом висловлена правова позиція стосовного правовідносин які виникли між потерпілим від нещасного випадку (Позивачем) і Фондом з приводу стягнення недоплаченої страхової виплати під час перебування на тимчасово непідконтрольній Україні території. Так, у постанові наголошено, що жодними законодавчими актами не передбачено здійснення страхових виплат потерпілим, які не перемістились із тимчасово окупованої території на підконтрольні органам державної влади території, тому вимоги про стягнення страхових виплат під час перебування потерпілого на непідконтрольній території України є необґрунтованими.

Водночас, справа, що розглядається, стосується правовідносин, які випливають зі спадкового права, а саме, визначення складу спадщини та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, тому застосовування правових позицій Верховного Суду України, викладених у постанові від 12 квітня 2017 року за аналогією, є неправильним.

Окрім того, правові позиції, викладені у постанові ВСУ від 12 квітня 2017 року, на які посилається відповідач, не можуть застосовуватися до спірних правовідносин, оскільки за своїм змістом суперечать правовим позиціям, викладеним у постанові Верховного Суду від 20 вересня 2018 року по справі № 243/3505/16-ц, де вказано, зокрема, що жоден із законів не передбачає такої підстави для припинення соціальних виплат, як відсутність у особи її реєстрації як внутрішньо переміщеної.

Більш того, у вказаній постанові ВС наголошено, що підзаконні нормативні акти не регулюють питання щодо здійснення страхових виплат особам, які з районів проведення АТО до теперішнього часу не переселилися та продовжують проживати за своїм постійним місцем проживання на території, яка не контролюється органами державної влади. Ці підзаконні акти не є законом, тому не можуть звужувати чи скасовувати права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.

Підсумовуючи наведене суд, дійшов до висновку, що померлий ОСОБА_2 не мусив переміщуватися з тимчасово окупованої території України для звернення про продовження страхових виплат, відсутність такого звернення не є підставою припинення виплат. Склад спадщини, визначений державним нотаріусом Марківської державної нотаріальної контори Луганської області у свідоцтві про прийняття спадщини за законом, є правильним, нотаріус відповідно до вимог ст. 1227 ЦК України правомірно видав відповідачу свідоцтво про право на спадщину за законом, у тому числі на недоотримані страхові виплати, оскільки його зміст повністю кореспондується зі змістом інформації Фонду про наявність заборгованості за страховими виплатами. З огляду на це, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що задоволенню не підлягають.

Відмовляючи у задоволенні позову за необґрунтованістю, суд, відповідно до п.2 ч.1 ст. 141 ЦПК України, покладає судові витрати на позивача, тому позовні вимоги у частині стягнення з відповідача сплаченого судового збору у розмірі 1921,00 гривень задоволенню також не підлягають.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 1227,1218,1269,1301, п. п. 23, 27 Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 12,13,77-81, 263 - 265, 354, 355 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області в особі Біловодського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Луганській області до ОСОБА_1 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, третя особа - Державний нотаріус Марківської державної нотаріальної контори Луганської області Ченакал Олександр Євгенійович у зв`язку з необґрунтованістю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Луганського апеляційного суду безпосередньо або через Сватівський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення складено 20 грудня 2019 року.

Суддя Сватівського

районного суду В. О. Половинка