Справа № 338/822/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/1541/19
Головуючий у 1 інстанції Круль І. В.
Суддя-доповідач Горейко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Василишин Л.В., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

з участю апелянта, його представника ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Порогівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод в користуванні дорогою шляхом демонтажу самовільно споруджених воріт та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні дорогою, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Богородчанського районного суду, ухвалене у складі судді Круль І.В. 30 липня 2015 року в с-щі Богородчани,

в с т а н о в и в:

28.05.2015 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Порогівська сільська рада Богородчанського району Івано-Франківської області, про усунення перешкод в користуванні дорогою шляхом демонтажу самовільно споруджених воріт та зобов`язання не чинити перешкод в користуванні дорогою.

В обґрунтування позову зазначив, що він є власником домоволодіння та земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_1 . Для заїзду до свого будинку він змушений проїжджати повз господарства відповідачів. Однак, протягом останніх двох років відповідачі самовільно встановили ворота на межі своїх господарств, чим повністю унеможливили користування дорогою. З метою врегулювання спору він звернувся до Порогівської сільської ради. 07.07.2014 року комісія сільської ради склала акт, яким зобов`язала відповідачів не чинити перешкод та прибрати ворота з дороги. Проте, жодних дій на виконання вказаного акту відповідачі не вчинили, у зв`язку з чим він змушений звертатися в суд.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог просив зобов`язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні дорогою по АДРЕСА_1 , яка розташована до його господарства по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу встановлених воріт.

Рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоду в користуванні дорогою до належної ОСОБА_4 на праві власності земельної ділянки, яка розташована до господарства по АДРЕСА_1 , шляхом демонтажу встановлених воріт. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем доведено належними та допустимими доказами, що через господарства відповідачів проходить дорога (АДРЕСА_5), яка веде до господарства позивача та інших жителів вулиці. Оскільки відповідачі чинять перешкоди у користуванні позивачу дорогою, суд дійшов висновку про зобов`язання усунути перешкоди у користуванні дорогою шляхом демонтажу встановлених воріт.

Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_5 - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що вказане рішення ухвалене про права, свободи, інтереси та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі.

Зокрема зазначає, що вказана в оскаржуваному рішенні «спірна дорога» чи «проїзд» чи «заїзд до ділянки ОСОБА_4 » є частиною подвір`я ОСОБА_5 , яке перебуває у його користуванні та користуванні його родини з 1922 року. Також оскаржуваним рішенням суд зобов`язав відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 демонтувати ворота, які є власністю ОСОБА_5 та відображені у технічному паспорті на його домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1 . Крім того, в оскаржуваному рішенні суд встановив обставини, з якими ОСОБА_5 не погоджується, а саме, що житловий будинок АДРЕСА_5 належить ОСОБА_3 .

Оскільки ОСОБА_5 не був залучений до участі у справі, він не мав можливості спростувати такі неправдиві відомості та надати суду свої доводи і заперечення. При цьому, саме ОСОБА_5 , 1937 року народження, понад 60 років і станом на сьогоднішній день проживає у вищевказаному будинку, збудованому ще в 1922 році батьками його дружини, і саме за ним рахувалося дане домоволодіння, що підтверджується випискою з погосподарської книги Порогівської сільської ради, відміткою в паспорті про прописку в с. Пороги з 27.04.1979 року, страховими свідоцтвами про страхування житлового будинку та господарства по АДРЕСА_2 , договорами про користування електричною енергією та квитанціями про оплату електроенергії станом на день подання скарги, листуванням ОСОБА_5 з ДП «Діпромісто» щодо оновлення генплану с. Пороги та відповіддю ДП «Діпромісто» від 04.08.2015 року. Крім того, саме у зв`язку з тим, що домоволодіння по АДРЕСА_2 було закріплено і перебувало у користуванні ОСОБА_5 , 26.10.2018 року за ним зареєстровано право власності на це домоволодіння.

У зв`язку з тим, що власника спірних воріт та домоволодіння на спірній земельній ділянці не було залучено до участі у справі, суд не встановив, за якою саме адресою знаходяться ворота, які мають бути демонтовані, кому вони належать, коли та ким їх влаштовано, на підставі чого судом визначено, що ці ворота є такими, що «встановлені самочинно». Також судом не визначено статусу спірної земельної ділянки, на якій розташовані дані ворота, тобто чи це «дорога загального користування», «дорога місцевого значення», «проїзд», «заїзд».

При цьому представник апелянта зауважує, що домоволодіння ОСОБА_5 разом із спірними воротами побудоване орієнтовно у 1922 році як єдине цілісне господарство, а тому при проектуванні ОСОБА_4 нового будинку та влаштуванні дороги, необхідно було зберегти структуру існуючої забудови, яка склалася. Крім того, у будівельному паспорті ОСОБА_4 , так само як і в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 2014 року, зображено проїзд до будинку ОСОБА_4 лише з південної сторони, в той час як домоволодіння ОСОБА_5 разом із спірними воротами розташоване з північної сторони як цілісний об`єкт, не розділений наскрізною дорогою чи проїздом.

Таким чином, оскаржуване рішення є необґрунтованим, судом допущено неповне з`ясування обставин справи, висновки суду ґрунтуються на припущеннях та не відповідають обставинам справи, а також рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення.

З наведених мотивів просила рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Учасники справи правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В засіданні апеляційного суду апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Відповідачі погодились з доводами апеляційної скарги та пояснили, що вони перебувають в родинних стосунках з апелянтом. Будинок по АДРЕСА_2 належить на праві власності апелянту ОСОБА_5 та розташований поряд з будинком АДРЕСА_4 . Будинок АДРЕСА_2 побудований в 1922 році батьками дружини ОСОБА_5 , а будинок АДРЕСА_2 побудований сім`єю ОСОБА_2 . Внук ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 - ОСОБА_3 з 2014 року проживає в с. Яблуниця, хоча залишився зареєстрованим на проживання за адресою: АДРЕСА_2 . Спірні ворота, які суд зобов`язав Фуфальків знести, були власністю ОСОБА_5 , який не був залучений до участі в справі, у зв`язку з чим оскаржуване рішення стосується прав та обов`язків ОСОБА_5 .

Позивач, його представник та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Від представника позивача - адвоката Широких Ю.В. до суду поступило письмове клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому засіданні, яке призначено на 9-30 год. в Івано-Франківському міському суді.

Позивач та представник третьої особи не повідомили суду про причину неявки.

З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив провести розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, пояснення апелянта, його представника, відповідачів, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , поданою його представником ОСОБА_1 , необхідно закрити з таких підстав.

Встановлено та вбачається з матеріалів справи, що рішенням виконавчого комітету Порогівської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області від 11.12.2007 року №111 ОСОБА_4 надано дозвіл на перебудову житлового будинку на старому садибному місці по АДРЕСА_4 (а.с. 58 в т. 1).

З акту та схеми виносу в натуру осей будівель від 19.02.2008 року вбачається, що земельна ділянка ОСОБА_4 по АДРЕСА_4 межує зліва із землями сільської ради (дорога), а справа - із землями ОСОБА_3 (а.с. 59, 60 в т. 1).

Рішенням Порогівської сільської ради від 16.04.2014 року №456-19/2014 ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,15 га на умовах безоплатної передачі у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_4 за рахунок земель, які були в користуванні громадян, категорія земель - землі житлової та громадської забудови (а.с. 54 в т. 1).

Згідно з проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), зокрема кадастрового плану земельної ділянки та акту встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) від 01.05.2014 року, ОСОБА_4 встановлено та узгоджено зовнішні межі земельної ділянки, а також вказано дорогу, яка в кадастровому плані земельної ділянки значиться під літерами «А-Б» (а.с. 55, 56 в т. 1).

16.02.2015 року ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, відповідно до якого він є власником земельної ділянки площею 0,1499 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), розташованої по АДРЕСА_1 (а.с. 10 в т. 1).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 проживають в АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 відповідно та згідно з обліковими картками об`єктів погосподарського обліку на 2011-2015 роки вони є користувачами земельних ділянок для обслуговування житлового будинку та споруд (а.с. 63-70 в т. 1).

Встановлено, що спір між позивачем та відповідачами виник з приводу користування дорогою (АДРЕСА_5 ), яка розділяє подвір`я відповідачів та веде до господарства позивача.

З метою врегулювання спору позивач звертався до Порогівської сільської ради і 07.07.2014 року комісією сільської ради складено акт, затверджений рішенням Порогівської сільської ради від 08.07.2014 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано прибрати ворота з дороги та не чинити перешкод у проїзді до житлових будинків сусідів (а.с. 5, 6 в т. 1).

Оскільки відповідачі в добровільному порядку жодних дій на виконання вказаного акту не вчинили, то позивач звернувся в суд з даним позовом і оскаржуваним рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 187-189 в т. 1).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 08 червня 2016 року ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 жовтня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 221-223 в т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року залишено без змін (а.с. 62-65 в т. 2).

Постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2016 року залишено без змін (а.с. 33-36 в т. 3).

Отже, рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року набрало законної сили 20 вересня 2016 року.

В обґрунтування апеляційної скарги представник апелянта зазначила, що не залучивши ОСОБА_5 до участі у справі, суд ухвалив рішення про його права, свободи, інтереси та обов`язки, оскільки вказана в оскаржуваному рішенні дорога до земельної ділянки ОСОБА_4 є частиною подвір`я ОСОБА_5 і ворота, які суд зобов`язав відповідачів демонтувати, також є його власністю та входять до складу його домоволодіння, яке знаходиться по АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Правовий аналіз зазначеної норми вказує на те, що розглядаючи апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції насамперед повинен перевірити доводи апелянта щодо порушення його прав та інтересів оскаржуваним рішенням суду, а відтак зробити висновок про наявність у особи права на апеляційне оскарження цього рішення в розумінні ст. 352 ЦПК України.

Особи, які не брали участі у справі мають право оскаржити в апеляційному порядку лише ті судові рішення, які безпосередньо встановлюють, змінюють або припиняють права або обов`язки цих осіб.

Встановлено, що на момент ухвалення оскаржуваного рішення в липні 2015 року саме відповідач ОСОБА_3 був землекористувачем спірної земельної ділянки по АДРЕСА_5 , що підтверджується обліковими картками об`єктів погосподарського обліку на 2011-2015 роки (а.с. 67-70 в т. 1); рішенням Порогівської сільської ради від 13.02.2014 року №441-18/2014, яким ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 0,12 га та 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_4 за рахунок земель, які були в користуванні громадян (а.с. 179 в т. 1); технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 , виготовленим 12.05.2014 року, замовником якого є ОСОБА_3 (а.с. 73 в т. 1); проектом землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виготовленим у 2014 році, і зокрема кадастровим планом земельної ділянки ОСОБА_4 , згідно якого його земельна ділянка від точки Б до точки В межує із землями ОСОБА_3 (а.с. 55 в т. 1).

Наведеним спростовуються доводи апелянта, що судом неправильно встановлено обставини справи про те, що будинок АДРЕСА_5 належить ОСОБА_3 .

Доводи апелянта про те, що ворота, які є його власністю згідно технічного паспорта на домоволодіння АДРЕСА_2 , суд зобов`язав демонтувати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не приймаються судом до уваги, оскільки така технічна документація виготовлялась ОСОБА_5 в 2018 році перед оформленням його права власності на вказаний будинок, тобто багато пізніше від прийняття судом першої інстанції оскаржуваного рішення.

Більше того, технічний паспорт на житловий будинок не є правовстановлюючим документом.

Посилання апелянта на те, що він зареєстрований на проживання в с. Пороги з 27.04.1979 року, що страхові свідоцтва про страхування житлового будинку та господарства по АДРЕСА_2 оформлені на нього, як і договори про користування електричною енергією та квитанції про оплату електроенергії станом на день подання скарги, його листування з ДП «Діпромісто» щодо оновлення генплану с. Пороги та відповідь ДП «Діпромісто» від 04.08.2015 року, не є належними доказами його права власності на домоволодіння по АДРЕСА_2 .

В погосподарських книгах як документах первинного обліку з 1935 року (постанова Ради народних комісарів СРСР від 26.01.1934 року №185 «Про первинний облік в сільських радах», яка втратила чинність згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 17.10.1987 року №1174 «Про визнання такими, що втратили силу рішень уряду СРСР з питань обліку та звітності») зазначались відомості про членів сім`ї, які проживають в господарстві, а також дані щодо землі, будівель і худоби, що знаходяться в особистому користуванні.

За змістом п.п. 1.1., 1.3., 1.11. Інструкції з ведення погосподарського обліку в сільських, селищних та міських радах, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 08.12.2010 року №491, яка втратила чинність згідно з наказом Державної служби статистики України від 11.04.2016 року №56, у рамках погосподарського обліку, як виду первинного обліку, місцевими радами ведеться облік особистих селянських господарств у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади з питань статистики. Основними інформаційними джерелами погосподарського обліку є: будь-які документальні свідчення щодо об`єкта погосподарського обліку: паспорти, свідоцтва, земельно-кадастрова документація, технічні паспорти, правовстановлюючі документи, рішення органів виконавчої влади й органів самоврядування будь-якого рівня, господарюючих суб`єктів, письмові заяви громадян тощо; усні повідомлення, заяви громадян; наочна інформація, отримана під час суцільних обходів і перевірок.

За даними облікової картки об`єктів погосподарського обліку на 2011-2015 роки (а.с. 67-70 в т. 1) в графі «Прізвище, ім`я, по-батькові голови домогосподарства по АДРЕСА_4 » зазначено ОСОБА_5 , яке закреслено і записано ОСОБА_3 ; зареєстрованими за вказаною адресою, крім ОСОБА_5 , значаться ОСОБА_7 та ОСОБА_3 . За домогосподарством в 2011 - 2014 роках обліковуються земельні ділянки загальною площею 0,66 га, з яких: 0,06 га для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд; 0,60 га для ведення особистого селянського господарства, в 2015 році обліковуються земельні ділянки площею 0,85 га, з них 0,21 га - для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд; 0,64 га для ведення особистого селянського господарства.

Апелянт не надав доказів на підтвердження його доводів про те, що сільська рада самовільно зробила виправлення в графі голови домогосподарства з ОСОБА_5 на ОСОБА_3 та що з цього приводу ним оскаржувались дії сільської ради.

До апеляційної скарги апелянтом долучено витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлям та спорудами по АДРЕСА_2 зареєстроване за ОСОБА_5 22.10.2018 року (а.с. 75 в т. 3).

З наведеного слідує, що 30.07.2015 року на момент ухвалення судом першої інстанції оскаржуваного рішення питання про права чи інтереси ОСОБА_5 цим рішенням не вирішувалося.

Посилання апелянта на те, що домоволодіння ОСОБА_5 разом із спірними воротами побудоване орієнтовно у 1922 році як єдине цілісне господарство, а тому при проектуванні ОСОБА_4 нового будинку та влаштуванні дороги, необхідно було зберегти структуру існуючої забудови, яка склалася; що в будівельному паспорті ОСОБА_4 та в проекті землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_4 2014 року, зображено проїзд до будинку ОСОБА_4 лише з південної сторони, в той час як домоволодіння ОСОБА_5 разом із спірними воротами розташоване з північної сторони як цілісний об`єкт, не розділений наскрізною дорогою чи проїздом, стосуються обставин справи, які досліджувались судами різних інстанцій, в результаті чого й прийнято судом рішення, та не доводять, що таке рішення стосується прав та обов`язків ОСОБА_5 .

Більше того, як ствердив ОСОБА_5 в судовому засіданні, оскаржуване рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року виконане і ворота знесені ще в 2015 році.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.

З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що оскільки рішенням Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року питання про права чи інтереси ОСОБА_5 не вирішувалося, то апеляційне провадження у справі необхідно закрити.

Керуючись ст. ст. 362, 381-384, 390 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_5 , поданою його представником ОСОБА_1 , на рішення Богородчанського районного суду від 30 липня 2015 року закрити.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Головуюча М.Д. Горейко

Судді: Л.В. Василишин

Р.Й. Матківський

Повний текст ухвали складено 18 грудня 2019 року