ПОСТАНОВА

Іменем України

10 грудня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7209/19

провадження № 22-ц/4809/1833/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючої судді Суровицької Л. В.,

суддів Авраменко Т. М., Черненка В. В.

секретар Лазаренко-Шаповалова В.В.

учасники справи :

заявник - лікар - психіатр КНП «Обласної клінічної психіатричної лікарні Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_8, в інтересах ОСОБА_1 ,

Кіровоградська місцева прокуратура - представник прокурор відділу прокуратури області - Володіна Анна Григорівна,

Орган опіки та піклування Світловодської міської ради,

представники ОСОБА_1 - адвокат Ульянов Руслан Анатолійович, ОСОБА_2 ,

опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича, ОСОБА_2 , які діють в інтересах ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2019 року у складі судді Варакіної Н.Б. у справі за заявою лікаря - психіатра КНП «Обласної клінічної психіатричної лікарні Кіровоградської обласної ради» Манько Ірини Володимирівни про госпіталізацію недієздатної особи ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

В С Т А Н О В И В :

Лікар-психіатр КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» ОСОБА_8 звернулась в суд із заявою про госпіталізацію недієздатної оcоби ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , мешканець м. Cвітловодськ Кіровоградської області о 14 годині 05 хвилин був госпіталізований до комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» на підставі направлення на госпіталізацію, виданого 27 вересня 2019 року лікарем-психіатром диспансерного відділення Шуліка С.В., який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного закладу, так як обстеження та лікування можливі лише в стаціонарних умовах, у зв`язку з встановленням в особи тяжкого психіатричного розладу, внаслідок чого він вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих; неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від опікуна - ОСОБА_3 .. У зв`язку з цим ОСОБА_1 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_6 у приймальному відділенні о 14 годині 05 хв. 27 вересня 2019 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації.

ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів - психіатрів вказаного лікувального закладу, яка прийняла рішення про доцільність його госпіталізації до психіатричного закладу, так як його лікування можливе лише в умовах стаціонару, про що надано висновок комісії.

Згода ОСОБА_1 на госпіталізацію не отримана у зв?язку з неможливістю мати його згоду, оскільки він є недієздатною особою (а.с.1-2).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2019 року заяву лікаря - психіатра КНП «Обласної клінічної психіатричної лікарні Кіровоградської обласної ради» Манько І.В. задоволено. Госпіталізовано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою АДРЕСА_1 до КНП «Обласної клінічної психіатричної лікарні Кіровоградської обласної ради» в примусовому порядку для надання психіатричної допомоги.

Рішення суду допущено до негайного виконання.

Суд дійшов висновку, що зібрані у справі докази вказують про наявність підстав для задоволення заяви (а.с.21-22).

В апеляційній скарзі адвокат Ульянов Р.А., Пономаренко Т.М., які діють в інтересах ОСОБА_1 просять скасувати рішення суду першої інстанції з підстав порушення норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Зазначають, що справи вказаної категорії розглядаються за присутності особи, стосовно якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, а також з обов`язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника закладу з надання психіатричної допомоги, законного представника особи, стосовно якої розглядається питання. Проте, крім прокурора участі у розгляді справи жодна з цих осіб не приймала. В рішенні суду не зазначено, з яких саме підстав було госпіталізовано жителя міста Світловодська до обласної психіатричної лікарні, чи вчиняв, чи виявляв наміри ОСОБА_1 вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, чи він був не спроможний задовольняти свої основні життєві потреби. ОСОБА_1 визнаний недієздатним, страждає на психічну хворобу у формі розумової відсталості, але ця хвороба не передбачає поведінки у формі небезпечних дій. Якщо така поведінка мала місце, до суду мали бути надані докази, які підтверджують факт такої поведінки (матеріали поліції, відеодокази, показання свідків тощо). У рішенні суду посилання на такі докази відсутнє. Судом не обгрунтовано висновок про те, що ОСОБА_1 не здатен самостійно задовольняти свої життєві потреби. До смерті його матері у 2012 році ОСОБА_1 не визнавався недієздатним, а був визнаний недієздатним за заявою брата, який є його опікуном. ОСОБА_1 проживає разом із своїм братом-опікуном ОСОБА_3 у домоволодінні, та має частку в цьому майні, і ніяких змін у його психічному стані до 2018 року не спостерігалося. Після одруження ОСОБА_3 , який зареєстрував у домоволодінні свою дружину та її дітей, у поведінці ОСОБА_1 почали відбуватись зміни. Його почали поїти алкоголем, рідну сестру та родичів обмежено у спілкуванні з ним. У жовтні його рідні випадково дізнались про примусову госпіталізацію до лікувального закладу. Рідна сестра ОСОБА_2 звернулась до органу опіки та піклування про негайне звернення до суду з поданням про зміну опікуна, який на її думку хоче позбавитись ОСОБА_1 через штучно створені обставини або штучне погіршення стану його здоров`я з метою заволодіння житловою площею та майном недієздатного. Вважають, що госпіталізація ОСОБА_1 відбулась з грубим порушенням встановленого законом порядку та є протизаконною (а.с. 28-29).

До апеляційної скарги додано копії письмових звернень знайомих та сусідів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 (близько 40 осіб/) до Світловодського Управління соціального захисту населення від 08 жовтня 2019 року про захист прав ОСОБА_1 , про неналежне виконання опікуном ОСОБА_3 обов`язків опікуна, в яких зазначається про те, що ОСОБА_1 нормально спілкується, без агресії з людьми різного віку, нікого не ображає, привітний, допомагає пенсіонерам по господарству (а.с.35,36).

Апеляційне провадження відкрито 21 листопада 2019 року, зазначено, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, ухвалою від 22 листопада 2019 року призначено розгляд справи на 10 грудня 2019 року (а.с. 40, 45).

У відзиві на апеляційну скаргу Кіровоградська місцева прокуратура просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Зазначає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними. ОСОБА_1 є особою з інвалідністю 2 групи по психічному захворюванню з дитинства, встановлений діагноз: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки, які потребують нагляду та лікування. Спостерігався районним психіатром вдома, лікування отримував під наглядом опікуна. ОСОБА_1 потребує лікування, оскільки вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У зв`язку з покращенням психічного стану ОСОБА_1 виписано 31 жовтня 2019 року з психіатричного закладу. Доводи апеляційної скарги про зловживання опікуном своїми обов`язками щодо підстав госпіталізації, є безпідставними. Оскільки ОСОБА_1 визнаний недієздатним 05 лютого 2013 року, з 2013 року це перша госпіталізація, яка викликана погіршенням стану здоров`я та відмовою від приймання ліків. Доводи скарги щодо порушення вимог ст. 341 ЦПК України в частині неявки в судове засідання лікаря-психіатра та ОСОБА_1 також є безпідставними та необґрунтованими ( а.с. 65-67).

Інші учасники справи відзив на апеляційну скаргу не надали.

Адвокат Ульянов Р.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , підтримав доводи апеляційної скарги, а прокурор заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи лікар-психіатр КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» Манько І.В., представник КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , представник органу опіки та піклування Світловодської міської ради Кіровоградської області, в судове засідання апеляційного суду не прибули, про причини неявки суд не повідомили, заяви про відкладення розгляду справи не подавали.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення адвоката Ульянова Р.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 та пояснення прокурора, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи заяву лікаря-психіатра про госпіталізацію недієздатної особи ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку, суд першої інстанції виходив з того, що зібрані у справі докази вказують про наявність підстав для задоволення заяви.

Проте з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може з огляду на наступне.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними.

Відповідно до статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку, зокрема на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Згідно статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Відповідно до вимог ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому, протягом 24 годин з часу госпіталізації, огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці. У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статею 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації.

Частиною 2 ст.22 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до такого закладу в примусовому порядку розглядається судом за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги протягом 24 годин з дня її надходження.

Відповідно до ч.4 ст.22 Закону судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника закладу з надання психіатричної допомоги, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов`язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов`язковою.

Особа, щодо якої суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, має право на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, протягом розгляду справи в суді (ч.5 ст.22 Закону).

Згідно з частинами першою, другою статті 340 ЦПК України у заяві, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про примусову госпіталізацію, подається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

Як підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель м. Світловодська Кіровоградської області був госпіталізований 27 вересня 2019 року о 14 годині 05 хвилин до комунального некомерційного підприємства «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» на підставі направлення на госпіталізацію від 27 вересня 2019 року лікаря-психіатра диспансерного віділення вказаного КНП - ОСОБА_7 , який після особистого огляду ОСОБА_1 зробив висновок про необхідність його госпіталізації до психіатричного закладу, так як обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах,у зв?язку з встановленням у ОСОБА_1 тяжкого психічного розладу, внаслідок чого він: 1) вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють особою безпосередню небезпеку для оточуючих; 2) неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку ОСОБА_1 , які надійшли від опікуна - ОСОБА_3 ..

У зв?язку з цим ОСОБА_1 був оглянутий лікарем-психіатром ОСОБА_6 у приймальному відділенні о 14-05 годині 27 вересня 2019 року, який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації.

ОСОБА_1 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради».

За висновком комісії лікарів -психіатрів від 30 вересня 2019 року огляд ОСОБА_1 проведено на підставі ст.16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у зв?язку з неможливістю мати згоду на госпіталізацію в КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради», оскільки рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 05 лютого 2013 року ОСОБА_1 визнаний недієздатним, опікуном призначений його брат - ОСОБА_3 .

Встановлено, що ОСОБА_1 мешкає з братом-опікуном у місті Світловодську Кіровоградської області. Є особою з інвалідністю 2 групи по психічному захворюванню з дитинства. Раніше до психіатрів КНП «ОКПЛ КОР» не звертався, спостерігався районним психіатром вдома, під наглядом опікуна отримував лікування.

В заяві про госпіталізацію до лікарні опікун зазначив, що психічний стан його підопічного змінився місяць тому, коли він перестав нормально їсти та дуже схуд, вночі не спить, йде з дому, бродить по автомобільній трасі і заважає руху транспорту. Не реагує на зауваження опікуна, кричить на нього, проявляє до нього агресію, б`є руками по голові та ногами в живіт. Ні опікун, ні сусіди не можуть його вгамувати. Він повністю відмовився від ліків, розмовляє з покійними батьками, стверджує, що «бачить» незнайомих людей, які хочуть забрати його на кладовище. Іноді підопічний говорить «Вбийте мене, або я сам себе вб`ю». Мені так жити набридло». Опікун просив про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу, так як сам він похилого віку і в нього немає сили з ним справлятись.

Комісією встановлено, що за психічним станом продуктивний контакт у ОСОБА_1 відсутній. Дезорієнтований у місці перебування та часі. Орієнтований у власній особистості частково - знає своє ім?я. Також знає, що його батьки померли, а він живе з братом. Всі відповіді практично не по суті запитань . Каже наступне: «Все добре, я нічого не хочу, нічого не болить, треба садити город». Не утримує погляд під час співбесіди, непосидючий, постійно кудись рветься, активно розмахує руками. Мислення загальмоване, вкрай примітивне, грубо конкретне. Запас знань та уявлень вкрай низький. Писати, рахувати, читати не вміє. Емоційно не врівноважений, збудливий. Пам?ять та інтелект вкрай низькі. Поведінкою виявляє опосередковані ознаки наявності слухових та зорових галюцинацій - без причини оглядається навколо, до чогось придивляється, періодично з кимось розмовляє. Критика до свого стану повністю відсутня.

Комісією встановлено діагноз: помірна розумова відсталість з порушенням поведінки, які потребують нагляду та лікування.

Комісія вважала доцільним госпіталізувати ОСОБА_1 до КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради» в примусовому порядку на підставі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки ОСОБА_1 вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих, неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність (а.с.3, 4,5).

Опікун ОСОБА_1 - ОСОБА_3 повідомлявся судом першої інстанції про дату, час і місце розгляду справи в порядку окремого провадження за заявою лікаря-психіатра, проте повідомив суд про неможливість прибути в судове засідання та про розгляд справи в його відсутність (а.с.16).

В суді першої інстанції в судовому засіданні 04 жовтня 2019 року були присутні прокурор та лікар-психіатр Манько І.В., яка одночасно на підставі довіреності від 03 жовтня 2019 року представляла КНП «Обласну клінічну психіатричну лікарню Кіровоградської обласної ради» (а.с.18,20).

Як свідчить протокол судового засідання від 04 жовтня 2019 року та аудіо- запис фіксування судового засідання, в судовому засіданні також був присутній ОСОБА_1 щодо якого вирішувалось питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку.

Тому доводи апеляційної скарги про розгляд справи у відсутності вказаних осіб та порушення судом першої інстанції ст.341 ЦПК України, є безпідставними, такими, що спростовуються матеріалами цивільної справи.

Разом з тим, як свідчить запис фіксування судового засідання від 04 жовтня 2019 року, суд не заслухав пояснення ОСОБА_1 , не дав належну оцінку висновку комісії-лікарів щодо підстав госпіталізації в примусовому порядку ОСОБА_1 до психіатричної лікарні, заяві опікуна ОСОБА_3 та наданим в судовому засіданні поясненням лікаря-психіатра Манько І.В..

Як на підстави госпіталізації недієздатної особи - ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку, в заяві лікар-психіатр посилався на вчинення чи виявлення реальних намірів вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для ОСОБА_1 чи оточуючих, або неспроможність ним самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Отже, підставою для застосування примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу є сукупність медичного і юридичного критерію: встановлення наявності у неї хвороби та істотні відхилення від норми в її поведінці, що становлять небезпеку для неї або оточуючих, або неспроможність самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Застосування ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» про примусову госпіталізацію особи до психіатричного закладу, можливе лише у виняткових випадках і при цьому заявником відповідно до вимог ст.ст.12,81 ЦПК України повинні бути надані достатні та достовірні докази на підтвердження дотримання усіх умов примусової госпіталізації, обставин вчинення особою чи виявлення нею наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або доказів того, що особа неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Суд першої інстанції не врахував, що надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод з гарантіями, що передбачені цією статтею.

Проте згідно з практикою Європейського суду з прав людини щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод особа може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступені якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відповідність такого позбавлення особи свободи національному законодавству є недостатньою умовою; воно також має бути необхідним за конкретних обставин, які повинен встановити суд, розглядаючи справу.

Така правова позиція висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 2-1/07 (провадження № 14-9свц18).

Вказані висновки суд має враховувати при виборі і застосуванні відповідних норм права згідно ч.4 ст.263 ЦПК України.

Суд першої інстанції не звернув увагу, що ОСОБА_1 раніше ніколи не госпіталізувався у психіатричний стаціонар.

Твердження у заяві опікуна та у висновку комісії лікарів КНП про те, що ОСОБА_1 спостерігався лікарем-психіатром за місцем проживання, медичними документами не підтверджені.

Суд не дав оцінку тій обставині, що опікун звернувся з питанням отримання направлення на госпіталізацію ОСОБА_1 не до лікаря-психіатра за місцем проживання у м. Світловодську Кіровоградської області, а одразу у диспансерне відділення КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровоградської обласної ради». Не з?ясував, який психічний стан ОСОБА_1 27 вересня 2019 року спонукав опікуна привезти підопічного з м. Світловодська до обласного центру для вирішення питання примусової госпіталізації.

Як свідчать пояснення лікаря-психіатра ОСОБА_8 , надані в суді першої інстанції, опікун ОСОБА_3 при зверненні з питання госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричної лікарні, повідомив, що ОСОБА_1 спричиняє йому побутові проблеми, ламає предмети, проявляє агресію до сусідів, тому просив госпіталізувати в психіатричну лікарню з наступним оформленням в будинок-інтернат, оскільки він з ним не справляється.

У справі відсутні докази щодо наявності тих обставин, на які посилався опікун у заяві про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 , а саме того, що ОСОБА_1 виходив на автомобільну трасу, заважав руху транспорту та наражав себе і оточуючих на небезпеку. Відсутні докази того, що ОСОБА_1 спричиняв опікуну тілесні ушкодження, проявляв до нього агресію чи до сусідів і ні він ні сусіди не могли його вгамувати.

У висновку комісії лікарів зазначено про загальний стан ОСОБА_1 , відсутні посилання на обставини, що свідчать про вчинення ОСОБА_1 чи виявлення ним наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих або того, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, що він страждає на такий психічний розлад, вид і ступінь якого можуть бути підставою для примусової госпіталізації у психіатричну лікарню й лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару.

Матеріалами справи підтверджується, що госпіталізація до психіатричної лікарні була ініційована опікуном виключно на підставі його письмової заяви до КНП за відсутності будь-яких відомостей щодо підтвердження викладених в заяві фактів зверненням до поліції, швидкої психіатричної допомоги, лікаря-психіатра за місцем проживання, зверненнями сусідів у відповідні органи щодо такої поведінки і психічного стану ОСОБА_1 та про наслідки їх розгляду.

Вважаючи доводи заяви лікаря-психіатра про примусову госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу обґрунтованими та доведеними, суд першої інстанції не звернув увагу на положення ч.6 ст.81 ЦПК України про те, що рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях.

В порушення вимог ст.89 ЦПК України суд не оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, внаслідок чого прийшов до висновку про доведеність обставин, що мають значення для справи, які є недоведеними.

Матеріали справи та рішення суду першої інстанції не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які б у своїй достатності та взаємозв`язку свідчили про те, що ОСОБА_1 вчиняв, вчиняє чи виявляє наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, про те, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Сама по собі поведінка ОСОБА_1 без встановлення наслідків цієї поведінки, що передбачено статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» не може бути достатньою підставою госпіталізації особи в примусовому порядку до психіатричного закладу.

Відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…».

Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції про доведеність правових підстав для госпіталізації ОСОБА_1 до психіатричного закладу, є обґрунтованими.

Оскільки викладені у рішенні суду першої інстанції висновки не відповідають обставинам справи, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України це є підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні заяви про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу у примусовому порядку.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить із засад пріоритету забезпечення прав і свобод людини і громадянина при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Керуючись ст.268, п.2 ч.1ст. 374, ст. ст.376, 381-383,384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Ульянова Руслана Анатолійовича, ОСОБА_2, які діють в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 04 жовтня 2019 року скасувати.

В задоволенні заяви лікаря-психіатра КНП «Обласна клінічна психіатрична лікарня Кіровогрдаської обласної ради» про госпіталізацію ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до психіатричного закладу у примусовому порядку, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови у випадку, передбаченому ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуюча суддя Л. В. Суровицька

Судді Т. М. Авраменко

В.В. Черненко