Житомирський апеляційний суд
Справа №286/3133/19 Головуючий у 1-й інст. Білоусенко І. В.
Категорія 18 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Миніч Т. І., Трояновської Г. С.,

за участю секретаря Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №286/3133/19 за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживача та стягнення коштів, за апеляційними скаргами товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Білоусенка І.В. в м. Овручі,

в с т а н о в и в :

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом обґрунтовуючи його тим, що 21.06.2019 між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі ТОВ «Авто Просто») було укладено договір №802382, предметом якого є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір було укладено шляхом його підписання сторонами та додатку №1, додатку №2, які є невід`ємною частиною договору. Терміни, що використовуються у договорі та системі «Автофонд», визначаються договором. 21 червня 2019 року між ним та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір доручення №802382, предметом якого, є зобов`язання сплатити повіреним винагороду TOB «Авто Просто» у сумі 15835,20 грн за рахунок довірителя. Разом з тим, останній договір взаємопов`язаний і укладений з метою виконання попереднього. Позивач зазначав, що наданий TOB «AT Сервіс» рахунок, був ним оплачений. Метою підписання договору про адміністрування №802382 від 21.06.2019 було отримання автомобіля марки/моделі S2, вартість якого 329900,00 грн, а метою договору доручення № 802382 від 21.06.2019 була оплата останнього договору, здійснена лише за умови виконання першого договору, а інакше отримання оплати необґрунтоване. Зрозумівши, що представники відповідачів вводять його в оману, позивач на їх адресу надіслав претензію про спонукання відшкодувати кошти сплачені за наслідками укладення договорів доручення та фінансових послуг №802382 від 21.06.2019, однак відповідачі кошти йому не повернули. Врегулювати дане питання в досудовому порядку не є можливим. Вважає, що спірні договори не відповідають законодавству, порушують його права, як споживача, підписані під впливом обману і є несправедливими. Відтак, просив суд визнати недійсним з моменту укладення договір фінансових послуг № 802382 від 21.06.2019 з додатком №1, додатком №2, укладений між ним та ТОВ «Авто Просто», стягнути з ТОВ «Авто Просто» на його користь кошти в сумі 8782,16 грн. Визнати недійсним з моменту укладення договір доручення № 802382 від 21.06.2019, укладений між ним та ТОВ «AT Сервіс», стягнути з ТОВ «AT Сервіс» на його користь кошти в сумі 15835,20 грн, судовий збір у повному обсязі стягнути солідарно з відповідачів в дохід держави.

Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 31.10.2019 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір фінансових послуг № 802382 від 21.06.2019 з додатком №1, додатком №2, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто». Визнано недійсним договір доручення №802382 від 21.06.2019, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «AT Сервіс». Стягнуто із ТОВ «Авто Просто» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 8782,16 грн. Стягнуто із ТОВ «АТ Сервіс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15835,20 грн. Стягнуто з ТОВ «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» по 1921,00 грн судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ТОВ «Авто Просто», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволення позовних вимог відмовити повністю. Зокрема вказує, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не зазначено, яку саме інформацію відповідачем не було надано ОСОБА_1 . Також, судом зазначено, що умови спірного договору є несправедливими. Разом з цим, питання несправедливості умов договорів, які укладаються з ТОВ «Авто Просто» вже було предметом розгляду у Верховному Суді України та за наслідками розгляду якого, винесено постанову, відповідно до якої «визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Таким чином, висновки суду першої інстанції про невідповідність умов спірного договору положенням ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими.

В апеляційній скарзі ТОВ «АТ Сервіс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі. На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що у порушення вимог ст. 265 ЦПК України, судом першої інстанції не зроблено жодних висновків, які саме положення договору доручення не відповідають Закону. Судом також не вказано, з яких підстав визнається договорів доручення, укладений між ТОВ «АТ Сервіс» та ОСОБА_1 недійсним. Не було встановлено, які саме правовідносини склалися між ОСОБА_1 та ТОВ «АТ Сервіс» та які норми Закону було порушено останнім.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ТОВ «Авто Просто» та апеляційна скарга ТОВ «АТ Сервіс» підлягають задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що на момент вчинення спірних правочинів TOB «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» через свого менеджера-консультанта, який не забезпечив законні права ОСОБА_1 - не надав роз`яснень останньому, а саме, що відповідачі не продають автомобілі, а надають послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. При укладанні спірних правочинів, TOB «Авто Просто» та ТОВ «АТ Сервіс» допустивши нечесну підприємницьку практику, не надали ОСОБА_1 необхідну, доступну та достовірну інформацію, а також у договорах використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого, позивача було введено в оману. Відтак, значна частина умов договору є несправедливими відносно споживача та суперечить положенням Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки фактично всю відповідальність та всі ризики покладено на споживача та виключено таку для відповідача.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 червня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Авто Просто» було укладено договір № 802382, предметом якого, є надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах, спрямованих на придбання автомобіля, за рахунок об`єднання грошових коштів учасників через систему «Автофонд». Договір укладено шляхом його підписання сторонами та додатку №1, додатку №2, які є невід`ємною частиною основного договору. Терміни, що використовуються у договорі та системі «Автофонд», визначаються договором.

В цей же день між ТОВ «АТ Сервіс» та ОСОБА_1 підписаний договір доручення №802382, відповідно до якого довіритель уповноважує повіреного сплатити від імені довірителя винагороду ТОВ «Авто Просто», отриману повіреним від довірителя за цим договором. Сплата винагороди ТОВ «Авто Просто» в розмірі 15 835, 20 грн здійснюється повіреним за рахунок довірителя одноразово шляхом безготівкового перерахування суми коштів винагороди ТОВ «Авто Просто» на банківський рахунок ТОВ «Авто Просто», повідомлений довірителем.

За умовами цих договорів учасник стає покупцем автомобіля через механізми надання права на отримання автомобіля та за умови виконання ним усіх зобов`язань.

Згідно з додатком №1 до договору від 21 червня 2019 року №802382, винагорода за послуги, пов`язана з включенням договору до системи «АвтоТак» та формування групи у % + ПДВ складає 15835, 20 грн, періодичний платіж 0,8333%, щомісячна винагорода 0,415% + ПДВ, винагорода за послуги, пов`язані з передачею автомобіля учаснику 3% + ПДВ. У свою чергу вказані платежі є виплатою за автомобіль марки S 2 вартістю 329900 грн.

Виконуючи умови договору, позивач, сплатив суму коштів у розмірі 15835,20 грн, відповідно до квитанції від 21 червня 2019 року № ПН1487554, платіж в сумі 4 392,08 грн, згідно з квитанцією від 22 липня 2019 року № 3, платіж в сумі 4 392, 08 грн, згідно з квитанцією від 13 серпня 2019 року № 10.

ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 зареєстровано у Державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

15 вересня 2015 року ТОВ «Авто Просто» отримало безстрокову Ліцензію на право здійснення діяльності з адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах.

Згідно зі ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин третьої та п`ятої ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до статті 19 спірної угоди, підписання останньої та додатків до неї є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди й додатків до неї. Учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та додатки до неї, що засвідчив своїм підписом.Позивач погодився з умовами угоди, підписавши її та вчиняючи дії на її виконання.

Висновок суду першої інстанції про те, що спірні договори були укладені під впливом обману та із застосуванням нечесної підприємницької діяльності, є помилковим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України).

Стаття 19 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

За приписами частин першої, другої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Пунктом 7 частини третьої зазначеної статті встановлено, що забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Суд першої інстанції не врахував, що ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40, було зареєстровано у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

Спірний договір було укладено 21 червня 2019 року, а з 15 вересня 2015 року відповідач здійснює свою діяльність на підставі ліцензії .

Також є помилковим, висновок суду першої інстанції про те, що умови Договору № 802382 від 21 червня 2019 року є несправедливими по відношенню до ОСОБА_1 оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин, створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду позивача з огляду на таке.

Поняття «несправедливі умови договору» закріплене в частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.

За вказаної норми умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частини третьої статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4); надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

Вбачається, що ОСОБА_1 , після ознайомлення з умовами договору, протягом 14 днів з дня його підписання не звернувся до ТОВ «Авто Просто» з вимогою про його розірвання та погодився із запропонованими умовами.

З огляду на це, не вбачається наявність істотного дисбалансу прав та обов`язків сторін договору №802382 від 21 червня 2019 року, оскільки умови договору визначені з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Позивач мав можливість на власний розсуд приймати чи не приймати ці умови, виходячи із принципу свободи договору, закріпленого в ст. 627 ЦК України.

Посилання позивача щодо порушення положень ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, так як ОСОБА_1 письмовою заявою підтвердив, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника ТОВ «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів Договір та Додатки до нього, що підтверджується його підписом в оспорюваному договорі.

Що стосується доводів позивача про те, що в спірному договорі не зазначений строк отримання автомобіля, ціна автомобіля та кінцевий термін дії самого договору, є безпідставними, оскільки предметом договору, укладеного між сторонами є не купівля-продаж автомобіля, а надання Учаснику фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля за рахунок об`єднаних періодичних платежів учасників групи через систему «Авто так».

Враховуючи зазначене, підстави для визнання недійсним договору відсутні, оскільки сторони під час укладення оспорюваного договору з додатками погодили всі істотні умови, у тому числі щодо порядку, строків та визначення розмірів платежів, процедури отримання автомобіля учасником, такі умови викладені чітко і ясно, тоді як позивачем не надано належних доказів на підтвердження того, що під час укладення договору з ТОВ «Авто Просто» його введено в оману, не надавши інформацію про умови договору в повному обсязі. В частині вирішення вимог про визнання недійсним, укладеного 21 червня 2019 року між ТОВ «АТ Сервіс» і ОСОБА_1 , договору доручення № 722034, апеляційний суд також дійшов висновку про відсутність таких підстав, оскільки позивачем не наведено, а судом не встановлено, передбачених ст. 215 ЦК України підстав для його недійсності.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України).

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» задовольнити.

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» задовольнити.

Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 31 жовтня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто», товариства з обмеженою відповідальністю «АТ Сервіс» про захист прав споживача та стягнення коштів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Дата складення повного судового рішення 17 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді