Справа №461/9620/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2019 року Галицький районний суд міста Львова

у складі головуючого судді Фролової Л.Д.,

за участі:

секретаря судового засідання Збожної О.Р.,

представника заявника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи - Сколівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області, Володарський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, Львівський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Львівській області,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_2 19 грудня 2018 року звернувся до суду з відповідною заявою. Свої вимоги мотивував тим, що він народився у м. Стрию Львівської області ІНФОРМАЦІЯ_4. З моменту народження виховувався відповідно до польських традицій, сповідує римо-католицьку віру, підтримує стосунки з родичами поляками, святкує польські свята та вважає себе поляком. Зазначає, що його прадід ОСОБА_3 та прабаба ОСОБА_4. були поляки, дід ОСОБА_5 хрещений 16 травня 1923 року у римо-католицькому костелі у м. Богуславі Київської області. Батько заявника народився у 1944 році. При цьому дані про національність діда заявника - ОСОБА_5 у свідоцтві про народження батька - ОСОБА_6 зазначено неправильно, замість «поляк» - «українець». Зазначає, що на даний час бажає відновити та підтвердити свою, батька та діда справжню національність та просить суд встановити факти належності його, батька ОСОБА_6 та діда - ОСОБА_5 до польської національності, неправильності запису про національність в актовому записі про народження батька ОСОБА_6, внести зміни до актових записів про народження заявника та його батька.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заяву ОСОБА_2 підтримала та просила задовольнити.

Заінтересовані особи своїх представників до суду не направили, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Представники Володарського РВ ДРАЦС та Сколівський РВ ДРАЦС у письмових заявах просили розгляд справи проводити без їх участі.

Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що заявник народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у м. Стрий Львівської області, його батьками зареєстровані ОСОБА_6 (національність українець) та ОСОБА_7 (національність українка) (а.с.6).

Батько заявника ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у с. Рачки Володарського району Львівської області. Його батьками зареєстровані ОСОБА_5 (національність українець) та ОСОБА_8 (національність українка) (а.с.7).

Згідно з нотаріальною копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 16 квітня 1923 року, дід заявника - ОСОБА_5 народився у с. Рачки Володарського району Київської області 16 квітня 1923 року, актовий запис № 8248. Його батьками зареєстровані ОСОБА_3 (національність поляк) та ОСОБА_4 (національність полька) (а.с.8).

З довідки про хрещення, виданої Парафіяльним урядом Костел заслання Святого Духа у Богуславі від 16 травня 1923 року, ОСОБА_5), син ОСОБА_9 і ОСОБА_11 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 у селі Рончки (Рачки).

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Згідно зі статтею 3 Конвенції, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими.

Частиною 1 статті 11 Конвенції визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України.

Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою.

Нормами ст. 11 цього ж Закону визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом.

Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність.

Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи.

Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу.

На підставі ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи, в тому числі, про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частина 1 ст. 315 Цивільного-процесуального кодексу України встановлює перелік фактів, що підлягають розгляду судом, при цьому ч. 2 вказаної статті передбачає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Встановлення факту приналежності ОСОБА_2 до польської національності необхідне заявнику для того, для того, щоб підтвердити статус його польського коріння, відновити та зберегти етнічне походження свого роду.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що право належності особи до певної національності не може бути обмежене відсутністю державного регулювання у цій сфері та відсутністю можливості її зазначення національності у документах. Під час розгляду справи факти належності заявника, його батька і діда до польської національності були доведені, тому з метою належного захисту особистих прав ОСОБА_10 суд вважає, що заява підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 268, 317 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, його батька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та діда ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, до польської національності.

Встановити факт неправильності записів про національність ОСОБА_5 в актовому записі про народження, його сина ОСОБА_6 в актовому записі № 139 від 31 грудня 1955 року, вчиненому Володарським райбюро ЗАГС Київської області.

Внести зміни до актового запису № 139 від 31 грудня 1955 року, вчиненого Володарським райбюро ЗАГС Київської області, про народження ОСОБА_6, змінивши у графі «національність батька» «українець» на «поляк».

Встановити факт неправильності запису про національність батька ОСОБА_6 в актовому записі про народження ОСОБА_2 № 54 від 05 вересня 1970 року, вчиненому Сколівським райбюро ЗАГС Львівської області.

Внести зміни до актового запису № 54 від 05 вересня 1970 року, вчиненого Сколівським райбюро ЗАГС Львівської області змінивши у графі «національність батька» «українець» на «поляк».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Л.Д. Фролова