Ухвала

05 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 569/16704/18

провадження № 61-13831ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Петрова Є. В., розглянувши касаційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до Акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» про стягнення безпідставно списаних коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 23.04.2018 року в період часу з 23 год. 16 хв. по 23 год. 56 хв. з його карткового (кредитного) рахунку у ПАТ КБ «Приватбанк», № НОМЕР_1 відбулась несанкціонована транзакція по зняттю коштів в сумі 86679 грн. 65 коп. та перерахування їх на інший рахунок невідомої йому особи. В цей же день з його карткового (зарплатного) рахунку № НОМЕР_2 відбулась несанкціонована транзакція по зняттю коштів в сумі 12950 грн. 00 коп. та перерахування їх на інший рахунок. 24.04.2018 року за його ініціативою відповідачем були заблоковані дані карткові рахунки. 26.04.2018 року за його повідомленням по вказаному факту Рівненським ВП ГУ Національної поліції в Рівненській області було відкрито відповідне кримінальне провадження та внесено відповідні дані до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002477 за ч. 1 ст. 185 КК України. Стверджує, що кошти зі своєї картки не знімав та не уповноважував будь-яких осіб вчиняти такі дії. Із цих підстав просив стягнути з відповідача на його користь 99629,65 грн. безпідставно списаних коштів, скасувавши при цьому пені, штрафи, які застосовувались.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів задоволено. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 86679 грн. 65 коп. грошових коштів, безпідставно списаних з рахунку № НОМЕР_1 та 12950 грн. 00 коп. безпідставно списаних із карткового рахунку № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», скасувавши пені, штрафи, які застосовувались. Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави 996 грн. 30 коп. судового збору.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У липні 2019 року представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. засобами поштового зв`язку подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року.

В касаційній скарзі заявник просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

1 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову у даній справі становить 99 629,65 грн, яка станом на 01 січня 2019 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (1 921 грн*100 = 192 100 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Верховним судом не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Разом із тим, посилання скаржника на обставини, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, так і для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, оскільки є необгрунтованими.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Застосування критерію малозначності у цій справі є передбачуваним, судовий спір було розглянуто судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонстрував наявності інших виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи.

З урахуванням наведеного, оскільки АТ КБ «ПриватБанк»поданокасаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 26 лютого 2019 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 червня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про стягнення безпідставно списаних коштів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя Є. В. Петров