Справа № 183/1941/19
№ 2/183/2206/19
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
16 жовтня 2019 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:
головуючої судді Сороки О.В.,
секретаря Пащенко А.С.,
розглянувши, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 20 липня 2018 року о 10.45 годині в м. Дніпро на мосту №2 через річку Дніпро, в районі ЕО № 31 Антонов Д.В., керуючи автомобілем «Mersedes», н.з. НОМЕР_1 , не витримав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивач. Після цього автомобіль «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , продовжив неконтрольований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , автомобіль під керуванням якого, в свою чергу, продовжив неконтрольований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Honda», д.н.з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який, в свою чергу, після неконтрольованого руху здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок вказаної події позивач отримала тілесні ушкодження, а всі зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі 340 гривень.
Ухвалою суду від 26 квітня 2019 року відкрите провадження по справі (а.с. 49-50).
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи за його відсутності, згідно якої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час і місце засідання, причини неявки суду не повідомив, тому у відповідності до ст. 280 ЦПК України, суд з погодження позивача, провів заочний розгляд справи.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного висновку.
Постановою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень (а.с. 5-6). Судом встановлено, що 20 липня 2018 року о 10.45 годині в м. Дніпро на мосту №2 через річку Дніпро, в районі ЕО № 31 Антонов Д.В., керуючи автомобілем «Mersedes», н.з. НОМЕР_1 , не витримав безпечну дистанцію та допустив зіткнення з автомобілем «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала позивач. Після цього автомобіль «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , продовжив неконтрольований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Ford», д.н.з НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_3 , автомобіль під керуванням якого, в свою чергу, продовжив неконтрольований рух та здійснив зіткнення з автомобілем «Honda», д.н.з НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_4 , який, в свою чергу, після неконтрольованого руху здійснив зіткнення з автомобілем «Toyota», д.н.з НОМЕР_5 , під керуванням водія ОСОБА_5 . Внаслідок вказаної події позивач отримала тілесні ушкодження, а всі зазначені транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Власиком транспортного засобу - автомобіля «Chevrolet», д.н.з. НОМЕР_2 , являється позивач по справі, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 7).
Виходячи з обов`язків доказування та подання доказів, визначених для сторін у ст. 81 ЦПК України, приходить до про наявність між сторонами спору щодо відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участю позивача та відповідача.
До правовідносин, що виникли між сторонами з приводу відшкодування майнової шкоди, суд вважає за необхідне застосувати наступні норми закону.
Так, відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.
Як зазначено в п.4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року №4, обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, яка її заподіяла, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Згідно п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 за № 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до п.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Страховою компанією ПрАТ СК «ПЗУ Україна» позивачу було відшкодовано завдану відповідачем шкоду в розмірі 61 015 грн. 59 коп. (а.с. 35, 36, 37).
При цьому суд вважає за необхідне звернути увагу на наступне.
За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону Україниу «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі закон № 1961-IV) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
При цьому в Законі № 1961-IV визначено порядок розрахунку шкоди, пов`язаної з пошкодженням транспортного засобу. Так, відповідно до статті 29 цього Закону у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Такий розрахунок здійснюється згідно з Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі Методика).
Відповідно до пунктів 1.6, 8.1 та 8.3 Методики відновлювальний ремонт (або ремонт) це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності колісного транспортного засобу чи його складника(ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Для визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу, застосовуються витратний підхід і метод калькуляції вартості відновлювального ремонту. Вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників колісного транспортного засобу та величини втрати товарної вартості.
Тому, вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу більша за вартість матеріального збитку, а вартість матеріального збитку це та сума, яку за Законом № 1961-IV має сплатити страховик як страхове відшкодування.
Таким чином, поданий позивачем висновок судового експерта не викликає у суду сумнівів, з точки зору достовірності, належності та допустимості, а тому з відповідача на користь позивача належить стягнути спричинену майнову шкоду в розмірі 70 797,66 грн.
Вирішуючи питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного.
Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, спричинена фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю відшкодовується особою, що її спричинила.
У відповідності до ч.3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно роз`яснень, викладених у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Пунктом 9 вказаної Постанови роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Моральна шкода - категорія глибоко суб`єктивна та оціночна, коли постає питання про наявність підстав для її матеріальної компенсації, так і у грошовому вимірі, коли визначається розмір її компенсації. Під моральною шкодою фізичної особи розуміється наявність негативного сприйняття особою вчинених стосовно неї протиправних дій, що досягло певного психологічного стану - фізичних (відчуття фізичного болю) та душевних страждань.
Відповідно до виписки з історії хвороби № 0874818 внаслідок ДТП, яка мала місце 20.07.2018 року у ОСОБА_1 виявлено закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку (а.с. 38-39), потерпілій рекомендовано амбулаторне лікування під наглядом невропатолога, окуліста протягом 2-х місяців.
Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача спричинену моральну шкоду у розмірі 5000 грн.
У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 768,40 грн.
Керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 263, 265, 280 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.
В іншій частині позову ОСОБА_1 , - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Сорока О.В.