Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" червня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарях Наумовій О.С., Седик Д.А., Якименко Т.С.,

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

свідка ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у їх вихованні та зобов`язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, в якому просить зобов`язати відповідача не чинити йому перешкод у спілкуванні із малолітнім сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визначити спосіб та порядок участі позивача у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановивши наступний графік зустрічей батька:

-кожну другу та четверту в місяці п`ятницю та суботу: п`ятниця з 17.00 год. до 21.00 год., субота з 14.00 год. 19.00 год. за місцем фактичного проживання Позивача, за адресою: АДРЕСА_1 , без обмеження місця прогулянок, та можливістю поїздки до родичів, в тому числі бабусі і дідуся, навчання сина або за місцем його проживання, перебування;

-спільний відпочинок: першу неділю літніх канікул;

-необмежене спілкування з сином особисто, засобами телефонного, поштового та іншого засобу зв`язку, що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дитиною;

-у разі, якщо святкові дні припадають на день побачення позивача з сином або цей день передує дню побаченню, або є наступним після нього, то такі дні син проводить з батьком;

-в день побачення з сином, позивач має право забирати його з дому/школи особисто;

-в День народження сина, ІНФОРМАЦІЯ_2 року з 19.00 до 20.00.

А також, зобов`язати відповідача за два дні до дня зустрічі позивача з сином, надати йому точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування дитини, а у разі настання таких змін, повідомити про це його особисто на наступний день з дня настання таких обставин.

Мотивуючи вимоги тим, що з 12 грудня 2007 року сторони перебували у зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві шлюбі, про що в Книзі реєстрації шлюбів було зроблено актовий запис №2665 та видано Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 від 12.12.2007 року.

Від даного шлюбу народилась дитина - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві від 27.03.2008 року та актовим записом №834.

На весні 2009 року відповідач з дитиною переїхала до помешкання за адресою АДРЕСА_2 , свого колишнього чоловіка ОСОБА_6 , де і поживала до вересня 2010 року. Позивач проживав окремо та спілкувався з сином безперешкодно.

Восени 2015 року ОСОБА_2 подала позов до позивача у Дніпровський районний суд м. Києва про стягнення аліментів на дитину, який рішенням від 16 12.2015 року було задоволено, та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 . ІНФОРМАЦІЯ_3 , щомісячно у розмірі 1000 грн.

За спільною згодою, аліменти передавалися позивачем особисто відповідачу при зустрічах, на які вона приводила сина ОСОБА_7 .

Починаючи з 14.11.2015 року відповідач із сином проживає в орендованій квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та з того часу почала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною, а саме: заборонила бачитися із сином, не повідомляла адресу мешкання, місця навчання дитини. Ніяким чином не сприяла спілкуванню між батьком і сином.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року шлюб між сторонами було розірвано.

З літа 2017 року відповідач перестала відповідати на телефонні дзвінки позивача і спілкування між ними не було. Через це стало неможливо домовлятися про зустрічі, передавати аліменти на утримання дитини.

У листопаді 2017 року позивач подав заяву до Дніпровського районного управління поліції про втрату родинних зв`язків з відповідачем та сином і просив про встановлення їх фактичного місця проживання (перебування).

Протягом цього часу Відповідач навмисно уникала спілкування, штучно створювала умови щоб унеможливити участь батька у вихованні дитини, після чого звернулась до суду із позовом про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_7 , у задоволенні якого 07.06.2018 року було відмовлено.

Позивач зазначає, що вчиняє дії для відновлення емоційного зв`язку із сином, хоче приймати участь у вихованні дитини та приймати активну участь у його житті. Зокрема, він відвідував школу № 59, де навчається ОСОБА_8 , але відповідач написала заяву, щоб класний керівник не допускав сина до позивача. Після зустрічей позивача з дитиною на подвір`ї, відповідач звернулась із заявою у службу у справах дітей Голосіївського району, а також до Голосіївського районного управління поліції. Після чого ОСОБА_1 викликали для надання пояснень.

Позивач вказує, що дитина також проявляє інтерес до спілкування з батьком. Проте, враховуючи їх окреме проживання та чинення відповідачем перешкод у спілкуванні з сином, він змушений звернусь з даним позовом до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.08.2018 року відкрито провадження у даній справі, розгляд якої проводиться за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Відповідачу було роз`яснено право на подання відзиву до суду протягом 15 днів з дня отримання копії ухвали суду. (а.с. 32).

19 грудня 2018 року відповідач подала до суду відзив на позовну заяву. Зі змісту якого убачається, що ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його безпідставність, необгрунтованість та недоведеність (а.с. 53 - 58) Зокрема, зазначає, що окрім спільної дитини із позивачем вона має двох доньок від попереднього шлюбу. Після переїзду до помешкання за адресою АДРЕСА_1 на протязі 5 років (2010-2015 pp.) сумісного проживання з позивачем, останній жив виключно своїм життям для задоволення власних потреб та інтересів. Матеріально сім`ю не забезпечував. Від народження дитини позивач не прочитав сину жодної книжки, не грав в розвиваючі ігри, не відвідував з ним культурні заходи. За 5 років відвідав всього декілька раз дошкільний навчальний заклад. Успіхами й гуртками не цікавився так само, як не цікавився ні здоров`ям дитини, ні розвитком його здібностей. Не вітав зі святами. За 10 років життя дитини жодного разу на день народження не дарував подарунків. Не виявляє цікавість до дитини позивач і на даний час, ні разу не мав спроби чи наміру відвідати сина, зателефонувати дитині чи відповідачу, не брав участі у підготовці дитини до нового учбового року, тощо.

Після відвідування дитини у школі, позивач вчинив сварку з класним керівником, а дитина була пригніченою та схвильованою.

Також, 02.05.2018 року, позивач прийшов до спільного відповідача з дитиною помешкання, та побачився з сином, що призвело до нервового стану дитини і після цього вночі стався випадок енкопрезу, який не проявлявся вже протягом 2.5 років з моменту їхнього переїзду Надалі дитина проходила курс лікування у невролога, гастроентеролога. Після лікування за рекомендаціями гастроентеролога вагомих результатів покращення стану дитини не було, і лікар-гастроентеролог зробив запис у медичній карточці « рекомендація лікування у психолога».

Звернувшись до незалежного практикуючого психолога ОСОБА_4 , яка має 35-ти річний досвід роботи, дитина в період з 10.05.2018 по 04.06.2018 проходила психологічне обстеження. За даними висновку психолога, дитина зазнає психологічного стресу від спілкування з батьком, що призвело до погіршення стану здоров`я, зокрема енкопрезу. Відповідач просить врахувати, що дитина під час розмов повідомляє, що не має бажання спілкуватись з батьком.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 22.01.2019 року закінчено підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

У судовому засіданні позивач підтримав позовну заяву у повному обсязі та просив суд вимоги задовольнити з підстав якими вони обгрунтовуються. Вважав, що запропонований ним графік спілкування з сином відповідає інтересам дитини. Заперечував проти графіку спілкування запропонованого Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, оскільки він не містить порядку зустрічей батька з сином у робочі дні. При цьому позивач зазначає, що хоче відвідувати з сином лікарів для проведення відповідного медичного обстеження, що буде унеможливлено з огляду на зустрічі тільки у вихідні та святкові дні.

У судовому засіданні відповідач та її представник частково визнали позовні вимоги. Відповідач і її представник підтвердили, що матір`ю ОСОБА_7 не чиняться батьку перешкоди у спілкуванні з сином і відповідачем не доведено такі твердження належними та допустимими доказами. Відповідач зазначила, що не заперечує проти спілкування дитини з батьком, відповідно до графіку спілкування запропонованого Службою у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації. Вважає, що саме такий порядок спілкування буде відповідати інтересам дитини, оскільки син відвик від спілкування з позивачем, що може негативно вплинути на його психічний та емоціональний стан.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, направила заяву з проханням проводити розгляд справи у відсутність їхнього представника та ухвалити рішення суду з урахуванням інтересів дитини.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, допитавши в якості свідка ОСОБА_4 , дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 12 грудня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.07.2017 року.

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 27 березня 2008 року року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві (а.с. 5).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання малолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1000 грн. 00 коп. щомісячно, починаючи з 24.11.2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 21,22).

Сторонами не заперечується, що дитина проживає разом із позивачем. Спільно з ними проживають доньки позивача від попереднього шлюбу та теперішній чоловік, а тому в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України дані обставини доказуванню не підлягають.

Відповідно до висновку Служби у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації визначено участь батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у формі спілкування з сином: перші три місяці - перша та третя субота місяця з 13.00 годин по 16.00 годин в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля в присутності матері - ОСОБА_2 . З четвертого по шостий місяці - перша та третя субота місяця з 13.00 годин по 16.00 годин в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля без присутності матері - ОСОБА_2 . В подальшому: кожну першу та третю суботи з 14.00 годин по 19.00 годин; першу неділю літніх канікул; день народження ОСОБА_5 з 19.00 годин до 20.00 годин. (а.с. 145,146).

Під час судового розгляду встановлено, що батько дитини заперечує проти такого графіку спілкування, зокрема щодо місця побачень, присутності матері та встановлених днів.

Разом з тим, вказаний висновок позивачем у встановленому законом порядку не оскаржувався.

Статтею 153 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування (ч.ч. 1, 2 ст. 159 СК України).

Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Позивачем в порушення вимог цивільно-процесуального законодавства не надано суду належних, достовірних та достатніх доказів того, що відповідачем чиняться йому перешкоди у спілкуванні із сином. Звернення позивача до Дніпровського Управління поліції НП України ГУ у м. Києві про втрату родинних зв`язків із колишньою дружиною та дитиною 27.11.2017 року не свідчить про чинення відповідачем перешкод у спілкуванні батька із сином.

Під час судового розгляду позивач підтвердив, що не звертався до правоохоронних органів із заявами і відповідно відсутні результати розгляду таких заяв, щодо чинення відповідачем перешкод у спілкуванні із сином. Позивачу відомо місце проживання відповідача та навчання дитини. Свідків, які б підтвердили, що ОСОБА_2 чинить ОСОБА_1 перешкоди у спілкуванні із сином позивачем також не заявлялось.

А тому, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині чинення позивачу відповідачем перешкод у спілкуванні із сином є недоведеними і задоволенню не підлягають.

В силу ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Як убачається із висновку за результатами психологічного обстеження на звернення ОСОБА_2 від 05.06.2018 року ОСОБА_4 , між дитиною ОСОБА_10 та батьком - ОСОБА_1 відсутній емоційний зв`язок, через те, що батько тривалий час не був учасником сімейної системи. У ОСОБА_9 є ознаки втрати психологічного зв`язку з батьком. Більше того, дитина зазнала психологічного тиску з боку батька. Поведінка ОСОБА_1 в ситуації взаємодії із ОСОБА_10 спричинили виникнення у нього психосоматичного захворювання стану гострої фрустрації (психологічного стресу), довготривалий перебіг якого призвів до того, що ОСОБА_1 фактично став для ОСОБА_7 емоційно недоступним.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 , під час судового розгляду надала роз`яснення щодо даного висновку та підтвердила показами, що енкопрез у дитини викликаний психотравмуючою ситуацією, що виникла після зустрічі дитини з батьком, в ході якої відбувався психологічний тиск з боку останнього. Рекомендації психологів за таких обставин зводяться до необхідності лікування такого захворювання поза психотравмуючої ситуації.

Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Під час судового розгляду судом достаменно встановлено, що між сторонами виник спір щодо участі батька у спілкуванні із малолітнім ОСОБА_11 (а.с. 21).

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами.

Сторонам надавався строк для можливого врегулювання спору мирним шляхом та вирішення питання у спосіб взаємних поступок. Разом з тим, домовленості між ними не досягнуто.

Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне вирішення порядку та способу спілкування батьків, такий спосіб та порядок участі у спілкуванні та вихованні визначає суд.

Згідно із ч. 8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись із максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Як убачається із характеристик сторін, останні за місцем роботи та проживання характеризуються позитивно. На обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувають.

Відповідно до Акту обстеження умов проживання, у квартирі АДРЕСА_4 , яка складається із двох кімнат створені належні та необхідні умови для проживання малолітнього ОСОБА_7 із матір`ю, у родині панує повага і взаєморозуміння один до одного. (а.с. 110).

Суд також приймає до уваги висновок психолога Центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 14.05.2018 року № 100/09/10-465, за яким спілкування батька з дитиною є доцільним. (а.с.8).

Вирішуючи спір щодо способу участі у спілкуванні батька із малолітнім ОСОБА_12 , суд в першу чергу враховує інтереси дитини, приймає до уваги його вік, умови життя батьків, їхнє ставлення до дитини та особливості у ставленні ОСОБА_7 до батьків. Надаючи оцінку способу та порядку спілкування сина з батьком, визначений висновком Служби у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації та запропонований позивачем, суд приходить до висновку, що запропонований Службою у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації порядок та спосіб спілкування з дитиною відповідатиме інтересам дитини. Разом з тим, твердження позивача щодо його участі у вихованні дитини окрім вихідних та святкових днів, що є його правом, як батька дитини заслуговують на увагу. Тим більше, що така необхідність викликана потребою у відвідуванні дитиною лікарів в державних закладах охорони здоров`я та бажання батька здійснювати при цьому супровід. А тому, запропонований позивачем порядок спілкування із сином по п`ятницях суд вважає доцільним. Однак враховуючи втрату емоційного зв`язку з дитиною та тривале не спілкування батька з сином, суд вважає за доцільне перші три місяці спілкування здійснювати по вихідним дням в присутності матері. З четвертого по шостий місяці - перша та третя субота місяця з 13.00 годин по 16.00 годин в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля без присутності матері. В подальшому, кожну першу та третю п`ятницю з 17.00 до 21.00 годин та першу та третю суботи з 14.00 годин по 19.00 годин; першу неділю літніх канікул та день народження ОСОБА_5 з 19.00 годин до 20.00 годин.

Суд вважає, що такий порядок участі батька у спілкуванні та вихованні з сином буде достатнім для спілкування із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; забезпечить можливість батьку надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприятиме засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі. Тобто, відповідатиме інтересам дитини і не порушуватиме права батьків на спілкування з сином.

З огляду на означене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76, 81, 141, 258, 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 157,158, 159 СК України, ст. ст. 7, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», суд,

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми, визначення способів участі у їх вихованні та зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Встановити графік спілкування дитини - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцем м. Києва, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

-перші три місяці - перша та третя субота місяця з 13.00 годин по 16.00 годин в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля в присутності матері - ОСОБА_2 ;

-з четвертого по шостий місяці - перша та третя субота місяця з 13.00 годин по 16.00 годин в рекреаційних зонах та зонах дитячого дозвілля без присутності матері - ОСОБА_2 .

В подальшому:

-кожну першу та третю п`ятницю з 17.00 до 21.00 годин та першу та третю суботи з 14.00 годин по 19.00 годин;

-першу неділю літніх канікул;

-день народження ОСОБА_5 з 19.00 годин до 20.00 годин.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О. Астахова

Повний текст рішення суду виготовлено 01 липня 2019 року.