Справа № 466/1779/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1159/18 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - Шандри М.М.

суддів: Левика Я.А., Струс Л.Б.

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості та неустойки (пені) по несплаті аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просила стягнути з відповідача в її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 28 000 грн. та неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення у сумі 8214 грн., а також судові витрати. Позов обґрунтовувала тим, що рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 14.06.2006. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів за період з червня 2006 року по 28.02.2018 у сумі 28 000 грн. що підтверджується розрахунком наданим Сихівським відділом ВДВС. Оскільки добровільно відповідач не хоче сплатити заборгованості по аліментах, тому змушена звернутися до суду за захистом порушених прав її та дитини. На підставі наведеного просила задовольнити її позов.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по сплаті аліментів на утримання ОСОБА_4 у розмірі 28 000 та неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення з 01.07.2006 і до 01.02.2018 (включно) у сумі 8 154 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави в розмірі 704 грн. 80 коп.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що судом безпідставно не прийнято до розгляду його зустрічний позов про оспорювання батьківства та не враховано матеріальне становище відповідача. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Згідно ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно із ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що стверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 16.10.2004 (а.с.15).

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 листопада 2006 року вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 200 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 14.06.2006 року (а.с.5).

На підставі рішення від 23.11.2006, Залізничним районним судом м.Львова 22.01.2007 року видано виконавчий лист (а.с.6-7).

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах у виконавчому провадженні з виконання виконавчого листа № 2-2137 від 23.11.2006 за боржником ОСОБА_2 нарахована заборгованість по сплаті аліментів, яка станом на 01.03.2018 складає 28 000 грн. (а.с.9).

Із вказаного розрахунку заборгованості також вбачається, що відповідач, за період з 01.04.2010 по 01.03.2018 жодного разу не сплатив аліменти на утримання сина.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини першої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов'язання боржником. Після порушення боржником свого обов'язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов'язку сплатити аліменти.

Суд першої інстанції, встановивши, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина, прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення такої з нього та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Колегія суддів також звертає увагу, що відповідачем не надано доказів на підтвердження неможливості сплати ним аліментів у визначеному судом розмірі, а питання щодо прийняття зустрічного позову про оспорювання батьківства вирішено судом відповідно до норм процесуального закону та ухвалою від 05.07.2018 у задоволенні клопотання представника відповідача адвоката ОСОБА_5 про прийняття зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про виключення відомостей про батька відмовлено.

Висновки суду достатньо мотивовані і підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи.

Рішення суду відповідає вимогам процесуального та матеріального права, обставинам справи, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому колегія суддів підстав для скасування рішення не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 27 липня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено: 31.01.2019р.

Головуючий

Судді