П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 237/3855/16-ц

Номер провадження 22-ц/804/3436/19

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Кочегарової Л.М., Попової С.А.

сторони:

позивач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року, у складі судді Ліпчанського С.М., повний текст рішення виготовлено 11 жовтня 2019 року,

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В с т а н о в и в:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «ПРИВАТБАНК» або Банк, або ПриватБанк) звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 58352,08 грн. за кредитним договором № б/н від 06 травня 2010 року, яка складається з заборгованості за кредитом 10000 грн., по процентам за користування кредитом 45097,22 грн, штрафів 500,00 грн (фіксована частина) та 2754,86 грн (процентна складова). Також у відшкодування витрат по сплаті судового збору позивач просив стягнути з відповідача 1378 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 06 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір, на підставі якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/pages/70, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідач зобов`язався щомісячно в строки, визначені умовами договору, здійснювати погашення частини суми заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією. Відповідач ОСОБА_1 не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, у зв`язку з чим станом на 04 серпня 2016 року має заборгованість в сумі 58352,08 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 58352,08 грн. відмовлено в повному обсязі.

Відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів укладання з відповідачем договору та відповідного підтвердження того, що отримання позичальником Умов та Правил надання банківських послуг, пам`ятки клієнта і тарифів у сукупності із анкетою-заявою свідчить про факт укладання договору про надання банківських послуг і передачі (отримання) грошових коштів та досягнення сторонами згоди щодо всіх його істотних умов.

Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку з підписом ОСОБА_1 позивач суду не надав.

Суд дійшов висновку, що з наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором неможливо встановити наявну заборгованість відповідача перед позивачем так як з вказаного розрахунку вбачається, що позивачем сплачено тіло кредиту у розмірі 10000 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 30% щомісячно на суму залишку заборгованості за користування кредитними коштами.

Суд послався на правову позицію, висловлену в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17.

Оцінивши представлені докази, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню в зв`язку із недоведеністю обставин, на які посилається позивач у позові.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2019 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове, яким позов АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задовольнити, судові витрати покласти на відповідача.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 02 грудня 2019 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 05 грудня 2019 року справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними в ній матеріалами.

Відповідачем отримано копію ухвали про відкриття провадження та апеляційну скаргу, що підтверджується поштовим повідомленням (а.с.173, 199).

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» мотивована тим, що суд не врахував усіх обставин справи. Документи за операціями з використанням електронних платіжних засобів мають статус перинного документа та можуть бути використані під час урегулювання спірних питань. На підтвердження використання кредитного карткового рахунку банком надана виписка, яка відповідно до п.5.6. Положення про організацію операційної діяльності в банках України від 18 червня 2003 року № 254 є регістратором аналітичного обліку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Правовідносини між сторонами виникли на підставі договору про приєднання, які регулюються положеннями статті 634 ЦК України. Укладення вказаного виду договору підтверджується змістом анкети-заяви, за умовами якої позичальник своїм підписом приєднується і погоджується виконувати Умови та Правила банківських послуг, Тарифи банку, що в цілому складають договір банківського обслуговування. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не свідчить про те, що він не був ознайомлений із ними, а також відсутності між сторонами договірних правовідносин та наявності заборгованості за кредитом. Позичальник отримав кредитні кошти, користувався ними, частково погашав кредитну заборгованість, проте у зв`язку з порушенням своїх зобов`язань за кредитним договором допустив заборгованість. Такі дії відповідача підтверджують укладення кредитного договору.

Судом не враховані висновки Верховного Суду, викладені у інших справах, відповідно до яких не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання стороною надання банківських послуг; саме по собі посилання на неознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин, оскільки підписанням анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг позичальник погоджується з ними, які разом з цією заявою, зразками підписів складають змішаний договір банківського рахунку і кредитного договору; Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору.

Суд безпідставно послався на висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказана позиція висловлена в конкретній справі за інших правовідносин сторін, коли відповідачем заперечувалися такі умови договору як погоджені між сторонами у належний спосіб.

Вважає помилковим висновок суду про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредиту, допустивши порушення норм цивільного права.

Відзив на апеляційну скаргу

Відзив представника відповідача - Верченко О. О . на апеляційну скаргу мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги необгрунтовані, оскільки всі докази надаються позивачем до або під час попереднього судового засідання. Докази, додані позивачем до апеляційної скарги, не є допустимими, та не доводять обґрунтованість заявлених вимог. Крім того, вони не досліджувалися судом першої інстанції, а тому не можуть досліджуватися судом апеляційної інстанції. Довідка банку на підтвердження видачі відповідачу двох кредитних карток у взаємозв`язку з наданим розрахунком заборгованості не дозволяє дійти висновку, що вони видані саме за кредитним договором від 06 травня 2010 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідач ОСОБА_1 , як клієнт банку 06 травня 2010 року підписав анкету-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. В анкеті-заяві зазначено, що позичальник згодний з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які викладені на офіційному сайті ПриватБанку : https://privatbank.ua, становить між ним і банком договір про надання банківських послуг.

Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за договором № б/н від 06 травня 2010 року, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , неможливо встановити наявну заборгованість відповідача перед позивачем, так як з вказаного розрахунку вбачається, що позивачем сплачено тіло кредиту у розмірі 10000 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 30% щомісячно на суму залишку заборгованості за користування кредитними коштами.

З матеріалів справи вбачається, що 06 травня 2010 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 12).

До указаного договору банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms//pages/ 70 (а.с. 15 - 38).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с. 12)

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі, а саме надало ОСОБА_1 кредит у розмірі, встановленому договором.

Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором станом на 04 серпня 2016 року становить 58352,08 грн, яка складається з: 10000,00 грн - заборгованість за кредитом; 45097,22 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом та судових штрафів - 3254,86 грн ( а.с.4 -11).

До указаного договору Банк додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» (а.с. 13).

2. Мотивувальна частина

Позиція Донецького апеляційного суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення , згідно частини 1 статті 376 ЦПК України, є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Апеляційна скарга АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення в оскаржуваній частині не відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадкуАТ КБ «ПРИВАТБАНК»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У заяві позичальника ОСОБА_1 від 06 травня 2010 року процентна ставка не зазначена (а.с.12).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками на поточну і прострочену заборгованість за користування кредитними коштами та штрафи (фіксована частина та процентна складова).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 06 травня 2010 року, посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms//pages/ 70, як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms//pages/ 70, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, в тому числі: права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема штрафів за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

А відповідачем заперечується ознайомлення при укладенні договору про надання банківських послуг саме з Умовами та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які позивачем надані до матеріалів справи.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (06 травня 2010 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (жовтень 2016 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-якій редакції, що найбільш сприятлива для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий Банком Витяг з Умов не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/pages/ 70, який міститься в матеріалах даної справи не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 травня 2010 року шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказані обставини вірно були втановлені судом першої інстанції під час розляду справи. Однак дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог за їх недоведеністю, обгрунтовуючи своє рішення тим, що неможливо встановити наявну заборгованість відповідача перед позивачем, так як з наданого розрахунку вбачається, що позивачем сплачено тіло кредиту у розмірі 10000 грн та відсотки за користування кредитом у розмірі 30% щомісячно на суму залишку заборгованості за користування кредитними коштами.

Колегія суддів, при вирішенні питання щодо наявності правових підстав для стягнення з відповідача на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» відсотків за користування кредитом у розмірі 45097,22 грн. та штрафів: 500,00 грн - (фіксована частина), 2754,86 грн - (процентна складова), приходить до висновку про відмову у задоволенні в цій частині вимог Банку у зв`язку з безпідставністю позовних вимог через відсутність передбаченого обов`язку відповідача по їх сплаті позивачу у анкеті-заяві від 06 травня 2010 року, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/pages/ 70 не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору.

Не можна прийняти до уваги і надані позивачем до позовної заяви (а.с.13) та до додаткових пояснень апеляційному суду (а.с.180) довідки про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», оскільки, по - перше, вони не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, по - друге, вони містять різні умови кредитування щодо комісії за зняття готівки.

А тому, дійти висновку, що між Банком та ОСОБА_1 був укладений договір на вказаних позивачем умовах, не уявляється можливим.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено упункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» дотрималося вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII, про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131 цс 19.

Також колегія суддів зауважує, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір 06 травня 2010 року у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів приходить до висновку, що Банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» не довів розмір заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 повернув кредит в розмірі 10000 грн, з огляду на наступне.

З Анкети-заяви від 06 травня 2010 року вбачається, що ОСОБА_1 отримав кредитну картку та ПІН-код (а.с.12).

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 06 травня 2010 року, здійсненого станом на 04 серпня 2016 року, ОСОБА_1 з часу укладення договору, активно користувався наданими Банком кредитними коштами, ліміт користування якими поступово був збільшений до 10000 грн, та направляв кошти на погашення заборгованості (а.с.4 - 11).

З цього розрахунку вбачається, що 27 серпня 2013 року ОСОБА_1 на погашення кредиту внесено 10000 грн, але в подальшому здійснювалось як користування кредитними коштами, так і часткове погашення. Остання операція на погашення кредиту здійснена 23 грудня 2015 року.

Наданий Банком розрахунок заборгованості не спростований відповідачем та його представником під час розгляду справи судом першої інстанції.

На виконання положень статті 12, частини 1, 5 статті 81 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень та надати доказі, відповідач не надав доказів щодо повернення в повному обсязі використаних коштів Банку.

Наданою позивачем до апеляційної скарги випискою по рахунку, відкритого на ім`я ОСОБА_1 , який не розцінюється судом апеляційної інстанції, як новий доказ, оскільки він деталізує наданий позивачем до позовної заяви розрахунок заборгованості, підтверджується розмір заборгованості за кредитом, визначений в розрахунку в розмірі 10000 грн (а.с.156 -159).

З обставин справи слідує, що відповідач заперечував проти позову та просив також застосувати правові наслідки спливу позовної давності, визначені частиною четвертою статті 267 ЦК України.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Враховуючи ті обставини, що відповідач останній платіж на повернення кредиту здійснив 23 грудня 2015 року, а позивач з даним позовом звернувся у жовтні 2016 року (а.с.2-4), колегія суддів вважає, що підстав для застосування строку позовної давності та наслідків спливу цього строку, не вбачається, оскільки АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся з даним позовом в межах трирічного строку, визначеного законом.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

З огляду на наведене вище, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду про відмову у задоволенні позову Банку як таке, що не відповідає обставинам справи, ухвалено у порушення норм процесуального права та при неправильному застосуванні норм матеріального права, що є підставою відповідно до положень статті 376 ЦПК України для скасування, підлягає скасуванню в повному обсязі, з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитом у розмірі 10000 грн.

У зв`язку з чим апеляційна скарга Банку підлягає частковому задоволенню.

Щодо судових витрат

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У пункті 1 частини другої статті 141 ЦПК України визначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.

У зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги та частковим задоволенням позову щодо стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 10000,00 грн - що становить 17,14% від суми позову (10000 грн х 100 : 58352,08 грн), з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь Банку документально підтверджені судові витрати сплачені Банком при поданні позову в розмірі 1378 грн (а.с.1) та апеляційної скарги у розмірі 2067 грн (а.с.160), а саме у розмірі задоволеної частини, що складає 17,14% та становить 590,47 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 11 жовтня 2019 року скасувати повністю та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () заборгованість за кредитним договором № б/н від 06 травня 2010 року в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» () у відшкодування судового збору у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції 590 (п`ятсот дев`яносто) гривень 47 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених пунктом 2 частини 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складений 19 грудня 2019 року.

Судді: Т.Б.Ткаченко

Л.М.Кочегарова

С.А.Попова