ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року м. Чернівці

провадження № 724/597/18

справа 22-ц/822/1076/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2018 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів (головуючий у 1-інстанції Гураль Л.Л.)

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2018 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до

ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів.

Свої вимоги позивач обґрунтовувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_4 , біологічним батьком якого є відповідач. Відомості про батька дитини були внесені нею відповідно до положень частини першої статті 135 СК України (статті 53 КпШС України), у зв`язку з чим батьком дитини зазначено ОСОБА_5 Вказувала, що з липня

2001 року вони проживали з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу до народження сина у будинку її батьків. Після народження дитини відповідач зустрічав її з пологового будинку, і вони продовжили проживати разом до травня 2004 року. Після чергового конфлікту щодо визнання ОСОБА_6 своїм сином відповідач залишив її разом із дитиною. З липня 2004 року відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати

ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання сина

ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 тис. грн щомісячно з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області

від 13 листопада 2018 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_2 батьком ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 у твердій грошовій сумі в розмірі 1000грн щомісячно, починаючи з 26 квітня 2018 року та до досягнення дитиною повноліття. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_7 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Представник відповідача ОСОБА_7 у апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Посилаючись на покази свідків, суд першої інстанції не врахував те, що ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 є близькими родичами позивача та заінтересованими особами у справі і відповідно до цього їх свідчення являється не спроможними і ними не можуть обґрунтовуватись позовні вимоги.

Також приймаючи фотографії, як письмові доказ, судом першої інстанції невірно застосовані вимоги ст.95 ч.1-5 ЦПК України, якими визначено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 26 жовтня 2002року.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України від 17 квітня 2018 року № 2 батьком ОСОБА_4 записаний ОСОБА_5 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 137 ОСОБА_4 зареєстрований по АДРЕСА_1 та проживає разом з матір`ю ОСОБА_3 .

Згідно довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 152 до складу сім`ї ОСОБА_3 входять її сини: ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , батько - ОСОБА_9 , сестра - ОСОБА_11 , племінниця - ОСОБА_12 .

Відповідно до довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 151 ОСОБА_3 та ОСОБА_2 проживали без реєстрації шлюбу з 2000 по 2004 роки та в них народився син ОСОБА_4 .

Згідно довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 16 березня 2018 року № 153 ОСОБА_2 зареєстрований по АДРЕСА_2 , але в селі не проживає.

З довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 136 вбачається, що ОСОБА_13 не має у користуванні нерухомого майна (землі, будинку).

З довідки виконавчого комітету Рукшинської сільської ради Хотинського району Чернівецької області від 09 березня 2018 року № 134 слідує, що ОСОБА_3 з 01 вересня 2002 року по день видачі довідки не працює і підприємницькою діяльністю не займається.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 15 серпня 2008 року

серії НОМЕР_2 ОСОБА_2 та ОСОБА_14 розірвали шлюб.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати, в позові - відмовити.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до частини другої статті 53 КпШС України у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття.

Частиною третьою статті 53 КпШС України визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем.

Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно статті 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обставини, передбачені частиною третьою статті 53 КпШС України, можуть підтверджуватись різними доказами.

Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності.

Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав позовні вимоги доведеними належними та допустимими доказами, зокрема поясненнями свідків. Так свідок ОСОБА_4 повідомив суду, що вважає відповідача своїм батьком, оскільки пам`ятає як вони проживали разом однією сім`єю. Він періодично спілкується з батьком, який перебуває за межами України, а саме в Америці. Також зазначив, що відповідач пропонував йому приїхати в Америку. Крім того, ОСОБА_4 підтвердив, що на фотографіях, наявних в матеріалах справи, зображені його батько, мати та він. Будь-якої матеріальної допомоги відповідач не надає.

Свідок ОСОБА_8 повідомила суду, що є матір`ю позивача і їй відомо, що її донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали у м. Хотині в квартирі батьків позивача. Крім того, відповідач особисто зустрічав позивача з пологового будинку. Починаючи з 2005 року відповідач покинув позивачку і не спілкувався з ним. Також зазначила, що після переїзду до Америки відповідач телефонує сину ОСОБА_6 і пропонує, щоб той приїхав до нього в Америку, якщо мама купить білет.

Свідок ОСОБА_15 пояснив суду, що працював дільничним інспектором і йому відомо про стосунки між позивачем та відповідачем. Зокрема він приймав участь у розшуку позивача та відповідача, які втекли у м.Київ. Пізніше ОСОБА_15 зустрів їх вже з дитиною, бачив їх дуже часто, оскільки проживав поряд. В гостях у них не був, не знає чи вели спільне господарство.

Свідок ОСОБА_16 повідомила суду, що є колишньою сусідкою позивача, і їй відомо, що у 2002 році позивач і відповідач купили квартиру в її будинку поряд з її квартирою. Інколи вона заходила до них, на її думку вони жили як одна сім`я до 2005 року. Також вона вважає, що ОСОБА_6 це син ОСОБА_17 , хоча він їй особисто про це не повідомляв. Свідок ОСОБА_18 повідомила суд, що є колишньою сусідкою сторін у справі, їй відомо, що вони проживали разом, у них народився син, однак вона їх рідко бачила, оскільки в той час навчалася в м. Тернопіль. Також зазначає, що позивач і відповідач проживали приблизно з 2002 по 2005 роки. Інколи заходила до них в гості, однак їй не відомо стосовно особистого життя ОСОБА_19 та ОСОБА_17 .

Свідок ОСОБА_9 пояснив суду, що є батьком позивача, і йому відомо що його донька проживала разом з відповідачем з 2001 по 2005 роки. Спочатку вони проживали разом із батьками в їх будинку, а після народження сина проживали у м. Хотин у квартирі батьків позивача. Також повідомив суд про те, що його донька разом із відповідачем втекла з дому до м. Києва, однак згодом повернулась назад. Крім того, ОСОБА_9 відомо, що ОСОБА_6 інколи відвідував батьків відповідача, тобто своїх дідуся і бабусі. Відповідач піклувався про позивача та їхнього сина, коли вони проживали разом. Потім відповідач їх покинув і через деякий час виїхав до Америки.

Свідок ОСОБА_20 пояснила суду, що працює в сільській раді і їй відомо про стосунки між позивачем і відповідачем, а також про те, що в них народився син, однак батька зареєстрували зі слів матері, так як вони не перебували у шлюбі.

Однак, суд першої інстанції не врахував, що свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 є близькими родичами позивача.

Крім того, суд першої інстанції не врахував наступного.

Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.

Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень статті 89 ЦПК України, згідно із якою жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили, суд оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до статті 109 ЦПК України може визнати факт, для з`ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза).

Тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ.

Суд першої інстанції зазначеного не врахував.

Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами у справі не заявлялося клопотання про призначення судово-генетичної експертизи ні в суді першої, ні в суді апеляційної інстанції, в той же час в силу принципу змагальності та диспозитивності суд позбавлений права самостійно збирати докази по справі.

Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Позивач на розгляд справи в суд апеляційної інстанції двічі не з`являлась, направивши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Не з`являвся і відповідач. Представник відповідача неодноразово направляв до суду клопотання про відкладення розгляду справи. За таких підстав суд апеляційної інстанції був позбавлений можливості роз`яснити сторонам їх право на проведення зазначеної експертизи.

При цьому суд вважає, що сторони обізнані про наявність та зміст Постанови Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року по даній справі, якою скасовану Постанову Чернівецького апеляційного суду від 22 лютого 2019 року з тих підстав, що суд не роз`яснив сторонам право заявити клопотання про проведення судово-генетичної експертизи, та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 р. у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Позивач має сприяти розгляду справи, оскільки він є найбільш зацікавленим в її розгляді.

Відповідно до ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову є передчасним, зробленим з порушенням норм процесуального права, оскільки належними, допустимими та достатніми доказами позивачем не доведено позовних вимог. За таких обстави, підстав для задоволення позову не вбачається.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема безпідставно вважав позов доведеним належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374, п.2, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково, або змінити рішення у разі недоведеності обставин що мають значення для справи, а також в разі порушення судом першої інстанції норм процесуального права або неправильного застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, зокрема безпідставно вважав позов доведеним належними, допустимими та достатніми доказами, що відповідно до п.2, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові.

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.2, п.4 ч.1 ст.376, ст.ст. 367, 368, 381, 382, 284 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 13 листопада 2018 року скасувати.

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання батьківства та стягнення аліментів відмовити.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови - 16 грудня 2019 року.

Головуючий (підпис) І.Б. Перепелюк

судді (підпис) Н.К. Височанська

(підпис) І.Н. Лисак

Згідно з оригіналом :