Дата документу 18.12.2019
Провадження № 2/937/4257/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2019 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі головуючого судді Фоміна В.А. при вирішенні питання про прийняття позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку.

Судом встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. 175 ЦПК України.

Як зазначено позивачем у позовній заяві, вона просить суд визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . житловий будинок АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарсько-побутовими спорудами АДРЕСА_1 .

Однак, визначаючи вартість вказаної нерухомості, позивачем взято відомості з Інтернет ресурсів, до суду не надано грошової оцінки вказаного майна, що позбавляє суд можливості вирішити питання про відкриття провадження.

Згідно з вимогамист.69 Сімейного Кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до п.22 постанови Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тому позивачу необхідно зазначити, чим підтверджується дійсна вартість спільного майна, що є предметом даного спору.

Ціна позову повинна відповідати дійсній ринковій вартості майна на момент подачі позову. Власники, або користувачі майна мають можливість безперешкодно, зробити оцінку майна.

Відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні"(далі Закон № 2658-ІІІ) доказом дійсної вартості нерухомого майна є складений суб`єктом оціночної діяльності звіт про оцінку майна.

Правові засади здійснення оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності в Україні, її державного та громадського регулювання, забезпечення створення системи незалежної оцінки майна з метою захисту законних інтересів держави та інших суб`єктів правовідносин у питаннях оцінки майна, майнових прав та використання її результатів визначені Законом № 2658-ІІІ.

Згідно із частиною четвертою статті 3 цього Закону процедури оцінки майна встановлюються нормативно-правовими актами з оцінки майна. У випадках проведення незалежної оцінки майна складається звіт про оцінку майна. Вимоги до звітів про оцінку майна та актів оцінки майна встановлюються відповідно до статті 12 цього Закону.

Підставою проведення оцінки майна є, зокрема, договір між суб`єктом оціночної діяльності - суб`єктом господарювання та замовником оцінки, який укладається в письмовій формі та може бути двостороннім або багатостороннім (за змістом частини першої статті10 і частини першої статті11 Закону № 2658-III.

Оцінка об`єкта для цілей оподаткування здійснюється суб`єктами оціночної діяльності, які відповідають вимогам, установленим Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні».

Оскільки позивач надав суду неналежні докази вартості спірного майна, не можливо визначити ціну позову з якої визначити вірну суму судового збору яка підлягає до сплати.

Таким чином, позивачу необхідно надати суду звіт про оцінку спірного майна. Виходячи з цієї оцінки їй необхідно сплатити (доплатити) судовий збір у розмірі, передбаченому ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір», за вимогами майнового характеру та надати до суду оригінал квитанції про сплату судового збору.

Крім того, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Позивач зазначає, що приймала участь у реконструкції будинку, внаслідок якої збільшилась його площа, були здійснені прибудови, однак доказів підтвердження цього суду не надано.

Відповідно до ст.185 ЦК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Позивачу слід взяти до уваги, що якісна підготовка справи до судового розгляду спрямована, в першу чергу, на захист прав самого позивача та має на меті забезпечення розгляду справи без зволікань, з додержанням розумних строків, наслідком чого є економія не тільки процесуального часу сторін і суду, а й зменшення судових витрат, пов`язаних із безпосереднім розглядом справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 175, 185, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку, залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків протягом трьох днів з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання вищевказаного у встановлений термін, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачеві.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя: В.А. Фомін