Дата документу 11.12.2019 Справа № 334/5482/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №334/5482/18 Головуючий у 1 інстанції Козлова Н.Ю.
Провадження № 22-ц/807/3678/19 Суддя-доповідач Онищенко Е.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.,

Кухаря С.В.

за участю секретаря судового засідання Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О.,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О.

В обґрунтування скарги зазначала, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 133257,06 грн., 3% річних у розмірі 9498,79 грн., інфляційні витрати у розмірі 41397,58 грн. а всього 184153,43 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

По справі видано виконавчий лист № 334/5482/18 від 13.11.2018 року.

Старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. відкрито виконавче провадження № ВП 57700814 по примусовому виконанню виконавчого листа № 334/5482/18 від 13.11.2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу за договором позики у розмірі 184 153,43 грн.

13 травня 2019 року старшим державним виконавцем Сіваковою О.О. при примусовому виконанні виконавчого документу винесено постанову про зупинення виконавчого провадження ВП № 57700814.

Підставою зупинення виконавчого провадження стала ухвала по справі № 334/5482/18 (№ провадження 22-ц/807/2015/19) Запорізького апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2018 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 41397, 58 грн. інфляційних втрат і судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 41397,58 грн. інфляційних втрат.

В іншій частині рішення суду першої інстанції змінено, визначено загальну суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , у розмірі 142755,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 806,59 грн. компенсації судових витрат.

Вважає, що вищезазначений виконавчий лист видано за скасованим рішенням та на суму 184 153,43 грн., виконавче провадження, відкрите на підставі скасованого заочного рішення від 09.10.2018 року підлягає закінченню відповідно до вимог ст.. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

Замість того, щоб закінчити виконавче провадження за виконавчим листом № 334/5482/18 від 13.11.2018 року, державним виконавцем 21.06.2019 року винесено постанову про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання за виконавчим листом № 334/5482/18 від 13.11.2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення 184 153,43 грн. з неї на користь ОСОБА_3 .

Уточнивши заявлені вимоги, просила суд визнати незаконною та скасувати постанову старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Сівакової О.О. від 21.06.2019 року про поновлення виконавчого провадження з примусового виконання за виконавчим листом 334/5482/18 від 13.11.2018 року, виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 грошової суми у розмірі 184153,43 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не відповідність висновків суду обставинам справи, просить ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким вимоги скарги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що виконавчий лист видано за скасованим рішенням на суму 184 153,43 грн., виконавче провадження, відкрите на підставі скасованого заочного рішення від 09.10.2018 року підлягає закінченню відповідно до вимог ст.. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 надав суду відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що зміна рішення суду не є в розумінні положень ст.. 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для закінчення виконавчого провадження. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Старший державний виконавець Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакова О.О. надала суду відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в якому зазначила, що апеляційна скарга є безпідставною, необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Посилається на те, що змін рішення суду не є в розумінні положень ст.. 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для закінчення виконавчого провадження. Просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні скарги, суд першої інстанції виходив з того, що державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Сіваковою О.О. не порушено чинне законодавство при винесенні постанови про поновлення виконавчого провадження від 21.06.2019 року з примусового виконання за виконавчим листом 334/5482/18 від 13.11.2018 року.

Колегія судді погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання.

За змістом ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" (далі Закон) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Основні засади виконавчого провадження визначені у статті 2 Закону.

За приписами статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно ч.3 ст.451 ЦПК України якщо оскаржуване рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 суму основного боргу у розмірі 133257,06 грн., 3% річних у розмірі 9498,79 грн., інфляційні витрати у розмірі 41397,58 грн. а всього 184153,43 грн. видано виконавчий лист № 334/5482/18 від 13.11.2018 року.

Старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. відкрито виконавче провадження № ВП 57700814 по примусовому виконанню виконавчого листа № 334/5482/18 від 13.11.2018 року.

Постановою старшого державного виконавця Сіваковою О.О. від 13 травня 2019 року зупинено виконавче провадження ВП № 57700814 на підставі ухвали Запорізького апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2018 року.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 травня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по цій справі в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 41397, 58 грн. інфляційних втрат і судових витрат скасовано і ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_1 41397,58 грн. інфляційних втрат. В іншій частині рішення суду першої інстанції змінено, визначено загальну суму боргу, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , у розмірі 142755,85 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 806,59 грн. компенсації судових витрат. Постанова Запорізького апеляційного суду набрала законної сили 28.05.2019 року.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що резолютивна частина постанови Запорізького апеляційного суду від 28.05.2019 року по справі № 334/5482/18 не містила вказівок, щодо видачі нових виконавчих документів з приводу виконання рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по справі № 334/5482/18, або скасування раніше виданих. Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по справі № 334/5482/18 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми основного боргу та 3% річних, після перегляду в апеляційній інстанції залишилось в силі та підлягає виконанню на підставі раніше виданих виконавчих листів за якими було відкрито виконавче провадження № ВП 577008І4.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що виконавче провадження № ВП 57700814 відбувалось на підставі скасованого рішення суду, оскільки рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по справі № 334/5482/18 в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 загальної суми боргу було змінено апеляційною інстанцією. Зміна рішення суду не є в розумінні положень ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для закінчення виконавчого провадження.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що після зміни рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09 жовтня 2018 року по справі № 334/5482/18 виконавче провадження по виконавчому листу №334/5482/18 від 13.11.2018 року відбувалось з врахуванням постанови Запорізького апеляційного суду від 28.05.2019 року по справі № 334/5482/18 в межах суми 142 755,85 грн.

З матеріалів справи вбачається, що 26 червня 2019 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області надійшла заява боржника ОСОБА_1 про відкладення проведення виконавчих дій у зв`язку з тим, що нею 26.06.2019 року сума боргу згідно виконавчого документа була частково погашена у розмірі 75500 грн., що підтверджується квитанцією № ПН1314 від 26.06.19 року.

26 червня 2019 року державним виконавцем Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сіваковою О.О. винесено постанову про відкладення виконавчих дій де боржник ОСОБА_1 зобов`язується у строк до 10.07.2019 року сплатити суму боргу у повному обсязі в добровільному порядку.

05 серпня 2019 року представником стягувача, ОСОБА_3 , адвокатом Комаровою А.О. була надіслана заява-повідомлення вих. № 05/08-2019/ВП від 05.08.2019 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, чим повідомлено, що боржник за виконавчим провадженням № ВП 57700814, ОСОБА_1 , перерахувала на рахунок ОСОБА_3 - стягувача за ВП № 57700814 частину боргу визначену Ленінським районним судом м. Запоріжжя у сумі 68 062,44 грн.

Таким чином, останнім платежем ОСОБА_1 виконала вимогу суду в повному обсязі, сплативши ОСОБА_3 загальну суму боргу за виконавчим документом №334/5482/18 від 13.11.2018 року у розмірі 142 755, 85 грн.

З огляду на вищевикладене, суд першої інтонації зробив вірний висновок про те, що боржник ОСОБА_1 , самостійно перерахувавши частину суму боргу на депозит виконавчої служби, а частину на рахунок стягувача ОСОБА_3 , визнала законність дій державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Сівакової О.О.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що в діях державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Сівакової О.О. при винесенні постанови про поновлення виконавчого провадження від 21.06.2019 року з примусового виконання за виконавчим листом 334/5482/18 від 13.11.2018 року відсутні порушення норм чинного законодавства. Постанова про понволення виконавчого провадження є обґрунтованою та такою, що ґрунтується на нормах Закону.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.

Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Докази та обставини, ні які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного, висновки суду першої інстанції є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Наведені скаржником в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення скаржником норм процесуального закону.

З урахуванням наведеного колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07 жовтня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 18 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді: