Справа № 444/1451/19
Провадження № 2-о/444/61/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.

секретар судового засідання Савчук Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовква цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа : Жовківський районний відділ управління Державної міграційної служби України про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, мотивуючи заявлені вимоги тим, що народився в АДРЕСА_1.

Зазначає, що батьки - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проживають по даний час в АДРЕСА_1.

Крім цього зазначає, що в 1978 році позивача було призвано в ряди Радянської Армії на строкову службу, яку проходив на Далекому Сході. В 1980 році повернувся в с. Сулимів, працював на фабриці «Маяк», в 1987 році переїхав в с. Цеперів Буського району, надалі їздив на заробітки в Росію. Так продовжувалося до 2003 року, але на час проголошення незалежності України проживав на території України.

Вказує, що в 2003 році повернувся в с. Сулимів і проживає там в будинку сестри ОСОБА_4 без реєстрації. В шлюбі не перебував. Приблизно в 90-х роках отримав в Жовківському паспортному столі паспорт громадянина СРСР і так з ним проживав, їздив на заробітки.

Крім цього вказує, що на даний час звернувся до Жовківського відділу міграційної служби України, однак позивачу відмовлено та усно роз`яснено що необхідно встановити факт проживання в Україні на час проголошення незалежності України, оскільки відомості про його особу в них відсутні та що такі відомості в даний час передано в м. Київ, а тому в судовому порядку слід встановити факт проживання в Україні.

Стверджує, що про те, що проживає без реєстрації в с. Сулимів Жовківського району підтверджується і довідкою Надичівської сільської ради Жовківського району.

На підставі наведеного заявник змушений звертатися до суду.

Заявник ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, проте подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить такі задоволити.

Представник заінтересованої особи Жовківського районного відділу управління Державної міграційної служби України в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заявник в судове засідання не з"явився, однак подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутності, заяву підтримує повністю. Просить таку задоволити.

Представники заінтересованих осіб в судове засідання не з`явились, однак подали до суду листи про розгляд справи ї відсутності їх представників. Окрім цього вказали, щодо з з приводу данного позову не заперечують.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксація судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги належить задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно ст. 315 ЦІІК України факти які мають юридичне значення встановлюються судом. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 3 З.У. «Про громадянство України» громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3, - з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до ст. 1 З.У. «Про зовнішньоекономічну діяльність», постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом);

В Ухвалі про відмову у відкритті конституційного провадження у справі за конституційним поданням Вищої ради юстиції щодо офіційного тлумачення частини третьої статті 127 Конституції України від 14 березня 2002 року № 4-у/2002 Конституційний Суд України, зокрема, зазначив: "До громадян, які мають постійне місце проживання в Україні, належать громадяни України, іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні в цілому не менше ніж 183 дні у календарному році.

Законом України "Про громадянство України" визначено, що безперервне проживання на території України - це проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів.

Згідно ст. 1 З.У. «Про громадянство України», громадянами України безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.З копії свідоцтва про народження, вбачається, що заявник ОСОБА_5 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Рава-Руська Нестерівського району Львівської області.

З матеріалів справи, вбачається, що заявник ОСОБА_1 народився в АДРЕСА_1.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначений факт знайшов своє підтвердження.

Окрім цього факт проживання ОСОБА_1 на території України, зокрема станом на 1991 рік також підтверджується довідкою Надичівської сільської ради Жовківського району № 352 від 01.03.2019 року, з якої вбачається що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживав до 1987 року в АДРЕСА_1. В 1987 році виписався в с. Цеперів Буського району Львівської області. Повернувся на проживання в с. Сулимів у 2003 р. і до цих пір проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 .

Таким чином, у суду не виникає сумніву у тому, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України. Тому, заява ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 12, 13, 23, 76, 258, 259, 264, 265, 268, 293, 294, 315, 354, 355 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ :

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України - задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець АДРЕСА_1, постійно проживав на території України станом на 24 серпня 1900 року і по даний час.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції, однак з врахуванням п. 15.5 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України.

Суддя Мікула В. Є.