справа № 208/1172/17
№ провадження 2/208/781/19
РІШЕННЯ

Іменем України

30 січня 2019 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі: Головуючого судді - Похвалітої С.М., за участю секретаря судового засідання - Стомаченко О.В.,

Учасники справи

позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеному позовного провадження цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду із позовом, в якому зазначають, що відповідач уклала договір № б/н від 28.08.2006 р. та отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік. Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 27038,41 грн., заборгованість складається з: 2894,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19580,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1263,73 грн. - штраф (процентна складова).

У зв`язку з порушенням відповідачем умов договору представник позивача звернувся до суду та просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 28.08.2006 року, яка складаеться: 2894,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19580,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1263,73 грн. - штраф (процентна складова) та судові витрати.

29 березня 2017 ухвалою суду відкрито провадження по справі.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

В судове засіданні відповідач ОСОБА_1 не з`явилась, від її представника надійшов відзив на позов, в якому він просив застосувати позовну давність, оскільки позивач надав розрахунок заборгованості від 31.01.2017 року, з якого неможливо зробити висновок, коли виникла заборгованість, але, на думку позивача, вона виникла в 2009 році, тобто саме тоді у позивача виникло право на звернення до суду. Вказав, що надані позивачем документи не можуть підтвердити факт існування боргу відповідача перед позивачем. Зазначив, що між сторонами взагалі не укладений кредитний договір, оскільки недодержана форма такого договору.

Відповідачем до суду надана відповідь на відзив, в якій зазначено, що кредитний договір укладений між сторонами в належній формі, а розмір заборгованості підтверджений належними доказами. Також позивач зазначає, що ним не пропущений строк позовної давності, посилаючись на звернення до суду із позовом 28.02.2017 р. в межах строку дії такого строку, оскільки договір діє до останнього дня 07.2017 року - строку дії випущеної кредитної карти.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин з посиланням на докази.

Судом встановлено, що 28.08.2006 року між позивачем Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № б/н та відповідач отримала кредит у розмірі 1000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, зобов`язавшись повертати кредит, у сплачувати проценти в обумовлені у Анкеті - Заяві та Умовах і Правилах про надання банківських послуг.

Відповідно до умов договору, боржник зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором.

Відповідач не надала своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості, в зв`язку з чим станом на 31.01.2017 року утворилась заборгованість в розмірі 27038,41 грн., заборгованість складається з: 2894,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19580,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500,00 грн. - штраф (фіксована частина), 1263,73 грн. - штраф (процентна складова), що вбачається з розрахунку заборгованості (а. с. 4 - 7).

Строк дії картки № НОМЕР_1 згідно кредитного договору № б/н від 28.08.2006 року - останній день 07.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримала картки № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 та № НОМЕР_1 , остання з яких має термін дії до останнього дня 07.2017 року.

Ст.4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Позивачем обраний спосіб захисту, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України та предметом позову є заборгованість за кредитним договором.

Згідно до вимог ст.19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

З позовних вимог вбачається, що між сторонами виник спір з цивільних правовідносин, до яких застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Застосовані норми права

Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Ст.526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.

Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Як вбачається з розрахунку заборгованості строк дії кредитного картки № НОМЕР_1 - останній день 07.2017 року, позивач звернувся до суду із позовом 28.02.2017 року.

Відповідно до вимог ст.ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов`язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов`язку щодо першої сторони. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. До договорів, що укладаються більш як двома сторонами (багатосторонні договори), застосовуються загальні положення про договір, якщо це не суперечить багатосторонньому характеру цих договорів.

Договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає із суті договору. Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 1054, ст. 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст.639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Згідно із ч.1 ст.634 ЦПК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).

Судом встановлено, що відповідач власноручно підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПАТ КБ «ПриватБанк» для отримання кредитної картки. Із цієї анкети-заяви випливає, що ОСОБА_1 ознайомлена і згодна з Умовами так Правилами надання банківських послуг, Правилами надання послуг (виконання робіт), а також тарифами Банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом відповідач підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування. Крім того, відповідач також погодився на те, що ця заява, разом з пам`яткою клієнта, запропонованими банком Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами складає між позичальником і Банком договір про надання банківських послуг.

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» виконав свої зобов`язання. 28.08.2006 року відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку.

Факт отримання кредитної картки підтверджується відміткою у відповідному полі анкети-заяви.

Відповідач отримав надані йому кредитні кошти та користувався ними, що згідно із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, відкритому на ім`я відповідача.

У зв`язку із зазначеним посилання представника відповідача на те, що укладений договір є надуманим та відповідач кошти не отримував є безпідставними.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) та у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Натомість позичальник взяті на себе зобов`язання виконувала не належним чином, передбачені умовами договору платежі вносив несвоєчасно, після чого взагалі припинив вносити платежі на виконання боргових обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Що стосується посилання відповідача на пропущений строк позовної давності, суд виходить з наступного.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Так, за зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 та 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Отже, після настання терміну внесення чергового платежу за договором і після спливу строку кредитування зобов`язання простроченого боржника за договором не припиняється. Так, зобов`язання може бути належно виконане простроченим боржником і після спливу позовної давності. Згідно з частиною першою статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності.

У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Таким чином, позивачем строк позовної давності не пропущений, оскільки він звернувся 28.02.2017 року - до початку перебігу строку позовної давності, в період дії кредитної картки.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, а тому суд вважає, що в частині стягнення 500,00 грн. - штрафу (фіксована частина), 1263,73 грн. - штраф (процентна складова), не підлягають задоволенню.

Судом встановлено істотне порушення договору з боку відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в розмірі: 2894,03 грн. - заборгованість за кредитом; 19580,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2800 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім цього, на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1600,00 грн.

Керуючись ст. ст. 253, 256, 257, 258, 261, 526, 527, 530, 612, 1054 ЦК України, ст.ст. 7, 19, 175, 268, 272, 273, 274, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_4 , адреса: АДРЕСА_1 , на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», 49094 м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, МФО 305299, , п/р № НОМЕР_5 :

- 2894 (дві тисячі вісімсот дев`яносто чотири) грн. 03 коп. - заборгованість за кредитом;

- 19580 (дев`ятнадцять тисяч п`ятсот вісімдесят) грн. 65 коп. - нараховані відсотки за користування кредитом;

- 2800 (дві тисячі вісімсот) грн. - заборгованість за пенею та комісією;

- 1 600 (одна тисяча шістсот) грн. 00 коп. - витрати по сплаті судового збору.

Усього: 26874 (двадцять шість тисяч вісімсот сімдесят чотири) грн. 68 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовити.

Суддя Похваліта С. М.