Справа № 496/1849/17
Провадження № 6/496/137/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2019 року суддя Біляївського районного суду Одеської області Буран В.М., за участю секретаря судового засідання Дигуляр А.С., вивчивши заяву ОСОБА_1 про роз`яснення змісту виконавчого документа про справі № 496/1849/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку із переїздом на інше місце проживання,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою, в якій просить суд роз`яснити зміст виконавчого листа № 496/1849/17, виданого 11.10.2019 року Біляївським районним судом Одеської області Руденко ОСОБА_4 на виконання резолютивної частини постанови Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року про вселення ОСОБА_2 .

Згідно з ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо зміст виконавчого документа незрозумілий, виконавець або сторони виконавчого провадження мають право звернутися до органу (посадової особи), який видав виконавчий документ, із заявою про роз`яснення його змісту.

Діючий ЦПК України не містить положень щодо порядку розгляду справ про роз`яснення змісту виконавчого документу, тому суд керується аналогією закону та застосовує приписи ст. 221 ЦПК України.

Частина 3 ст. 221 ЦПК України передбачає, що суддя на власний розсуд вирішує чи потрібно викликати учасників справи та державного виконавця в судове засідання.

З урахування обставин викладених в заяві, суд дійшов висновку про відсутність потреби у виклику в судове засідання учасників та державного виконавця.

Відповідно до статті 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз`яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Судом встановлено, що постановою Одеського апеляційного суду було задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_2 та рішення Біляївського районного суду Одеської області від 26.03.2018 року скасовано. Постановивши нове рішення, Одеський апеляційний суд задовольнив вимоги ОСОБА_2 та постановив про вселення ОСОБА_2 в будинок АДРЕСА_1 , зобов`язавши ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком АДРЕСА_1 (т. 2 с.а.9-13).

З метою звернення виконавчого листа до виконання, ОСОБА_2 11.10.2019 р. отримав оригінал виконавчого листа про, що розписався у відповідній заяві до суду (т. 2 с.а. 17).

В процесі проведення виконавчих дій, проведених старшим державним виконавцем Біляївського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області Лебєдєвим Є.Є. у ВП № 60343154 згідно виконавчого листа № 496/1849/17 від 11.10.2019 р. у ОСОБА_1 виникли питання: чи є належним виконанням рішення про вселення шляхом відкривання дверей у житловому будинку та надання стягувані можливості вільного входу та користуванню виділеним приміщенням у цьому житловому будинку; чи є відмова стягувача від входу у житловий будинок відмовою від примусового виконання судового рішення про вселення у житлове приміщення; якими приміщеннями має право користуватися стягувач у разі вселення його у житлове приміщення, яке не належить членам його сім`ї.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження», виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень є виконавчими документами, що підлягають примусовому виконанню.

Цивільно-процесуальне законодавство України не передбачає випадків роз`яснення судом резолютивної частини виконавчого документу.

Законом України «Про виконавче провадження» передбачена можливість роз`яснення змісту виконавчого документа, а не способу виконання виконавчого листа.

Вимоги заявниці сформульовані без урахування вимог зазначених вище норм закону.

У відповідності із ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Відповідно до ч. 4 ст. 271 ЦПК України про відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 221, 271 ЦПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у роз`ясненні змісту резолютивної частини виконавчого листа про справі № 496/1849/17 виданого 11.10.2019 року Біляївським районним судом Одеської області за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод при користуванні житлом та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в зв`язку із переїздом на інше місце проживання.

Копію ухвали надіслати заявнику.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її складання через Біляївський районний суд Одеської області до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Буран В.М.