ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

10 грудня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6788/18

Головуючий у першій інстанції - Карапута Л. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1509/19

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі:

головуючого судді - Губар В.С.,

суддів - Кузюри Л.В., Онищенко О.І.,

із секретарем судового засідання - Шапко В.М.

Позивач - ОСОБА_1

Відповідачі - Головне управління Національної поліції в Чернігівській області, прокуратура Чернігівської області, Державна казначейська служба України

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження (із повідомленням учасників справи) у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції в Чернігівській області на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Чернігівській області, прокуратури Чернігівської області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями та діями органів досудового слідства,

місце ухвалення судового рішення - м. Чернігів

дата складання повного тексту судового рішення - 02 жовтня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України з Єдиного казначейського рахунку в установленому законом порядку на його користь моральну шкоду в розмірі 300000 грн. та витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 43000 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 посилається на ст. 1176 ЦК Укаїни та положення Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Стверджує, що незаконними діями держава Україна в особі органу досудового слідства (ЧВП ГУНП в Чернігівській області) і прокуратури Чернігівської області завдала йому матеріальної та моральної шкоди внаслідок переслідування його в якості підозрюваного по кримінальному провадженню, викликах для участі у процесуальних діях та судових засіданнях.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 116777 грн. 00 коп. шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України з єдиного казначейського рахунку та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1200 грн. 00 коп.

В задоволенні решти позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Чернігівській області просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

На переконання апелянта, усупереч положенням ст.ст. 23, 1176 ЦК України, постанови Пленуму Верхового Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року позивачем не надано доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачами, не обґрунтувано розміру шкоди та не доведено наявності дій ГУНП, які заподіяли душевних страждань та призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача та вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У встановлений судом строк відзиви на апеляційну скарги учасниками справи не подавались.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, матеріали кримінальної справи № 750/12306/15-к та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 квітня 2015 року Чернігівським міським відділом міліції УМВС України у Чернігвській області внесено до єдиного реєстру досудових розлідувань відомості про кримінальне правопорушення № 0001608.

08 жовтня 2015 року ОСОБА_1 повідомлено слідчим слідчого відділу Чернігівського міського відділу міліції УМВС у Чернігівській області про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України - у нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (а.с.7 Т. 1).

Потерпілий у кримінальній справі ОСОБА_2 , на стадії досудового розслідування, 03.03.2016 року заявив позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 3890,45 грн та моральної шкоди в сумі - 200000, 00 грн. (т.1 арк. крим. спр. 68,69).

З матеріалів кримінальної справи убачається, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0001608 щодо ОСОБА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України переданий до суду 14.12.2015 року та ОСОБА_1 відповідно до ч.2 ст.42 КПК України набув статусу обвинуваченого (т.1 арк.крим.спр. 2,3).

Вироком Деснянського районного суду м. Чернігова від 12.06.2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2018 року, ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України та виправдано (а.с.8-11,12-18 Т. 1).

На спростування вказаних обставин відповідачами не надано доказів суду першої інстанції і не представлено апеляційному суду.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з приписів ч. 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» від 01.12.1994 року № 266/94-ВР, яка визначає мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством та судом не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць. З огляду на положення вказаного Закону, суд, ураховуючи засади виваженості, розумності та справедливості визначив відшкодування моральної шкоди позивачеві у сумі 116777 грн.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, з огляду на таке.

Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За правилами частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційний суд враховує наступне.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ч.2 ст.1176 ЦК України право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон №266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 2 Закону №266/94-ВР право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає в тому числі і у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно із п.5 ст. 3 Закону №266/94-ВР у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові підлягає відшкодуванню моральна шкода.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.13 Закону №266/94-ВР розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Отже, межі відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом визначаються за кожен місяць перебування під слідством чи судом, виходячи з мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування. При цьому, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування.

Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що кримінальне переслідування позивача ОСОБА_1 тривало 2 роки 7 місяців 10 днів (з 08 жовтня 2015 року по 18 травня 2018 року).

Зазначені обставини апелянтом не спростовані у суді першої інстанції і не заперечувалися у апеляційному суді.

Встановивши, що за результатом обвинувачення ОСОБА_1 було визнано невинуватим та постановлено виправдувальний вирок за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що зазначене є підставою для відшкодування йому моральної шкоди.

Враховуючи обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача під слідством і судом, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачеві слід відшкодувати завдану йому моральну шкоду у розмірі 116777 грн., який визначено, виходячи з мінімального розміру заробітної плати, встановленої законом на момент відшкодування (3723 грн.), за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тобто за період з 08 жовтня 2015 року по 18 травня 2018 року, що складає 31 місяць 10 днів.

Зазначений розрахунок відповідачами в апеляційному суді не спростований.

Посилання апелянта на те, що протиправності дій органів досудового слідства під час перебування позивача під слідством не доведено, унаслідок чого правових підстав для відшкодування шкоди у ОСОБА_1 не виникло, є, зважаючи на обставини цієї справи, юридично неспроможними. Незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, як визначено частиною другою статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», завдана шкода відшкодовується державою у повному обсязі.

Апеляційний суд приймає до уваги, що позивач, перебуваючи упродовж тривалого часу під слідством та судом, безсумнівно отримав глибокі душевні і моральні страждання. Обвинувачення у скоєнні кримінального правопорушення безумовно призвело до зміни звичного життя ОСОБА_1 .

Апелянтом не підтверджено відсутність моральної шкоди, а всі аргументи скарги про безпідставність вимог ОСОБА_3 ґрунтуються на припущеннях і не можуть бути визначеними процесуальним законом підставами для скасування рішення суду першої інстанції. Відсутність вини позивача у інкримінованому йому злочині підтверджується виправдувальними вироками судів першої та апеляційної інстанції, які набрали законної сили, та які достовірно і безсумнівно підтверджують законність вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги щодо неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права є безпідставними та спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Перевіривши доводи Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не містить передбачених процесуальним законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, які б безспірно підтвердили обґрунтованість доводів апеляційної скарги.

Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження обставин, якими апелянт обґрунтовував доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає правильним висновок суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Сукупність досліджених обставин та наявних у справі доказів приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені фактичні обставини справи, повно, об`єктивно та всебічно досліджені наявні у справі докази і їм надана вірна юридична оцінка та суд ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Чернігівській області залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: Судді: