Головуючий суду 1 інстанції - Коваленко О.М.
Доповідач -Карташов О.Ю.
Справа № 2-4/2012
Провадження № 22-ц/810/29/18
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2019 року місто Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя Карташов О.Ю.

судді Дронська І.О., Яресько А.В.

за участю секретарясудового засідання Сінько А.І.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3

представник позивача - ОСОБА_4

відповідач - ОСОБА_5

відповідач - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку

апеляційну скаргу

ОСОБА_3 в інтересах якої діє представник ОСОБА_4

на рішення

Первомайського районного суду Луганської області від 07 лютого 2014 року, ухваленого у складі судді Коваленка О.М. в залі судових засідань Первомайського міського суду Луганської області ум. Первомайську

у справі за позовом

ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що починаючи з червня 2005 року вона проживала з відповідачем ОСОБА_5 у цивільному шлюбі. 18 серпня 2007 року шлюб між ними було зареєстровано офіційно.

Шлюбні відносини з відповідачем продовжувалися до початку травня 2010 року. Тоді ж на початку травня 2010 року в неї з відповідачем була розмова про розірвання шлюбу. Відповідач почав вивозити із квартири їх сумісно набуте майно.

У червні 2010 року позивачка звернулась до суду про розірвання шлюбу та розподіл майна та їй стало відомо, що 27 травня 2010 року ОСОБА_5 без її відома розпорядився їх спільним майном, а саме автомобілем, який він продав своїй матері ОСОБА_6

Позивачка вважає, що автомобіль, відповідно до вимог ст. 60 СК України був їх спільною сумісною власністю.

Так, під час весілля батьки ОСОБА_5, а саме мати заявила, що з боку батьків вони дарують молодим спальний гарнітур, а після весілля купують як подарунок автомобіль. Все це підтверджується відеозаписом, який проводився під час весілля. 26 листопада 2008 року за кошти батьків відповідача для їх сім'ї було придбано автомобіль марки ChevroletAveo, 2008 року випуску за 90000 грн. Право власності на автомобіль вирішили зареєструвати за чоловіком. Починаючи з 26 листопада 2008 року вони доглядали за автомобілем як за своєю власністю та підтримували його в належному стані.

Діями відповідача були порушені вимоги ст. 65 СК України при укладенні одним з подружжя договорів, що вимагають нотаріального посвідчення і державної реєстрації, а також договорів про коштовне майно, згода іншого подружжя повинна бути дана письмово.

Договір купівлі - продажу автомобіля потребує державної реєстрації. Незважаючи на вимоги закону, ОСОБА_5 без нотаріально засвідченої її письмової згоди був проданий спірний автомобіль ОСОБА_6, про що свідчить довідка - рахунок від 27.05.2010 року, яку видано ВАТ «Востокукрторг».

Згідно до ч. 2 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як укладений іншим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Позивачка просила суд визнати договір купівлі - продажу автомобіля марки ChevroletAveo, 2008 року випуску між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, укладений згідно довідки - рахунку серії КІМ № 254158 від 27.05.2010 року ВАТ «Востокукрторг» недійсним, як укладений без її письмової, нотаріально засвідченої згоди. Зобов'язати ОСОБА_6 повернути автомобіль марки ChevroletAveo, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 - ОСОБА_5

Також позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з вимогами про розділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя та вказала, що за час шлюбу було придбано: телевізор «Philips» - 6000 грн.; холодильник «Toshiba» - 3943,69 грн.; пральну машину автомат «Zanussi» - 3299 грн.; праску «Braum» - 600 грн.; DVD плеєр - 1000 грн.; меблевий м'який куток - 3000 грн.; комп'ютер у зборі - 7000 грн.; меблеву стінку в дитячу кімнату - 2250 грн.; прихожу - 1600 грн.; кухонний гарнітур - 1600 грн.; акумуляторну батарею - 634 грн.; клавіатуру для комп'ютера - 337 грн.; автомобіль ChevroletAveo- 90000 грн.; квартиру - 7211 грн. Всього майна на загальну суму: 128474,69 грн.

В подальшому позивачка уточнювала позовні вимоги та просила суд визначити спільно набутим майном під час перебування у шлюбі наступне майно:

1.Холодильник «Тошиба» - 3943,69 грн.;

2.DVD плеєр - 1000 грн.;

3.М'який куток - 3000 грн.;

4.Меблеву стінку в дитячій - 2250 грн.;

5.Прихожу (меблі) - 1600 грн.;

6.Кухонний гарнітур - 1600 грн.;

7.Телевізор «Philips» - 6000 грн.;

8.Пральну машину «Zanussi» - 3299 грн.;

9.Праску«Braun» - 600 грн.;

10.Комп'ютер - 7000 грн.;

11.Акумуляторну батарею - 634 грн.;

12.Клавіатуру для комп'ютера - 337 грн.

13.Автомобіль - 74536 грн.;

14.Квартиру - 10000 грн.

Всього майна на загальну суму 115826 грн.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу автомобіля марки ChevroletAveo, 2008 року укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Визнати автомобіль спільною сумісною власністю подружжя, яке придбано за час шлюбу, вартістю 74563 грн.

Визнати недійсним право власності на автомобіль ОСОБА_6

Зобов'язати ОСОБА_6 повернути автомобіль ChevroletAveo, 2008 року випуску ОСОБА_5

Визнати за ОСОБА_5 право власності на автомобіль ChevroletAveo, 2008 року випуску.

ОСОБА_3 на праві власності залишити:

- Меблеву стінку в дитячій - 2250 грн.

- М'які меблі - 3000 грн.

- Прихожу (меблі) - 1600 грн.

- Холодильник «Toshiba» - 3943, 69 грн.

- DVD плеєр- 1000 грн.

- Пральну машину «Zanussi» - 3299 грн.

- Кухонні меблі - 1600 грн.

Всього майна на загальну суму - 16692 грн.

Витребувати це майно у відповідача ОСОБА_5, а у разі відсутності майна стягнути його вартість.

ОСОБА_5 виділити на праві власності:

- Акумуляторну батарею - 634 грн.

- Клавіатуру комп'ютерну - 337.

- Комп'ютер - 7000 грн.

- Телевізор «Philips» - 6000 грн.

- Праску «Braun» - 600 грн.

Всього майна на загальну суму - 14571 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 на корись ОСОБА_3 різницю вартості спільного майна в сумі 31 221 грн.

Зобов'язати ОСОБА_5 повернути (передати) 1/2 частину квартири ОСОБА_3

Судові витрати покласти на відповідачів.

Визнати право власності позивача ОСОБА_3 на квартиру за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Первомайського районного суду Луганської області від 07 лютого 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі - продажу автомобіля недійсною та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя - задоволені частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3та ОСОБА_5 наступне майно:

1.Холодильник «Toshiba» вартістю -3943,69 грн.;

2.DVD плеєр вартістю - 1000 грн.;

3.М'який куток вартістю - 3000 грн.;

4.Меблева стінка в дитячій кімнаті вартістю - 2250 грн.;

5.Прихожувартістю - 1600 грн.;

6.Кухонний гарнітур вартістю - 1600 грн.

на загальну суму 13393,69 грн.

Розподілене спільне майно між подружжям наступним чином:

виділено ОСОБА_3: холодильник «Toshiba» вартістю - 3943,69 грн.; DVD плеєр вартістю - 1000 грн.; меблеву стінку в дитячій кімнаті вартістю - 2250 грн. на загальну суму 7193 грн.

виділено ОСОБА_5: прихожу вартістю - 1600 грн.,кухонний гарнітур вартістю - 1600 грн., м'який куток вартістю - 3000 грн. на загальну суму 6200 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5, на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у розмірі 25 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В частині задоволення позову рішення суду мотивовано належністю спірного майна до спільної власності подружжя та необхідністю його поділу відповідно до положень закону. Вимоги про поділ іншого майна не підлягають задоволенню за недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів про придбання майна за спільні кошти подружжя. Спірна квартира є спільною частковою власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1/2 частині. При вирішенні питання про поділ автомобіля місцевий суд виходив з того, що автомобіль придбаний за кошти ОСОБА_6, останньою у власність подружжя не передавався.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення Первомайського районного суду Луганської області від 07 лютого 2014 року з підстав неправильного застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не взяв до уваги її доводи та не спростував їх, не надав їм правової оцінки, дійшов помилкового висновку про безпідставність її вимог про визнання майна та автомобіля спільним сумісним майном подружжя.

У судове засідання сторони не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя постановлено Первомайським міським судом Луганської області 07.02.2014 року.

На зазначене рішення суду ОСОБА_3 подана апеляційна скарга.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 02 червня 2014 року за апеляційною скаргою ОСОБА_3 було відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10.06.2014 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Луганської області на 17 червня 2014 року.

У зв'язку з захопленням м. Луганська незаконними збройними формуваннями судове провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя було втрачене.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 31.10.2016 року, за заявою ОСОБА_3, повністю відновлено втрачене судове провадження у справі № 2-4/2012; 2/421/2/2014 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання угоди купівлі-продажу автомобіля недійсною та поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно Свідоцтва про зміну імені від 08.05.2013 року позивач змінила прізвище з «ОСОБА_3» на «ОСОБА_3».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2007 року, шлюб між ними розірвано рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 11 квітня 2011 року.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (статі 60, 61 СК України).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснено в пунктах 23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України) відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування,в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

Вирішуючи спір суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя придбаної за час шлюбу квартири та її розподіл. Згідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по 1/2 частині.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 в частині визнання недійсним договору купівлі - продажу автомобіля марки Chevrolet Aveo 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та визнання автомобіля спільною сумісною власністю подружжя, яке придбано за час шлюбу, вартістю 74563 грн., а також визнання за ОСОБА_5 права власності на автомобіль, суд першої інстанції, на підставі належних та допустимих доказів встановив, що джерелом купівлі спірного автомобіля є саме грошові кошти ОСОБА_6. Доказів того, що це майно придбано ОСОБА_6 в інтересах сім'ї її сина, а також, що ОСОБА_3 надавала свою згоду на придбання автомобіля суду не надано.

Суд правильно виходив з того, що відповідно до вимог ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, а тому правильно відмовив у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідача на корись позивача різниці вартості спільного майна в сумі 31 221 грн.

Судовим рішенням задоволені позовні вимоги про поділ майна - холодильника «Toshiba» вартістю - 3943,69 грн.; DVD плеєра вартістю - 1000 грн.; м'якого кутка вартістю - 3000 грн.; меблевої стінки в дитячій кімнаті вартістю - 2250 грн.; прихожої вартістю - 1600 грн.; кухонного гарнітуру вартістю - 1600 грн., на загальну суму 13393,69 грн.

При цьому, ОСОБА_3 виділено холодильник «Toshiba» вартістю - 3943,69 грн.; DVD плеєр вартістю - 1000 грн.; меблеву стінку в дитячій кімнаті вартістю - 2250 грн. на загальну суму 7193 грн.

ОСОБА_5 виділено прихожу вартістю - 1600 грн., кухонний гарнітур вартістю - 1600 грн., м'який куток вартістю - 3000 грн. на загальну суму 6200 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що вищевказані речі набуті подружжям за спільні кошти у період шлюбу, тому належать їм на праві спільної сумісної власності у рівних частках.

Погоджуючись із висновками суду першої інстанції в частині відмови у задоволені позовних вимог про поділ майна, а саме, телевізора «Philips», пральної машини «Zanussi», праски «Braun», комп'ютера, акумуляторної батареї, клавіатури для комп'ютера, апеляційний суд виходить з того, що під час розгляду справи позивачем не надано беззаперечних доказів, що зазначене майно придбано за кошти сім'ї сторін під час перебування у шлюбі.

Разом з тим, матеріали справи містять товарні чеки, свідоцтва щодо придбання вказаного майна ОСОБА_6 за власні кошти для особистого користування.

З огляду на наведене, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для скасування рішення суду, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах якої діє представник ОСОБА_4 без задоволення.

Рішення Первомайського районного суду Луганської області від 07 лютого 2014 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 22 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: