ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/810/19Головуючий по 1 інстанції
Категорія: 301030000 Гудзенко В. Л.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.,

секретар: Попова М.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року у складі судді Гудзенко В.Л.,

в с т а н о в и в :

У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права спільної часткової власності.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що по договору дарування від 27 травня 1994 року ОСОБА_3 і ОСОБА_1 належить, як спільна часткова власність, 1/3 частина будинку у вигляді цілісного майнового комплексу по АДРЕСА_1 .

Добровільний вихід ОСОБА_3 29 серпня 2017 року з цього договору призвів до зміни договірних відносин між ними без зміни форм власності.

Договір дарування, укладений ОСОБА_3 з ОСОБА_4 на земельну ділянку, визначає її як новий об`єкт власності, хоча ця ділянка закріплена за майновим комплексом, являється часткою в спільній власності і знаходиться в підпорядкуванні договору дарування 1994 року, що автоматично виключає самостійні дії на проведення окремого господарства.

Крім того, договір зафіксував тільки одну основну умову площу 150 кв.м. без зобов`язань і відповідальності обдарованого

ОСОБА_5 зміна положень договору дарування 1994 року порушила цілісність майнового комплексу та його права і інтереси, як співвласника землі, що вимагає додаткової угоди з ним, як третьою стороною договору дарування 2017 року, з метою відновлення земельній ділянці права частки у спільній власності. Без відповідної угоди договір дарування 2017 року не є дійсним.

Просив визнати право спільної часткової власності на подаровану ОСОБА_4 земельну ділянку площею 150 кв.м. в межах договору дарування від 27 травня 1994 року, визначити ОСОБА_1 третьою особою в договорі дарування від 29 серпня 2017 року і зобов`язати відповідача оформити додаткову угоду. Судовий збір стягнути з відповідача.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду обґрунтовано тим, що позивач не довів: обставин, на які він посилається; яким чином порушені його права й інтереси відповідачем; законності захисту своїх прав у спосіб, визначений в позовній заяві.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на те, що суд першої інстанції неправильно оцінив докази і неправильно визначив правовідносини, просив рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року скасувати і прийняти нове рішення про задоволення позову.

Вказував, що суд першої інстанції не дав тлумачення договору (ст. 213,637 ЦК України) і не вирішив вимогу про судовий збір, з огляду на те, що відповідач умисно затягував розгляд справи, формував негативне ставлення до скаржника і не дотримався вимог ч.9 ст. 141 ЦПК України, за що повинен сплатити в повному обсязі судовий збір незалежно від пільг які має ОСОБА_1 , які суміжно відносяться до втрат бюджету, а саме за подання позову в 2018 році 704,80 грн., попередню апеляційну скаргу від 20 листопада 2018 року 352,40 грн. і скаргу за 2019 рік 1057,20 грн., а всього 2114,40 грн.

Учасники справи не скористалися своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 .

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід залишити без задоволення, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 27 травня 1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , ОСОБА_1 було укладено договір дарування, відповідно до якого ОСОБА_6 подарувала, а ОСОБА_3 , ОСОБА_1 прийняли в дар кожен в рівних долях належну ОСОБА_6 1/3 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться в АДРЕСА_2 , який розташований на присадибній земельній ділянці розміром 2035 кв.м. (а.с.30). Даний договір посвідчений державним нотаріусом та зареєстровано в реєстрі за № 3-305.

Згідно з частиною першою статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Звертаючись в суд з даним позовом, ОСОБА_1 просив визнати право спільної часткової власності на подаровану ОСОБА_4 земельну ділянку площею 150 кв.м. в межах договору дарування від 27 травня 1994 року; визначити ОСОБА_1 третьою особою в договорі дарування від 29 серпня 2017 року і зобов`язати відповідача оформити додаткову угоду.

Однак, відповідач ОСОБА_4 не є стороною договору дарування від 27 травня 1994 року на який посилається у своєму позові ОСОБА_1 . Доказів того, що ОСОБА_4 має якісь зобов`язальні відносини за цим договором в матеріалах справи відсутні

Із змісту самого договору вбачається, що предметом даного договору є частина житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, а не земельна ділянка.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, прийшов до обґрунтованого та вмотивованого висновку, стосовно того, що позивачем не вказано та не доведено, які саме його права, свободи чи законні інтереси були порушені відповідачем.

Відповідно до частин 1,3 статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права, з повним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, відповідністю висновків суду обставинам справи. Доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що суд першої інстанції не зробив тлумачення договору (ст.ст. 213, 637 ЦК України) не є підставою для скасування обґрунтованого та вмотивованого рішення суду.

Колегія суддів не приймає доводи скаржника стосовно того, що суд не вирішив вимоги про судовий збір, оскільки дані доводи спростовуються змістом самого рішення, з якого вбачається, що вимога щодо стягнення з ОСОБА_7 судового збору та штрафу за невиконання процесуальних обов`язків не підлягає до задоволення.

Відповідно до норм ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В разі відмови в позові судовий збір покладається на позивача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі рішення є законним та обгрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду не спростовують.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2019 року у даній справі залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Судді: Н. І. Гончар

Ю. В. Сіренко

Т. Л. Фетісова: