Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 759/13822/15-ц

провадження № 61-30450св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року у складі колегії суддів: Оніщук М. І., Українець Л. Д., Шебуєвої В. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява обґрунтована тим, що 17 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 2606/0408/98-001, відповідно до якого останньому було надано кредит у розмірі 100 000 доларів США строком до 17 квітня 2018 року зі сплатою 12,5 % річних.

17 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 2606/0408/98-001-Р-1, відповідно до якого остання зобов'язалась відповідати солідарно перед банком у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу права вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором.

Позивач вказував, що відповідачами договірні зобов'язання не виконуються належним чином, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року становить 620 420 грн 13 коп. та складається з: 573 314 грн 55 коп. - тіла кредиту, 46 925 грн 58 коп. - відсотків.

Враховуючи вищевикладене ПАТ «Дельта Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 620 420 грн 13 коп.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року у складі судді Шум Л. М. у задоволенні позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що без згоди поручителя було змінено графік погашення кредиту, що призвело до збільшення відповідальності останнього, а тому є підставою для відмови у задоволенні позову. Крім того, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не було доведено перехід до нього права вимоги за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 серпня 2016 року скасовано та ухвалено нове.

Позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 2606/0408/98-001, що утворилась станом на 28 липня 2015 року у розмірі 620 240 грн 13 коп., з яких 573 314 грн 55 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 46 925 грн 58 коп. - заборгованість за відсотками.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що 05 червня 2009 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були укладені договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, які стосувались виключно строку повернення кредиту, який було змінено з 17 квітня 2018 року на 18 квітня 2019 року, а тому поручитель у належній формі надав свою згоду на відстрочення виконання, що в свою чергу призвело до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитним коштами.

Також суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем доведено перехід до нього права вимоги за вказаним кредитним договором, що підтверджується копією договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року, укладеного між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», а також витягом з додатку № 1 до вказаного договору, де міститься інформація про перехід прав вимоги за вказаним кредитним договором.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду за залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.

Відповідно до розпорядження в. о. керівника секретаріату Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року № 759/0/226-19 та протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що згідно пункту 1.1 договору поруки сторони не мають права в односторонньому порядку відмовитись від прийнятих зобов'язань за цим договором або змінити його умови. Сторони домовились, що будь-які зміни до основного зобов'язання, крім змін, наслідком яких є збільшення обсягу відповідальності поручителя за цим договором, погоджуються між позичальником та банком самостійно без повідомлення поручителя про такі зміни.

Зазначає, що під час розгляду справи її представником було надано суду розрахунок заборгованості, складений у зв'язку з укладенням 05 червня 2009 року договору про внесення змін та доповнень № 2 до договору поруки, згідно якого обсяг її відповідальності, як поручителя, збільшився. Отже, вбачається, що позивачем було змінено графік погашення кредиту за вказаним кредитним договором, що в свою чергу призвело до збільшення розміру щомісячних платежів, загальної суми боргу та відсотків. При цьому позивачу не було надано її згоди щодо внесення змін до графіка здійснення платежів за кредитним договором.

Також посилається на те, що банком не було доведено перехід до нього права вимоги за вказаним кредитним договором, що також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у якому зазначає, що рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

17 квітня 2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2606/0408/98-001, відповідно до якого останньому був наданий кредит в розмірі 100 000 доларів США строком до 17 квітня 2018 року зі сплатою 12,5 % річних.

17 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 2606/0408/98-001-Р-1, відповідно до якого остання зобов`язалася відповідати солідарно перед банком у повному обсязі за виконання зобов`язань ОСОБА_2

05 червня 2009 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 банком були укладені договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, відповідно до яких строк повернення кредиту був змінений з 17 квітня 2018 року на 17 квітня 2019 року.

Банком вимоги кредитного договору виконані в повному обсязі - надано позичальнику кредитні кошти, що не заперечується сторонами, проте позичальник зобов`язання щодо вчасного повернення кредитних коштів належним чином не виконує, в результаті чого станом на 28 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в сумі 620 240 грн 13 коп., яка складається з тіла кредиту - 573 314 грн 55 коп. та відсотків - 46 925 грн 58 коп.

25 травня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі за кредитним договором № 2606/0408/98-001 від 17 квітня 2008 року, який укладений з ОСОБА_2 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення.

Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення є законними і обґрунтованими та підстав для його скасування немає.

Згідно з частиною першою статті 1054 Цивільного Кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (частина перша статті 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника, та кредитором боржника.

Відповідно до частини першої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно із частиною першою статті 651 ЦК України зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо (частина перша статті 653 ЦК України).

За змістом частини першої статті 654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що без згоди поручителя було змінено графік погашення кредиту, що призвело до збільшення відповідальності останнього.

Разом із тим, судами встановлено, що 05 червня 2009 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 були укладені договори про внесення змін до кредитного договору та договору поруки, відповідно до яких строк повернення кредиту був змінений з 17 квітня 2018 року на 17 квітня 2019 року.

Таким чином, підписуючи 05 червня 2009 року договір про внесення змін та доповнень № 2 до договору поруки від 17 квітня 2008 року ОСОБА_1 надала свою згоду на відстрочення виконання зобов'язання, що автоматично призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування кредитними коштами, а тому посилання заявника на положення частини першої статті 559 ЦК України у касаційній скарзі є безпідставним.

Також не можуть бути прийняті доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено перехід права вимоги за вказаним кредитним договором з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Судами встановлено, що 25 травня 2012 року було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитними договорами, в тому числі відносно кредитного договору № 2606/0408/98-001 від 17 квітня 2008 року, який укладений з ОСОБА_2 .

ПАТ «Дельта Банк» до суду надано копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року із підписами уповноважених осіб та відповідними печатками, акт приймання-передачі прав вимоги до договору купівлі-продажу прав вимоги від 25 травня 2012 року.

Враховуючи наведене, слід дійти висновку, що не знайшли свого підтвердження доводи касаційної скарги про те, що позивачем не було надано доказів набуття права вимоги за вказаним кредитним договором.

Таким чином, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором, забезпеченим порукою, утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню.

Доводи касаційної скарги в їх сукупності зводяться до незгоди із висновками суду апеляційної інстанції, невірного розуміння скаржником вимог чинного законодавства та власного тлумачення характеру спірних правовідносин.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян