КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 752/394/18
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/2287/2019
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Волошиної В.М., Панченка М.М.,

за участю секретаря судового засідання Кемського В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Колдоби Максима Валерійовича в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року у складі судді Шевченко Т.М.,

у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В :

У січні 2018 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» (надалі - ПрАТ «СК «Уніка») звернулося у суд із позовом до ОСОБА_2, третя особа: публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (надалі- ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») про стягнення суми сплаченого страхового відшкодування.

Позивач зазначав, що 05 березня 2014 року між ПрАТ «СК «Уніка» та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір добровільного страхування №001800/4002/0000021, за яким позивач застрахував майнові інтереси потерпілого, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу - автомобіля «Фольцваген», д.р.н. НОМЕР_2.

26 червня 2014 року приблизно о 15 год 35 хв. на вул. Васильківській, 22 у м.Києві сталася дорожньо-транспортна пригода (ДТП) за участю двох транспортних засобів - автомобіля «Форд», д.р.н. СВ6830ВА, під керуванням відповідача ОСОБА_2, та автомобіля «Фольцваген», д.р.н. НОМЕР_2, що належить ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», під керуванням водія ОСОБА_5

Внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Фольцваген» д.р.н.НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, зокрема передньої частини внаслідок дій ОСОБА_5, який ним керував, а задню частину пошкоджено внаслідок неправомірний дій відповідача.

Посилаючись на своєчасність звернення ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» до позивача із заявою про виплату страхового відшкодування, встановлену звітом про оцінку № 19С/07/14 від 17 липня 2014 року, складеного ТОВ Галавтоекспертиза, вартість відновлювального ремонту автомобіля потерпілого, пошкодженого внаслідок зіткнення, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 суму сплаченого страхового відшкодування в розмірі 30 496 грн. 81 коп., вирішити питання судових витрат.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «Уніка», посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено про поважність причин пропущення строку позовної давності з підстав тривалості розгляду апеляційної скарги позивача про залишення поданої ним первісної позовної заяви без розгляду.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_2 та його представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, 26 червня 2014 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Форд», номерний знак НОМЕР_1, та, рухаючись по вул. Васильківській в м. Києві, не врахував дорожньої обстановки та не витримав безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.р.н.НОМЕР_2, та були заподіяні механічні пошкодження, вартість яких позивачем ПрАТ «СК «Уніка», як страховиком потерпілої особи ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», була виплачена останньому у розмірі 99 240 грн. 19 коп.

Відповідно до страхового акту № 00146180 від 07 серпня 2014 року, за яким страхователь: АИ «Райффайзен Банк Аваль», страхова сума становить 242 000 грн., сума попередніх страхових відшкодувань - 19 133 грн. 70 коп. (а.с.38 т.1).

Згідно платіжного доручення №007822 від 08 серпня 2014 року (а.с.40) та договору добровільного страхування № 001800/4002/0000021 від 05 травня 2014 року (а.с.5) встановлено, що зазначену ДТП позивачем, як страховиком потерпілої особи, було визнано страховою подією, а також розрахована сума страхового відшкодування у розмірі 99 240 грн. 19 коп., яка і була виплачена потерпілому.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року винною особою в ДТП визнаний відповідач ОСОБА_2, який притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. Указана постанова не оскаржувалась (а.с.17 т.1).

В силу ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Зі змісту позовних вимог убачається, що оскільки внаслідок зазначеного ДТП автомобіль «Фольцваген», д.р.н.НОМЕР_2, отримав механічні пошкодження, зокрема передньої частини внаслідок дій ОСОБА_5, який ним керував, а задню частину пошкоджено внаслідок неправомірний дій відповідача, позивачем відокремлено із загальної суми страхового відшкодування шкоду, завдану саме задній частині застрахованого автомобіля, яка становить 30 496 грн. 81 коп.

Відповідно до звіту № 19С/07/14 від 17 липня 2014 року про оцінку вартості матеріальної шкоди, завданої власнику ТЗ, складеного спеціалістом ОСОБА_6, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген», д.р.н. НОМЕР_2, становить 30 530 грн. 20 коп., а матеріальний збиток - 19 586 грн. 39 коп. (а.с.41-44 т.1).

Встановлено, що у провадженні Голосіївського районного суду перебувала цивільна справа № 752/20873/14-ц за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_2 про стягнення збитків в порядку регресу (а.с.83-86 т.1).

Відповідно до наявних у справі доказів, 08 грудня 2014 року ПрАТ «СК «Уніка» зверталося до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення збитків за заподіяну шкоду (а.с.83 т.1).

Встановлено, що провадження за вказаним позовом ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 11 грудня 2014 року було відкрито, а ухвалою того ж суду від 08 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року, позовна заява ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_2 про стягнення збитків за заподіяну шкоду залишена без розгляду (а.с.86, 87, 89 т.1).

Крім того, встановлено, що 26 вересня 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» зверталася у Голосіївський районний суд м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування збитків (а.с.91 т.1).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 29 вересня 2017 року вказана позовна заява ПрАТ «СК «Уніка» залишена без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків (а.с.94 т.1), а ухвалою того ж суду від 29 вересня 2017 року вказана позовна заява ПрАТ «СК «Уніка» була повернена позивачу разом із додатками до неї з підстав неусунення недоліків у визначений строк (а.с.95 т.1).

З матеріалів справи убачається, що під час розгляду справи у суді першої інстанції ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності (а.с.117 т.1).

Рішення суду першої інстанції в частині доведеності позову не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення районного суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з підстав доведення позову, проте пропущення позивачем строку позовної давності та відсутності підстав до його поновлення.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів визнає законними й обґрунтованими. Вони повністю узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених у рішенні доказів.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права. Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

Твердження апеляційної скарги про поважність причин пропущення строку позовної давності з підстав тривалості розгляду апеляційної скарги позивача про залишення поданої ним первісної позовної заяви без розгляду, колегія суддів визнає необґрунтованими та такими, що не вказують на поважність пропущення страховою визначеного законом строку, враховуючи наступне.

У провадженні Голосіївського районного суду перебувала цивільна справа № 752/20873/14-ц за позовом ПрАТ «СК «Уніка» до ОСОБА_2 про стягнення збитків в порядку регресу, яка ухвалою суду від 08 травня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 серпня 2017 року, залишена без розгляду (а.с.89).

Окрім цього, матеріалами справи доведено, що у вересні 2017 року ПрАТ «СК «Уніка» зверталося у Голосіївський районний суд м. Києва із позовом до ОСОБА_2 про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування (справа №752/19476/17). Проте, ухвалою суду від 29 вересня 2017 року позовна заява була залишена без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків та ухвалою того ж суду від 14 грудня 2017 року позов визнано неподаним й повернуто позивачу з підстав невиконання зазначеної ухвали суду (а.с.94,95 т.1).

Отже, окрім позовної заяви, яка була залишена без розгляду та перебувала в процесі апеляційного оскарження, позивачем подавався і інший позов до тієї ж сторони з тих самих підстав, який було повернуто позивачу з причин не усунення недоліків позовної заяви.

Згідно ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

За таких обставин, ПрАТ «СК «Уніка» було реалізовано право звернення у суд із вимогами до ОСОБА_2 про відшкодування суми сплаченого страхового відшкодування, між тим, вказані правовідносини не були предметом розгляду з вини позивача, а саме не усунення останнім недоліків позовної заяви у визначений судом строк, повторна неявка представника страхової компанії в судове засідання.

Вказані обставини не дають підстав для висновків про пропуск строку звернення страхової компанії у суд з поважних причин та його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та долученим до справи доказам. Норми матеріального й процесуального права районним судом застосовано правильно.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Колдоби Максима Валерійовича в інтересах приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: