УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/605/19

Провадження №: 2/755/956/19

"04" лютого 2019 р. місто Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

судді Шевченко В.М.,

за участю секретаря судового засідання Сіренко Д.В.,

розглянув заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 755/605/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та додані до неї матеріали,

У С Т А Н О В И В:

ухвалою суду від 01.02.2019 відкрито провадженні у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, та додані до неї матеріали, постановлено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін за наявними у справі матеріалами 25.02.2019.

Разом із позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову, яку аргументує тим, що

01.07.2018 сталася ДТП за участю його автомобіля та автомобіля відповідача ОСОБА_2, якого визнано винним за ст. 124 КУпАП постановою суду від 01.08.2018. Внаслідок ДТП позивач отримав матеріальні збитки у розмірі 143 145,41 грн, а також йому заподіяно моральну шкоду, яку оцінює у 10 000,00 грн. Враховуючи той факт, що з моменту вчинення ДТП і до сьогоднішнього дня відповідач не відшкодував збитки, завдані внаслідок деліктного зобов'язання, жодного разу не цікавився здоров'ям позивача, то скоріше за все і надалі не має намірів нічого відшкодовувати. Позивач просить накласти арешт на майно відповідача, а саме: транспортний засіб Mercedes-Benz Sprinter 413 CDI, державний номерний знак НОМЕР_1, 2001 року випуску, тип кузова АВТОБУС-D, номер кузова, шасі, рами НОМЕР_2, що зареєстрований за відповідачем 19.08.2017, оскільки вважає, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на вказане майно в подальшому може зробити неможливим виконання рішення суду.

Розгляд заяви здійснено судом у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст. 7 та ч. 1 ст. 153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суд прийшов таких висновків.

Заява про забезпечення позову відповідає вимогам, які містяться у Главі 10 Розділу І ЦПК України, підстави для її повернення заявнику відсутні.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред'явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Види забезпечення позову визначені положеннями статті 150 ЦПК України та до них належать, зокрема накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вимоги щодо форми та змісту заяви про забезпечення позову наведено у статті 151 ЦПК України.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов'язаний враховувати обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 року № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб'єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов'язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

У рішенні Конституційного Суду України від 16.06.2011 №5-рп/2011 у справі N 1-6/2011 зазначено, що судочинство охоплює, зокрема, інститут забезпечення позову, який сприяє виконанню рішень суду і гарантує можливість реалізації кожним конституційного права на судовий захист, встановленого статтею 55 Конституції України.

Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача чи інших учасників у справі з тим, щоб забезпечити позивачам реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь особи, яка звернулась з позовом, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінювати обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням наявності зв'язку між конкретним заходом щодо забезпечення позову і змістом позовних вимог та обставинами, на яких вони ґрунтуються, і доказами, які наведені на їх підтвердження, та положеннями законодавства, якими позивач обґрунтовує свої права, подаючи позов.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент пред'явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язання після пред'явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15.08.2018 у справі № 922/4587/13.

За приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вказані положення також кореспондуються із приписами ст. 81 ЦПК України.

Із поданої заяви про забезпечення позову убачається, що позивачем не додано доказів на підтвердження ухилення відповідачем від відшкодування збитків, завданих внаслідок деліктного зобов'язання, або ж відсутності у відповідача наміру відшкодування заподіяних збитків.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не обґрунтовано існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому підстави для задоволення заяви про забезпечення позову у суду відсутні.

Про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову суд постановляє ухвалу (ч. 6 ст. 153 ЦПК України).

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-153, 259, 260, 353 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі № 755/605/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва у строки, встановлені статтею 354 ЦПК України.

Копію ухвали направити заявнику.

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати за адресою: м. Київ, вул. І. Сергієнка, 3, та на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/fair/sud2604.

Суддя В. Шевченко