П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Київ

справа № 757/14294/18-ц

провадження: 22-ц/824/489/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Станішевської Б.В.

сторони:

позивач - ОСОБА_2

відповідач - Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3

на ухвалу Печерського районного суду м.Києва, постановлену 21 листопада 2018 року у складі судді Батрин О.В.,

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21 листопада 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій в частині позовних вимог про стягнення сум вкладів за договором № SAMDN9907 від 10 травня 2011 року на суму 10 000 доларів США та за договором № SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року на суму 80 000 доларів США.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник позивача - адвокат ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, зазначив про те, що вимоги, які були заявлені у справі, в якій постановлена ухвала про закриття провадження у справі, стосувалися лише повернення грошової суми за договорами вкладу, нові ж вимоги є іншими, як за обсягом (нові договори вкладу), так і за видами вимог (додаються вимоги щодо виплати суми вкладів, процентів та штрафів).

Позов який розглядається в даному провадженні є відмінним від попереднього за своїм предметом. Спори між тими самими сторонами, якщо змінились предмет або підстава позову не вважаються тотожними, а тому суд першої інстанції безпідставно закрив провадження в частині позовних вимог.

У разі припинення судом провадження у тій частині, що зазначена в оскаржуваній ухвалі, позивач буде позбавлений права на судовий захист, а банк продовжить безпідставно утримувати кошти, які належать позивачу.

Відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу не скористався.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав, просив задовольнити апеляційну скаргу, ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Представник відповідача АТ «ПриватБанк»- Кобзар Ю.Б. заперечувала проти доводів апеляційної скарги, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, як законну та обґрунтовану.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої у справі ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що є судове рішення про закриття провадження у справі, постановлене з приводу спору між тими самими сторонами, про той саме предмет і з тих саме підстав.

Згідно з п.3 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.

Відповідно до наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно збігаються сторони, підстави та предмет спору, тобто коли позови повністю збігаються за складом учасників цивільного процесу, матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду. Нетотожність хоча б одного із цих чинників не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору.

Підстава позову - це фактичні обставини (юридичні факти), на яких ґрунтується вимога позивача, та з наявністю або відсутністю яких закон пов'язує виникнення чи припинення матеріально-правових відносин між сторонами.

Предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення.

Відповідно до ч.2 ст. 255 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонам, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Судом установлено, що на розгляді в Печерському районному суді м.Києва перебувала цивільна справа № 757/24419/17-ц за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій, предметом розгляду вказаної справи було стягнення суми вкладів за договором №SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року на суму 80 000 доларів США.

Представником позивача ОСОБА_3 подано клопотання про збільшення позовних вимог, відповідно до яких просив також стягнути суму вкладу за договором №SAMDN9907 від 10 травня 2011 року на суму 10 000 доларів США.

4 вересня 2017 року судом прийнято заяву про збільшення позовних вимог.

5 березня 2018 року представником позивача ОСОБА_3 подано заяву про відмову від позову, внаслідок чого ухвалою суду від 5 березня 2018 року провадження у справі закрито. Зазначена ухвала набрала законної сили та в апеляційному порядку не оскаржувалась.

Як убачається з матеріалів справи, 22 березня 2018 року представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_3 подав до Печерського районного суду м.Києва іншу позовну заяву до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів та штрафних санкцій, зокрема просить стягнути суми вкладів за договорами №SAMDN9907 від 10 травня 2011 року на суму 10 000 доларів США та №SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року на суму 80 000 доларів США, з підстав невиконання умов договорів банківських вкладів щодо повернення сум вкладів на вимогу позивача.

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 21 листопада 2018 року закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення сум вкладів, процентів та штрафних санкцій в частині позовних вимог про стягнення сум вкладів за договором № SAMDN9907 від 10 травня 2011 року на суму 10 000 доларів США та за договором № SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року на суму 80 000 доларів США.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі щодо позовних вимог про стягнення сум вкладів за договорами №SAMDN9907 від 10 травня 2011 року на суму 10 000 доларів США та №SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року на суму 80 000 доларів США, оскільки ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 5 березня 2018 року постановлену у справі з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, провадження у справі закрито, в зв'язку з прийняттям відмови представника позивача ОСОБА_3 від заявлених позовних вимог.

Норма пункту 3 частини 1 статті 255 ЦПК України є імперативною. Наявність ухвали суду про закриття провадження у справі, яка набрала законної сили, постановлена з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет, із тих самих підстав, є безумовною підставою для закриття провадження у справі порушеної пізніше.

При цьому не має значення з яких підстав попередньо було прийняте судове рішення про закриття провадження у справі.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що закриття провадження в частині позовних вимог у цій справі порушує право позивача на судовий захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при постановленні ухвали суду від 5 березня 2018 року про закриття провадження у справі в зв'язку з прийняттям відмови від позову, не було роз'яснено сторонам наслідки закриття провадження у справі, є такими, що не мають правового значення при вирішення даної справи №757/14294/18-ц, оскільки оскаржується процесуальне рішення постановлене у цій справі.

У разі незгоди з ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 5 березня 2018 року сторони мали право на її оскарження у встановлені законом строки та порядку.

Доводи апеляційної скарги про те, щопозов який розглядається в даному провадженні є відмінним від попереднього за своїм предметом, а спори між тими самими сторонами, якщо змінились предмет або підстава позову не вважаються тотожними, є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції закрив провадження лише в частині позовних вимог, відносно яких була постановлена ухвала про закриття провадження у справі, а позовні вимоги про стягнення процентів та штрафних санкцій за договорами №SAMDN9907 від 10 травня 2011 року та №SAMDN6106 від 4 лютого 2011 року підлягають подальшому розгляду судом першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формування рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ( пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 21 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 1 лютого 2019 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус