КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 761/30003/17
№ апеляційного провадження:22-ц/824/2115/2019
Головуючий у суді першої інстанції: Осаулов А.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

29 січня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Рейнарт І.М., Кирилюк Г.М.,

при секретарі - Осінчук Н.В.

розглянувши в судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_4, треті особи: первинна профспілкова організація Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування»,ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними довідки, подання, протоколів, наказів, поновлення на роботі, стягнення коштів середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та з урахуванням зміни предмету позову, просив суд визнати недійсною Довідку з зазначенням вакантних посад, які пропонувались ОСОБА_3 директором Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» згідно статті 49-2 Кодексу законів про працю України та п. 4.2 наказу по підприємству № 214 від 24 листопада 2014 року «Про скорочення чисельності штату працівників», що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України, визнати недійсним наказ Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 38 від 27 лютого 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису, на підставі того, що посада начальника відділу по роботі з персоналом відсутня та не відповідає Класифікатору професій України (ДК 003:2010), який був чинний на момент введення наказу на підприємстві в дію, визнати недійсним наказ Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 36-к від 2 березня 2015 року «Про призначення» на підставі того, що посада начальника відділу по роботі з персоналом відсутня та не відповідає Класифікатору професій України (ДК 003:2010), який був чинний на момент введення наказу на підприємстві в дію, визнати недійсним подання директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» до Профкому Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» «Про надання згоди Первинною профспілковою організацією Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на звільнення ОСОБА_3 при скороченні за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України згідно статті 43 Кодексу законів про працю України, визнати недійсним протокол засідання Профкому Первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» «Про надання згоди Первинною профспілковою організацією Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на звільнення ОСОБА_3 при скороченні за пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України згідно статті 43 Кодексу законів Про працю України, застосувати насліди недійсності наказів № 38 від 27 лютого 2015 року «Про внесення змін до штатного розпису», № 36-к від 2 березня 2015 року «Про призначення», зобов'язати Ритуальну службу СКП «Спецкомбінат ПКПО» поновити відділ кадрів та посаду начальника відділу кадрів Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО», визнати недійсним наказ Ритуальної служби «Спеціалізованого комунального підприємства комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» № 151-к від 16 червня 2015 року «Про звільнення» у зв'язку з порушенням процедури звільнення в межах чинного законодавства, що регулюють вивільнення працівника за п. 1 ст. КЗпП України, поновити позивача на роботі у Ритуальній службі спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» з 16 червня 2015 року на посаді Начальника відділу постачання, стягнути з Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 16 червня 2015 року по день ухвалення рішення, стягнути на користь позивача з Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», первинної профспілкової організації Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 5 000 грн. як відшкодування завданої позивачу моральної шкоди, по 1000 грн. з кожного, одночасно із стягненням середнього заробітку за час вимушеного прогулу з Ритуальної Служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» на користь позивача, стягнути з директора Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» ОСОБА_4 на користь Ритуальної служби спеціалізоване комунальне підприємство «Спеціалізований комбінат підприємств комунально- побутового обслуговування», за незаконним наказом якого № 151-К від 16 червня 2015 року проведено незаконне звільнення ОСОБА_3, як матеріальну відповідальність за заподіяну підприємству шкоду у зв'язку з оплатою ОСОБА_3 середнього заробітку за часу вимушеного прогулу внаслідок незаконного звільнення.

Посилався в обґрунтування своїх вимог на те, що 16 червня 2015 року ОСОБА_4, порушуючи процедуру, видав незаконний наказ № 151-к про звільнення, ознайомивши позивача з зазначеним наказом в цей же день. Разом з цим, роботодавець не дотримався норм законодавства, щодо звільнення позивача при скороченні чисельності і штату працівників, а саме - йому не було запропоновано перейти на іншу роботу на тому самому підприємстві та була порушена юридична процедура отримання згоди від профспілкового органу на звільнення позивача згідно п.1 ст.40 Кодексу Законів про працю України.

Зазначав, що у зв'язку з неправомірними діями відповідача, йому нанесено моральну шкоду, внаслідок чого з'явилося безсоння, хвилювання, що привело до високого артеріального тиску, виникли часті головні болі, з'явилась емоційна та вегетативна лабільність. Все це стало приводом до подальшої госпіталізації та лікування в стаціонарних умовах в неврологічному відділенні. Крім того, почала прогресувати хвороба псоріаз, яка не проявлялась та не турбувала позивача з 2011 року. У зв'язку з цим він змушений був проходити стаціонарне лікування у шкірному диспансері, на що були витрачені кошти на ліки. Позивач оцінює завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи, директор Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» звернувся до голови Первинної профспілкової організації працівників Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» з поданням від 5 листопада 2014 року за № 1460 з проханням на підставі ст. ст. 40, 42, 43 КЗпП України розглянути подання, погодити наказ та дати згоду на звільнення працівників за скороченням штату відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з доданим проектом наказу про скорочення чисельності і штату працівників та довідки відділу кадрів про наявність вакантних посад.

24 листопада 2014 року Ритуальною службою спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» видано наказ № 214 «Про скорочення чисельності і штату працівників», додатками № 1 та № 2 до якого є відповідно Перелік структурних підрозділів, що розформовуються, та посад, які скорочуються та виводяться з штатного розпису підприємства з 11 лютого 2015 року та Перелік структурних підрозділів та посад, що утворюються та вводяться до штатного розпису підприємства з 11 лютого 2015 року.

27 лютого 2015 року Ритуальною службою спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» прийнято наказ № 38 «Про внесення змін до штатного розпису», яким утворено структурний підрозділ «Відділ по роботі з персоналом», внесено посаду начальника відділу по роботі з персоналом - 0,5 одиниці, старшого інспектора з кадрів підпорядковано начальнику відділу по роботі з персоналом, організатора з персоналу підпорядковано начальнику відділу по роботі з персоналом, внесено до штатного розпису посаду начальника виробничого відділу в кількості 1 штатної одиниці.

Наказом Ритуальної служби спеціального комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» прийнято наказ № 36-к «Про прийняття» від 2 березня 2015 року прийнято ОСОБА_6 на посаду начальника відділу по роботі з персоналом Ритуальної служби СКП «Спецкомбінат ПКПО» 2 березня 2015 року на 0,5 штатної одиниці від посадового окладу 5770,58 грн. згідно штатного розпису з випробувальним терміном шість місяців.

Як вбачається з рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 24 квітня 2017 року у цивільній справі №755/3495/16-ц, що набуло законної сили встановлено, що відповідно до протоколу № 24 засідання зборів профспілкового комітету ППО РССКП «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» від 14 листопада 2014 року погоджено проект наказу «Про скорочення чисельності і штату працівників» та надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників з дотриманням з боку адміністрації всіх вимог чинного законодавства.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо недійсності вказаних наказів, довідки, подання і протоколу, суд першої інстанції виходив з того, що чинним законодавством не передбачено оскарження працівником окремих актів підприємства, що стосуються організації його діяльності, в тому числі подання директора та протоколів зборів, оскільки вони наділені правом приймати такі рішення, а втручання суду до внутрішньої діяльності підприємства є неприпустимим.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України, підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Крім того, в розумінні вимог ст.ст. 202, 203, 215 ЦК України, недійсним може бути визнано лише правочин, якими по своїй природі оскаржувані документи (накази, довідки, протоколи) не являються.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не вжито заходів щодо витребування доказів на підтвердження позовних вимог про визнання недійсними наказів, довідки, подання і протоколу профспілкової організації, оскільки суд встановлює наявність або відсутність обставин, котрими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування, як зазначено у ст.ст. 76, 77 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини в своїй практиці (рішення від 13.05.1980 року в справі «Артіко проти Італії (пункт 35), рішення від 30.05. 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України» (пункт 32) визначає, що Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004р. № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв'язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Колегія суддів вважає, що положення статей 203, 215 ЦК України розповсюджуються на цивільні правовідносини, які виникають із правочинів, натомість оскаржені накази, довідки, подання і протокол мають іншу правову природу ніж правочини.

Також судом встановлено, що 16 червня 2015 року наказом № 151-к директора Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» позивача звільнено з посади начальника відділу постачання у зв'язку зі скороченням чисельності і штату працівників - п. 1 ст. 40 КЗпП України, з яким ОСОБА_3 ознайомлений, щопідтверджується його підписом. (а.с.86, том 1).

Заявляючи вимоги про визнання даного наказу недійсним, позивач зазначає, що йому не запропоновано перейти на іншу роботу та порушено процедуру отримання згоди профспілкового органу на звільнення позивача згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, як встановлено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року у цивільній справі №755/12970/15-ц, згідно виписки щодо інформації про наявність вакантних посад на момент оголошення ОСОБА_3 наказу № 214 від 24 листопада 2014 року «Про скорочення чисельності і штату працівників» до моменту звільнення станом на 16 червня 2015 року було 10 вакантних посад, а саме: енергетик, машиніст компресорної установки 5-го розряду транспортно-механічної дільниці, енергетик 3-го розряду Лісового кладовища, електрогазозварник 4-го розряду Міського кладовища, каменотес 5-го розряду Лісового кладовища, прибиральник території Байкового кладовища, прибиральник території Міського кладовища, прибиральник території Лісового кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Міського кладовища, робітник ритуальних послуг 3-го розряду Лісового кладовища.

Згідно акту про відмову від пропозицій вакантних посад для можливого переведення від 17 березня 2015 року ОСОБА_3, начальник відділу постачання, усно відмовився від запропонованих йому вакантних посад для можливого переведення, а також відмовився від надання письмової відмови від запропонованих йому вакантних посад для можливого переведення.

Цим же рішенням встановлено, що згідно протоколу № 24 засідання зборів Первинної профспілкової організації ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування" від 14 листопада 2014 року за більшістю голосів профспілкового комітету погоджено проект наказу «Про скорочення чисельності та штату працівників» за поданням адміністрації від 05 листопада 2014 року № 1460, а також надано згоду на скорочення чисельності та штату працівників.

Даним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 7 червня 2017 року, яке набуло законної сили, відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про скасування наказу про звільнення, поновлення на работі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. (а.с.195-208 т. 1).

7 липня 2016 року рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_6, ОСОБА_11, ОСОБА_12 за участь третіх осіб Ритуальної служби «Спеціалізованого комбінату підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_4 про визнання дій неправомірними при складанні Акту від 17 березня 2015 року про відмову від пропозиції вакантних посад для можливого переведення та стягнення моральної шкоди відмовлено (т. 1 а.с.209-215). 15 вересня 2016 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 7 липня 2016 року залишено без змін (т. 1 а.с. 216-223).

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 8 грудня 2016 року, що набрало законної сили, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства "Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування", ОСОБА_4, ОСОБА_13 про визнання дій, попередження та наказу № 226 від 08 грудня 2014 року неправомірними, відшкодування моральної шкоди відмовлено (т. 1 а.с. 224-227).

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні зазначених позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості та недоведеності.

Відповідно до вимог ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст. 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу(профспілкового представника),первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно ст. 49-2 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. У разі якщо вивільнення є масовим відповідно до статті 48 Закону України "Про зайнятість населення", власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про заплановане вивільнення працівників.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що у відповідача мало місце скорочення чисельності працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, позивач був попереджений про наступне звільнення, йому була запропонована інша роботу, оскільки він відмовився від неї, то власник мав всі підстави для розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України, позивача звільнено з дотриманням вимог діючого трудового законодавства, у тому числі положень ст. 42, 492 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду першої інстанції не спростовують і не впливають на їх правильність.

За ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль задля організації свого життя. Враховуючи, що відповідач діяв в межах закону при звільненні позивача, суд першої інстанції дійлов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача коштів на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 20 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді