УХВАЛА

про відмову у видачі судового наказу

"05" грудня 2019 р. м. Житомир

Суддя Корольовського районного суду м. Житомира Адамович О.Й., розглянувши матеріали заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ у розмірі 48162,84 грн., яка виникла у період з 01.02.2016 по 30.09.2019.

Суд, розглянувши заяву та додані до неї матеріали, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 3ст. 19 ЦПК України наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та 3 відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Згідно з п.1, п.5, п. 8 ч. 1ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу у випадку, коли заяву подано з порушенням вимог ст. 163 цього Кодексу; з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, із поданої заяви не вбачається виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Так, правові засади функціонування ринку природного газу України регулюються Законом України «Про ринок природного газу», а також Правилами постачання природного газу, затвердженими постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 30.09.2015року № 2496 (далі Правила постачання природного газу, затверджені постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496).

За змістом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором. Постачання природного газу побутовим споживачам здійснюється на підставі типового договору, що затверджується Регулятором та оприлюднюється в установленому порядку.

Положеннями п. 2 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКП від 30.09.2015 року № 2496, передбачено, що постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, який укладається з урахуванням ст.ст. 633,634,641та 642 ЦК України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов Договору, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.

За змістом п.п. 1.1, 1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг 30.09.2015 року №2500 (далі Типовий договір від 30.09.2015 року № 2500), цей договір є публічним договором приєднання, що укладається з урахуванням вимог ст.ст.633,634,641,642 ЦК України на невизначений строк шляхом приєднання споживача до умов цього договору, і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу як товарної продукції Постачальником.

Так, відповідно до п. 5.1 вказаного Типового договору від 30.09.2015 року № 2500, споживач має право отримувати послуги постачання природного газу на умовах, зазначених у цьому Договорі.

В той же час, згідно п. 5.2 Типового договору від 30.09.2015 року № 2500, споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату послуг Постачальника згідно з умовами цього Договору.

Порядок обліку та оплати природного газу встановлюється розділом IV Типового договору від 30.09.2015 року № 2500, пунктом 4.3 якого визначено, що розрахунковим періодом за цим Договором є календарний місяць.

Вказане узгоджується з положеннями п. 14 розділу ІІІ Правил постачання природного газу, затверджених постановою НКРЕКПвід 30.09.2015 року № 2496, за змістом яких періодом для визначення розміру оплати послуг з газопостачання побутовим споживачем є календарний місяць.

Як вбачається зі змісту заяви, заявником пред`явлено вимогу про стягнення грошової заборгованості за спожиті послуги з газопостачання в розмірі 48162,84 грн., яка виникла у період з 01.02.2016 по 30.09.2019.

Так, з наданого заявником розрахунку заборгованості вбачається, що у період з лютого 2016 по грудень 2016 заборгованість ОСОБА_1 становила 4485,83 гривень, у період з січня 2017 по грудень 2017 заборгованість боржника становила 9989,23 грн., а у період з січня 2018 по липень 2018 року заборгованість останнього склала 48162,84 гривень.

При цьому, заявник не надав суду будь яких розрахунків щодо суми боргу саме у період з січня 2018 по липень 2018, яка склала 36992,88 грн., його природу виникнення та доказів безспірності, зважаючи на те, що у період з лютого 2016 по липень 2018 сума боргу накопичувалася рівномірно.

Відтак, проаналізувавши подану заявником заяву про видачу судового наказу, суд прийшов до висновку про те, що заявником не додано документів, що підтверджують обставини виникнення боргу у 2018 році, а додані до неї письмові документи не можуть підтвердити наведені в заяві доводи, відтак, слугувати доказом виникнення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Крім того, з моменту виникнення права вимоги за період лютий - жовтень 2016 року, пройшов строк, який перевищує позовну давність, а питання переривання сторку позовної давності не підлягає дослідженню в межах наказного провадження.

Враховуючи вказане, у видачі судового наказу необхідно відмовити на підставі п.1, п.5, п.8 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 164 ЦПК України, у разі відмови у видачі судового наказу внесена сума судового збору стягувачу не повертається. У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 160-165, 352-355 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У видачі судового наказу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Житомиргаз збут» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за спожитий природний газ відмовити.

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 ЦПК України, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим Кодексом, після усунення її недоліків.

Заявник має право звернутися в суд з тими самими вимогами у позовному провадженні.

У разі пред`явлення стягувачем позову до боржника у порядку позовного провадження сума судового збору, сплаченого за подання заяви про видачу судового наказу, зараховується до суми судового збору, встановленої за подання позовної заяви.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає чинності після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подано до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 15 (п`ятнадцяти) днів з дня її проголошення.

Суддя О. Й. Адамович