Судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду
справа № 752/2151/17-ц
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І., суддів: Антоненко Н. О., Журавель В. І. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М., касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , задовольнив частково. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 08 липня 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренка Ю. В. скасував. У задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Римаренка Ю. В. відмовив. В іншій частині рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 12 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду міста Києва від 08 липня 2018 року залишив без змін.
При цьому Верховний Суд зробив висновок, що:
«відповідно до частини четвертої статті 12 ЦК України особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом. За змістом цієї норми повноваження щодо розпорядження майновим правом належить виключно власнику такого права. Згідно з частиною другою статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До такого договору застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав. Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення (частина перша статті 658 ЦК України). Суди не встановили, що ОСОБА_3 , як власником майнових прав, уповноважувала на розпорядження ними ТОВ «СБ ЛТД». Тобто, на момент вчинення правочину 09 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» останнє не мало повноважень на відчуження майнових прав, власником яких є позивач. Безпідставне відчуження чужої власності порушує право власності законного власника. Разом із цим, згідно з частинами першою, четвертою статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким чином, укладення 09 червня 2016 року правочину між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» порушило вказані конституційні права та гарантії позивача. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про наявність підстав для визнання недійсним договору купівлі-продажу майнових прав від 09 червня 2016 року, укладеного між ТОВ «СБ ЛТД» та ОСОБА_1 ».
Не можу погодитися із цим висновком колегії суддів з таких мотивів.
1. Суди при розгляді справи встановили, що 26 березня 2015 року між ОСОБА_3 та ТОВ «СБ ЛТД» укладено договір № ОМ/2С-НП/4 купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого продавець продав, а покупець придбав майнові права на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення, оф. 4, розташоване на об`єкті капітального будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , загальною (проектною) площею 126,1 кв. м, поверх 1, секція 2, у порядку та на умовах, передбачених договором, сплативши 100 % вартості об`єкта в сумі 1 261 000,00 грн на умовах і в строк, визначений договором
1.1. Відповідно до пункту 3.1 договору № ОМ/2С-нп/4 від 26 березня 2015 року майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором закріпляються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав. Довідка підписується продавцем не пізніше 3 робочих днів із дати здійснення покупцем 100 % оплати вартості майнових прав.
1.2. 29 березня 2016 року ОСОБА_3 видано довідку за підписом директора ТОВ «СБ ЛТД» ОСОБА_4 про оплату 100 % майнових прав на об`єкт нерухомості до договору купівлі - продажу майнових прав від 26 березня 2015 року № ОМ/2С-нп/4. Відповідно до акту прийому-передачі від 29 березня 2016 року ОСОБА_3 прийняла майнове право на нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Цей акт є підставою для оформлення права власності на покупця.
1.3. 09 червня 2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «СБ ЛТД» укладений договір купівлі-продажу майнових прав серії та номер ОМ/2С-нп/4 на об`єкт нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , загальною (проектною) площею 126,1 кв. м, поверх 1, секція 2, майнові права на який на дату укладення вказаного договору належали ОСОБА_3 . Відповідно до цього договору ОСОБА_1 придбав майнові права на об`єкт нерухомості - нежитлове приміщення № 301 - розташований на об`єкті капітального будівництва на АДРЕСА_1 , орієнтовною загальною вартістю 1 261 000,00 грн. Відповідно до пункту 3.1 договору майнові права на об`єкт нерухомості за цим договором закріпляються за покупцем у момент видачі довідки про оплату 100 % майнових прав. Довідка підписується продавцем не пізніше 3 робочих днів із дати здійснення покупцем 100 % оплати вартості майнових прав.
1.4. 09 червня 2016 року ОСОБА_1 видано довідку про сплату ним 1 261 000,00 грн, що складає 100 % вартості майнових прав на зазначений вище об`єкт нерухомості. Відповідно до акта прийому-передачі від 09 червня 2016 року ОСОБА_1 прийняв нежитлове приміщення АДРЕСА_1 . Акт є підставою для покупця для оформлення права власності на нежитлове приміщення за ним.
1.5. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна ОСОБА_1 є власником приміщення АДРЕСА_1 . Підставою виникнення права власності зазначено: технічний паспорт, серія та номер: 270516161, виданий 27 травня 2016 року, видавник: товариство з обмеженою відповідальністю «Майстерня Да Вінчі»; виписка зі списку інвесторів, що інвестували будівництво житлового комплексу з діловим центром та підземною автостоянкою, серія та номер: б/н, виданий 09 червня 2016 року, видавник: ТОВ «СБ ЛТД»; акт прийому-передачі квартири у житловому будинку, серія і номер: б/н, виданий 09 червня 2016 року, видавник: ТОВ «СБ ЛТД»; договір купівлі майнових прав, серія та номер: ОМ/2С-нп/4, виданий 09 червня 2016 року, видавник: сторони: ТОВ «СБ ЛТД», ОСОБА_1 .
2. За встановлених судами обставин виникає питання щодо допустимості подвійного продажу одних і тих самих майнових прав за різними договорами купівлі-продажу та які правові наслідки такого продажу.
2.1. У статті 620 ЦК України передбачено, що у разі невиконання боржником обов`язку передати кредиторові у власність або у користування річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання відповідно до умов зобов`язання. Кредитор втрачає право на витребування у боржника речі, визначеної індивідуальними ознаками, у разі, якщо ця річ вже передана третій особі у власність або в користування. Якщо річ, визначену індивідуальними ознаками, ще не передано, переважне право на її одержання має той з кредиторів, зобов`язання на користь якого виникло раніше, а коли це неможливо визначити, - кредитор, який першим пред`явив позов.
2.2. Тлумачення статті 620 ЦК України свідчить, що в ній визначені правові наслідки невиконання боржником обов`язку передати кредитору річ, визначену індивідуальними ознаками та міститься часткове регулювання такого способу захисту, як примусове виконання обов`язку в натурі (пункт 5 частини другої статті 16 ЦК України) стосовно невиконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками.
2.3. Можливість примусового виконання обов`язку боржника передати кредитору річ, визначену індивідуальними ознаками, і, як наслідок, пред`явити такого роду позов пов`язується з невиконанням боржником свого обов`язку, тобто порушенням зобов`язання.
2.4. Позов про примусове виконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками, належить до зобов`язально-правових способів захисту і не може бути поєднаний з речово-правовими способами. Вимога кредитора про передання йому індивідуально-визначеної речі може бути адресована тільки боржнику, що підтверджує її зобов`язальну (відносну) направленість. Навпаки, для вимог на підставі статті 387 ЦК характерним є можливість їх пред`явлення до будь-яких інших осіб, які не перебувають у правовідносинах із власником, в чому проявляється їх абсолютний характер. Оскільки підставою для пред`явлення позову про передання речі, визначеної індивідуальними ознаками, є порушення зобов`язання, таку правову конструкцію необхідно відмежовувати від віндикаційного позову (стаття 387 ЦК України), основою для якого буде порушення права власності.
2.5. Слід підкреслити, що статті 620 ЦК України поширюється на зобов`язання, які виникають внаслідок договорів, що опосередковують передачу майна у:
а) власність (договори купівлі-продажу, в тому числі поставки, міни, контрактації, а також договори дарування);
б) користування (договір найму, лізингу, прокату, найму житла).
Таким чином, примусове виконання обов`язку боржника перевдати річ, визначену індивідуальними ознаками стосується тільки випадків невиконання договірних зобов`язань по передачі індивідуально-визначеної речі у власність або користування.
2.6. Можливість примусового виконання обов`язку боржника передати річ, визначену індивідуальними ознаками існує тільки щодо обов`язку, який виник на підставі консенсуального договору (тобто договору, що вважається укладеним з моменту досягнення сторонами згоди щодо його істотних умов у належній формі). У разі якщо договір реальний (тобто укладений з моменту передачі речі), неможливо вимагати примусового виконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками, оскільки такого обов`язку ще не існує, а передача речі свідчить тільки про укладення договору.
2.7. У деяких випадках, незважаючи на відсутність вказівки в статті 620 ЦК України, іншими нормами виключається застосування примусового виконання обов`язку боржника передати річ, визначену індивідуальними ознаками. Це зумовлено специфікою укладеного сторонами договору. Зокрема, якщо позичкодавець не виконує обов`язку передати річ у користування, друга сторона має право вимагати розірвання договору позички та відшкодування завданих збитків (стаття 830 ЦК України).
2.8. Припинення права кредитора вимагати від боржника виконання обов`язку передати річ, визначену індивідуальними ознаками:
а) у власність відбувається, якщо ця річ вже передана третій особі у власність;
б) у користування відбувається, у випадку, коли ця річ вже передана третій особі у користування.
Як при припиненні права на примусове виконання обов`язку, так і до цього кредитор не позбавлений можливості звернутися до боржника із вимогою про відшкодування збитків.
2.9. Переважне право - це таке суб`єктивне цивільне право, яке надає його носієві можливість пріоритетно перед іншими особами набути інше або здійснити існуюче суб`єктивне право. Внаслідок цього переважне право спрямоване на набуття інших майнових та/або немайнових прав або розв`язання (вирішення) колізії цивільних прав.
2.10. Передумовою для закріплення переважного права кредитора є ситуації, за яких дві або більше особи набули зобов`язальних прав вимагати передачі однієї і тієї ж речі, визначеної індивідуальними ознаками, тобто існує колізія суб`єктивних цивільних прав.
2.11. Під колізією суб`єктивних цивільних прав можна розуміти виникнення можливості у двох чи більше осіб здійснити суб`єктивне цивільне право стосовно одного і того ж самого об`єкта.
2.12. Переважне право кредитора на одержання речі (абзац 2 частини другої статті 620 ЦК України) спрямоване на вирішення колізії зобов`язальних прав, що передбачають право вимагати передачі індивідуально-визначеної речі у користування або власність. Поміж собою вступати в колізію можуть тільки однорідні по суті права. Наприклад, право вимагати передачі речі у власність з таким же правом.
2.13. Фактичний склад, необхідний для виникнення цього переважного права кредитора, становлять: порушення договірних зобов`язань, за якими, одна й та ж сама особа (боржник) зобов`язалася передати індивідуально-визначену річ у власність або користування; знаходження спірної речі у боржника; раніше укладений договір або ж першість у пред`явленні позову.
2.14. Переважне право на одержання речі належатиме тому з кредиторів, який раніше уклав договір з боржником, а якщо цього неможливо встановити, то тому, який першим пред`явить позов до боржника. При цьому одержання речі одним із кредиторів, тобто реалізація ним свого права, унеможливлює здійснення зобов`язальних прав іншої особи (осіб) (частина друга статті 620 ЦК України).
2.15. Аналіз глави 54 ЦК України свідчить, що законодавцем не виключається можливість укладення декількох договорів купівлі-продажу щодо однієї речі. Наприклад, продавець укладає два договори купівлі-продажу з двома різними покупцями щодо однієї речі. В такому разі правові підстави для недійсності другого договору купівлі-продажу внаслідок того, що одна річ є предметом в двох договорах купівлі-продажу відсутні, а до правовідносин продавця та покупців слід застосовувати статтю 620 ЦК України.
2.16. Відповідно до частини другої статті 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
2.16.1. У частині другій статті 665 ЦК України передбачено, що якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред`явити продавцеві вимоги відповідно до статті 620 цього Кодексу.
2.16.2. З урахуванням змісту частини другої статті 656 та частини другої статті 665 ЦК України, за логікою законодавця до випадків укладення декількох договорів купівлі-продажу одних і тих же майнових прав мають застосовуватися положення статті 620 ЦК України.
2.17. Проте, очевидно, що на відміну від переважного права на одержання речі (частина друга статті 620 ЦК України), стосовно випадків подвійного продажу майнових прав слід вести мову про переважне право реалізації майнових прав, що зумовлено їх змістом та характером. Зокрема, майнові права на об`єкт нерухомості реалізуються шляхом оформлення права власності на об`єкт нерухомості. Тому, з урахуванням змісту статті 620 ЦК України, якщо другий набувач майнових прав їх реалізував шляхом оформлення права власності на об`єкт нерухомості, тобто став власником об`єкта нерухомості, то відновлення порушених прав та інтересів першого покупця майнових прав має здійснюватися за допомогою відшкодування збитків, а не визнання недійсним другого договору купівлі-продажу майнових прав.
3. За таких обставин, Верховному Суду потрібно було касаційну скаргу задовольнити, оскаржені рішення скасувати, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
Суддя В. І. Крат