1Справа № 335/9261/19 2/335/2436/2019
РІШЕННЯ
09 грудня 2019 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у ск ладі головуючого судді Воробйова А.В., за участю секретаря судового засідання Барсукової В.В., розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності, -
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності.
Позов обґрунтовано тим, що ц у період з 14.04.1979 року до 28.02.2008 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Під час перебування у шлюбі 30.10.2001 року позивачем було придбано квартиру за адресою АДРЕСА_1 .
Оскільки квартира була придбана за особисті кошти позивача, які надали її батьки, відповідач ніякої у часті у її придбанні не приймав, вважає що спірна квартира є її особистою приватною власністю.
Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1
Ухвалою суду від 30.08.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд за правилами загального позовного провадження.
Відзиву на позов від відповідача, чи будь-яких інших заяв по суті спору, до суду не надходило.
В підготовче засідання позивач ОСОБА_1 не з`явилася, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.
Відповідач у підготовче засідання не з`явився, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності та проти задоволення позовних вимог в судовому порядку не заперечує.
Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.
Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Позивач ОСОБА_1 перебувала з відповідачем ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 28.02.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії НОМЕР_1 від 28.02.2008 року.
30.10.2001 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., посвідчено договір купівлі-продажу квартири за адресою: АДРЕСА_1 , покупцем є ОСОБА_1 , зареєстровано в реєстрі № 2361.
Таким чином, квартиру АДРЕСА_2 було придбано за час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі.
За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (частина перша акт № 2947-III від 10.01.2002 статті 70 СК України). Майно, яке належить до особистої приватної власності дружини, чоловіка визначено у статті 57 цього Кодексу.
Виходячи з аналізу наведених вище норм законодавства, обов`язок довести ті обставини, що майно, придбане у шлюбі, є особистою власністю одного із подружжя, покладено на останнього.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Аналізуючи надані суду письмові докази, а також визнання відповідачем позову , у їх сукупності, суд робить висновок про те, що вони дають підстави для відступу від презумпції спільності майна подружжя.
Оскільки судом встановлено, що за час перебування у шлюбі сторін, позивач ОСОБА_3 за кошти своїх батьків придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 і даний факт підтвердив ОСОБА_2 , то є підстави для визнання такої квартири особистою приватною власністю позивача ОСОБА_1 .
Таким чином, за позивачем необхідно визнати право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Під час розгляду справи судом встановлено що вказана квартира не перебуває під забороною відчуження і на неї не накладено жодних обтяжень, а відтак визнання за позивачем права власності на вказану квартиру не порушить будь-чиїх прав.
Керуючись ст. ст. 4, 81, 82, 89, 259, 264-265, 268 ЦПК України, ст. ст. 57, 59 СК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 09.12.2019 року.

Суддя: А.В.Воробйов