ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року м. Чернівці

справа № 725/2206/19

провадження №22-ц/822/1029/19

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Височанської Н. К.

суддів: Литвинюк І.М., Перепелюк І.Б.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: представника АТ «ОТП Банк» Кутровської Н.М., представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи без самостійних вимог на стороні відповідача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Іщенка І.В.,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2019 року Акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі-АТ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позовна заява обґрунтована тим, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6 укладено кредитні договори:

- № ML-0AJ/286/2006, відповідно до якого ОСОБА_6 надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 4 серпня 2021 року;

- № ML-0AJ/288/2006, відповідно до якого ОСОБА_6 надано споживчий кредит у розмірі 84 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2016 року.

04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-0AJ/287/2006, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2021 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_6 08 серпня 2006 року було укладено іпотечний договір №PCNL-OAJ/507/2006, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: відокремлену Ѕ частину житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 249,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_1 не виконали свої зобов`язання за вищевказаними договорами, тому рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 червня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 31 січня 2019 року, позов AT «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість, за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 в розмірі 101 749,47 доларів США, що еквівалентно 2 180 053,60 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, що еквівалентно 1 490 134,84грн. Вказані рішення суду набрали законної сили.

Після ухвалення Верховним Судом Постанови від 31 січня 2019 року банк дізнався, що предмет іпотеки був відчужений у період розгляду даної справи. Підставою таких дій власника предмета іпотеки був факт визнання недійсним договору іпотеки рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 листопада 2015 року, яке залишене в цій частині в силі рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року. Однак Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року вказані судові рішення були скасовані, а в позові щодо визнання іпотечного договору недійсним - відмовлено. Таким чином іпотека вважається дійсною з моменту ухвалення рішення суду першої у даній справі.

Не дивлячись на вказані обставини, рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2017 року вказаний предмет іпотеки був поділений між подружжям на дві частини: нерухомість загальною площею 91,90 кв. м., що складає 37/100 часток визнано за ОСОБА_1 , а друга частина майна загальною площею 157,40 кв.м., що складає 63/100 часток визнана за ОСОБА_7 .

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (копія додається) на сьогодні власником 37/100 частки іпотечного майна загальною площею 91,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_3 , а власником 63/100 частки іпотечного майна за адресою: АДРЕСА_1 А є ОСОБА_4 . Крім того, з доданої до позовної заяви інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 63/100 частки іпотечного майна за адресою: АДРЕСА_1 передано в іпотеку ОСОБА_5 .

Посилаючись на вказані обставини, просило суд:

визнати предметом іпотеки, за договором іпотеки №PCNL-OAJ/507/2006 від 08 серпня 2006 року, об`єкти нерухомого майна, а саме: квартиру загальною площею 91,90 кв.м. яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та квартиру загальною площею 157,40 кв.м., яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та до поділу за рішенням суду разом становили відокремлену 1/2 частину житлового будинку з належним до нього надвірними спорудами загальною площею 249,3 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 перейменування АДРЕСА_2 ;

з метою погашення заборгованості за: кредитним договором № ML-0AJ/286/2006, яка становить 67 760,89 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 60 237,80 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 7523,09 доларів США; кредитним договором ML-0AJ/288/2006, яка становить 33 988,58 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 29 255,64 доларів США, за процентами в розмірі 4732,94 доларів США; кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, яка складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 61 193,58 доларів США, заборгованості за процентами в розмірі 8355,37 доларів США - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки №PCNL-0AJ/507/2006 від 08 серпня 2006 року, а саме: квартиру загальною площею 91,90 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та квартиру загальною площею 157,40 кв.м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та до поділу за рішенням суду разом становили відокремлену 1/2 частину житлового будинку з належним до нього надвірними спорудами заг.площею 249,3 кв.м, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 перейменування АДРЕСА_2 ;

спосіб реалізації предмета іпотеки визначити шляхом проведення публічних торгів;

стягнути з відповідачів на користь АТ «ОТП Банк» судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 04 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено у зв`язку зі спливом строку позовної давності.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги та позиції інших учасників

На дане рішення АТ «ОТП Банк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог АТ «ОТП Банк».

Вказує на те, що дійшовши висновку про те, що банк пропустив трирічний строк позовної давності, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права, оскільки сплив позовної давності до основної та додаткової вимог кредитора про стягнення боргу за кредитним договором і про звернення стягнення на предмет іпотеки само по собі не припиняє основного зобовязання за кредитним договором і, відповідно, не може вважатися підставою для припинення іпотеки за абзацом частини першої статті 17 Закону України «Про іпотеку».

Окрім того, мотивування судового рішення тим, що банк не звернувся до такого способу захисту як поворот виконання рішення суду взагалі позбавлене законності, оскільки у позивача є декілька способів захисту права, а тому посилання суду на один конкретний спосіб, як обовязковий для відновлення права кредитора, є незаконним.

Обставини справи

04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_6 укладено кредитні договори:

- № ML-0AJ/286/2006, відповідно до якого ОСОБА_6 надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 4 серпня 2021 року;

- № ML-0AJ/288/2006, відповідно до якого ОСОБА_6 надано споживчий кредит у розмірі 84 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2016 року.

04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № ML-0AJ/287/2006, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2021 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаними кредитними договорами між банком та ОСОБА_6 08 серпня 2006 року було укладено іпотечний договір №PCNL-OAJ/507/2006, відповідно до якого в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: відокремлену Ѕ частину житлового будинку з належними до нього надвірними спорудами, загальною площею 249,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 10 листопада 2015 року, яке залишене в цій частині в силі рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 11 лютого 2016 року, скасоване Постановою Верховного Суду від 11 квітня 2018 року, а в позові про визнання іпотечного договору недійсним - відмовлено.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 червня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 31 січня 2019 року, позов AT «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість, за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 в розмірі 101 749,47 доларів США, що еквівалентно 2 180 053,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, що еквівалентно 1 490 134,84грн.

Вказані рішення суду набрали законної сили.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 02 жовтня 2017 року предмет іпотеки, у справі про поділ майна подружжя, був поділений на дві частини: нерухомість загальною площею 91,90 кв. м., що складає 37/100 часток визнано за ОСОБА_1 , а друга частина майна загальною площею 157,40 кв.м., що складає 63/100 часток визнана за ОСОБА_7

04 червня 2018 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 (а.с.143 Т.1).

04 червня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було уклдано договір позики грошей та іпотеки нерухомого майна, відповідно до умов якого забезпеченням зобовязання за договором позики є квартири АДРЕСА_3 , загальною площею 157,40 кв.м. (а.с.140 Т.1).

У червні 2019 року відповідачі подали до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с.184 Т.1).

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми прав

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Перехід права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи регулюється статтею 23 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з цією статтею у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, є позовною давністю (стаття 256 ЦК України).

Протягом часу позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого порушеного права судом.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 258 ЦК України).

Стаття 261 ЦК України визначає, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК).

Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

У статті 33 цього Закону передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Частина друга статті 1050 ЦК України закріплює, що у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то при простроченні повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України

У разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Ці вимоги не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (стаття 35 Закону України «Про іпотеку»).

У даній справі встановлено, що 01 листопада 2013 року ПАТ «ОТП Банк» направило позичальнику і поручителю досудову вимогу, яка отримана ОСОБА_6 26 листопада 2013 року, про дострокове погашення всієї суми заборгованості протягом одного банківського дня з дня отримання даної вимоги, яка ними не виконана, тому рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 червня 2017 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року та Постановою Верховного Суду від 31 січня 2019 року, позов AT «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами задоволено, достроково стягнуто з ОСОБА_6 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість, за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006, ML-0AJ/288/2006 в розмірі 101 749,47 доларів США, що еквівалентно 2 180 053,60 грн., та з ОСОБА_1 на користь AT «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, що еквівалентно 1 490 134,84грн.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору і встановив новий строк виконання основного зобов`язання у повному обсязі, а рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 26 червня 2017 року, ухвала апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року і Постанова Верховного Суду від 31 січня 2019 року посвідчують ці зміни.

Право задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки виникло в кредитора у зв`язку з невиконанням боржником вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі.

При цьому згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» таке право виникає через тридцять календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги про дострокове погашення боргу та за умови її невиконання.

Відповідні висновки щодо застосування норм матеріального права викладені у постанові Верховного Суду України від 5 липня 2017 року у справі № 6-3116цс16.

У справі, яка переглядається, позивач набув право пред`явити позов до іпотекодавця протягом трьох років, починаючи від дати невиконання забезпеченого іпотекою зобов`язання, а саме по закінченню тридцяти днів після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту в повному обсязі, тобто у 2016 році, проте з цим позовом звернувся у квітні 2019 року.

Встановивши, що АТ «ОТП Банк» подало позов про звернення стягнення на предмет іпотеки із значним пропущенням встановленого законодавством трирічного строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачами.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу(пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20 грудня 2007 року у за заявою №23890/02 у справі «Фінікарідов проти Кіпру»).

Доводи апеляційної скарги про те, що сплив позовної давності не зазначений у статті 17 Закону України «Про іпотеку» як правова підстава для припинення іпотеки, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції про відмову у позові, які обґрунтовані пропущенням заявником встановленого законодавством трирічного строку на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а не припиненням іпотеки.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 04 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 18 грудня 2019 року.

Головуючий Н.К.Височанська

Судді: І.М. Литвинюк

І.Б. Перепелюк