Справа № 347/2487/18
Провадження № 22-ц/4808/1521/19
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Горейко М.Д., Матківського Р.Й.

секретаря Петрів Д.Б.

за участю апелянта ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 жовтня 2019 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди,

в с т а н о в и в:

У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 16.02.2007 року він, рухаючись по автодорозі сполучення Рожнів - Заболотів, у с. Рожнів потрапив у дорожньо - транспортну пригоду, в результаті якої отримав тяжкі тілесні ушкодження, які в свою чергу становили загрозу для життя в момент спричинення.

За вказаним фактом порушено кримінальну справу за ч. 2 ст. 286 КК України. Після вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 був доставлений на територію арешт майданчику Косівського РВУ МВС, де і зберігався. В подальшому, як вставлено слідчим СВ Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області Ватаманюком В.В., відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 року, автомобіль перевезений для зберігання в с. Смодна Косівського району, а саме на територію «МРЕВ УДАІ».

У відповідності до даної постанови, в 2014 році ОСОБА_1 побачив, що вказаний вище транспортний засіб знаходиться на території МРЕВ в с. Смодна Косівського району із іншими пошкодженнями, які отримані під час дорожньо-транспортної пригоди, а саме, транспортний засіб розукомплектований, відсутні наступні частини автомобіля: фари автомобіля, трамблер, свічки запалювання, проводка автомобіля спалена, спалений гальмівний циліндр, розширювальний бачок. Одночасно пошкоджені від дії вогню наступні частини автомобіля: капот, крило, лівий передній лонжерон, передня вітрова панель, розподільна котушка, після чого вирішив звернутися із заявою до Косівської районної прокуратури.

22.04.2014 року прокуратурою Івано-Франківської області було відкрито кримінальне провадження по факту службової недбалості працівників Косівського РВ УМВС в Івано-Франківської області. У червні 2015 року прокуратурою Івано-Франківської області прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Однак, відповідно до постанови до причетності викрадення деталей з автомобіля підозрюються працівники міліції, які на той час відповідали за охорону майданчика. Однак, під час досудового розслідування, яке проводилося слідчим відділом Косівського ВП ГУ НП в Івано-Франківській області, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 07.04.2016 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, встановити свідків та очевидців події, які могли б підтвердити крадіжку деталей з автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 , не представилось можливим.

Відповідно до супровідного листа прокуратури Івано-Франківської області від 26.06.2015 року за № 17-1686-14, зазначено, що 26.06.2015 року кримінальне провадження № 0000145 від 22.10.2014 року за ч. 1 ст. 367 КК України, закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю у діях працівників Косівського РВУ МВС України в Івано-Франківській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Згідно ухвали Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.10.2015 року у справі № 347/1559/15-к, за апеляційною скаргою заявника ОСОБА_1 на ухвалу слідчого судді Косівського районного суду від 16 вересня 2015 року, якою заявнику ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні скарги на постанову старшого слідчого СВ прокуратури Івано-Франківської області Яновського М.І. від 26.06.2015р. про закриття кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000145 від 22.10.2014 року, колегія суддів звертає увагу на те, що в ЄРДР не вносились дані про іншу попередню правову кваліфікацію кримінальних правопорушень, що не позбавляє апелянта права вимагати у встановленому законом порядку внесення відповідних даних в Єдиний реєстр досудових розслідувань та проведення слідчими органами відповідного досудового розслідування за вищевказаними фактами крадіжки частин автомобіля та умисного знищення майна шляхом підпалу з метою встановлення та притягнення до кримінальної відповідальності осіб, винних у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

Вищенаведене в подальшому було зроблено ОСОБА_1 , однак у відповідності до постанови про закриття кримінального провадження від 26.06.2015 року зазначено, що в діях осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, зокрема відсутня така обов`язкова ознака об`єктивної сторони, як істотна шкода.

Натомість, дії посадової особи Косівського РВ УМВС України, який у 2008 році прийняв на відповідальне зберігання вищевказаний автомобіль та у 2012 році звільнений з органів внутрішніх справ, підпадають під ознаки дисциплінарного проступку.

Згідно висновку Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру при Управлінні МВС в Івано-Франківській області від 27.04.2015 року за № 09/18-20 вартість відновлюваного ремонту транспортного засобу ВАЗ-2106, 1988 р.в., оранжевого кольору, кузов № НОМЕР_2 реєстраційний номер НОМЕР_1 , становить 42976 грн. 362 коп.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 року, зазначено, що по кримінальному провадженню передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, жодній особі оголошено про підозру не було, а згідно ч. 3 ст. 284 КПК України рішення про закриття кримінального провадження приймає слідчий.

У відповідності до Висновку, вартість відсутніх у автомобіля марки ВАЗ-21063, 1988 р.в., деталей з урахуванням їх фізичного зносу (згідно таблиці), за виключенням пошкоджених у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.02.2007 року, станом на день проведення експертизи може складати 5244 грн. 43 коп.

Згідно постанови про закриття кримінального провадження від 24.03.2017 року зазначено, що під час досудового розслідування встановити свідків та очевидців події, які могли б підтвердити умисне пошкодження автомобіля ВАЗ 2106 реєстраційний номер НОМЕР_1 , не представилось можливим.

Однак, відповідно до постанови прокуратури Івано-Франківської області про закриття кримінального провадження від 26.06.2015 року чітко зазначено, що в діях посадових осіб Косівського РВ УМВС України в Івано - Франківській області відсутній склад кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, зокрема відсутня така обов`язкова ознака об`єктивної сторони, як істотна шкода. Натомість, дії ОСОБА_3 , який у 2008 році прийняв на відповідальне зберігання вищевказаний автомобіль та у 2012 році звільнений з органів внутрішніх справ, підпадають під ознаки дисциплінарного проступку.

У відповідності до постанови про закриття кримінального провадження від 26.06.2015 року, згідно постанови слідчого Попадюка В.О. від 24.11.2014, автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н. НОМЕР_1 визнано речовим доказом та передано на зберігання в Косівський РВ УМВС України в області (м. Косів, вул. Незалежності, 90 ), згідно квитанції №21. За результатами проведеного службового розслідування, призначено слідчим за вищевказаними фактами, складено висновок, що транспортний засіб ВАЗ 2106, який знаходиться на території колишнього арешт майданчику у с. Смодна Косівського району є частково розукомплектований.

Посилаючись на вказані обставини, а також на положення ст.ст.1172,1173,1174,1176 ЦК України, позивач просив стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного рахунку на користь ОСОБА_1 223 201,79 грн, з яких: 48220,79 грн - матеріальна шкода; 174 981,0 грн. - моральна шкода, яку позивач обчислив, виходячи із мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» ( 47 місяців * 3723 грн. = 174 981,0 грн.).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування шкоди - відмовлено.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Представник апелянта підтримав аргументи позивача, наведені у позовній заяві, зазначивши, що Закон України від 02.07.2015 року №580-VIII «Про Національну поліцію» набрав чиності 07.11.2015 року. При цьому Закон України ід 23.12.2015 №901-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, у зв`язку з прийняттям Закону України «Про Національну поліцію», яким внесено зміни до КПК України, набрав чинності 28.12.2015 року.

У п.5 розділу IX «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580 міститься положення щодо визнання таким, що втратив чинність Закон України від 20.12.1990 року «Про міліцію». При цьому законодавець не передбачив жодних застережень стосовно допустимості дії окремих положень цього Закону в період до приведення КПК у відповідність із Законом №580.

Системний аналіз Закону №580 та Закону №565 свідчить, що органи внутрішніх справ (до набрання чинності Законом №580), так і органи Національної поліції, належать до органів виконавчої влади, головною функцією яких є служіння суспільству шляхом забезпечення охорони прав і свобод людини, протидії злочинності.

З огляду на загальні засади правонаступництва, однорідну специфіку та характер процесуальної діяльності органів державної виконавчої влади, до яких належать органи внутрішніх справ та органи Національної поліції, з метою запобігання створенню правової невизначеності у період з 07.11.2015 року по 27.12.2015 року органи Національної поліції мали право реалізовувати свої повноваження в законодавчо визначених межах.

Посилаючись на вказане, представник апелянта просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області в порядку ст.360 ЦПК України подало відзив на апеляційну скаргу, зазначивши, що відповідно до Закону України «Про національну поліцію» та Постанови КМУ від 16.09.2015 року №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів МВС» Національна поліція України, ГУНП в Івано-Франківській області, Косівський відділ поліції ГУНП в Івано-Франківській області не є правонаступниками міліції України, УМВС України в Івано-Франківській області та Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, тому не повинні відповідати за їх зобов`язаннями.

В цілому відповідач вважає, що позивачем не доведено обставини, на які він посилається як на підставу відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зв`язку з чим просив рішення Івано-Франківського міського суду від 07.10.2019 року залишити без змін.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали, просили її задоволити.

Представники відповідачів управління національної поліції та обласного управління державного казначейства скаргу не визнали, просили її задоволити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до копії протоколу виїмки від 19.05.2008 року слідчим СВ Косівського РВ УМВС Козар Т.В. на підставі постанови від 05.05.2008 року та в зв`язку з розслідуванням кримінальної справи № 282700 вилучено легковий автомобіль ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 на арешт майданчик ВДАІ Косівського району (а.с. 13-14).

Із копії постанови прокуратури Івано-Франківської області від 26.06.2015 року вбачається, що слідчим відділом прокуратури Івано-Франківської області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000145 від 22.10.2014 року за ч.1 ст.367 КК України, зареєстрованого за заявою ОСОБА_1 щодо неналежного виконання своїх службових обов`язків службовими особами Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, внаслідок чого допущено знищення речового доказу по кримінальній справі №282700, а саме автомобіля марки ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 .

Вищевказаною постановою прокуратури Івано-Франківської області від 26.06.2015 року закрито кримінальне провадження №0000145 від 22.10.2014 року за ч. 1 ст. 367 КК України, на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України. Речовий доказ - автомобіль марки ВАЗ 2106, д.н. НОМЕР_1 , 1988 року випуску, кузов № НОМЕР_4 передано ОСОБА_1 (а.с. 16-24).

Згідно повідомлення прокуратури Івано-Франківської області № 14-1686-11, 26.06.2015 року кримінальне провадження №0000145 від 22.10.2014 року за ч. 1 ст. 367 КК України, закрито на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю в діях працівників Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України (а.с. 15).

У матеріалах справи міститься висновок експерта № 09/18-20 від 27.04.2015 року, складений на виконання постанови прокуратури Івано-Франківської області від 05.02.2015 року про призначення судової автотоварознавчої експертизи у кримінальному провадженні №0000145 від 22.10.2014 року.

Відповідно до висновку експерта від 27.04.2015 року, складеного за результатами проведеної автотоварознавчої експертизи встановлено, що автомобіль розкомплектовано. За результатами огляду автомобіля ВАЗ-2106 кузов НОМЕР_1 експертом було встановлено, що на транспортному засобі відсутні наступні складові частини:

- фари;

- підфарники;

- обшивка лівих передніх дверцят;

- корпус повітряного фільтра;

- котушка запалення;

- карбюратор з впускним колектором;

- бачок системи охолодження;

- бачок системи очищення скла;

- бачок головного гальмівного циліндра;

- паливний бак автомобіля;

- ліве бокове дзеркало заднього виду;

- радіатор системи охолодження;

- відсутні реле та пошкоджена електропроводка;

- заднє ліве колесо із гальмівним барабаном;

- двигун приводу двірників та двірники;

- гумовіта пластмасові деталі моторного відсіку;

- вентилятор системи охолодження;

- обшивка багажного відсіку;

- труба відводу відпрацьованих газів.

Згідно висновку вартість відсутніх на автомобілі марки ВАЗ -21063, 1988 року випуску, деталей з урахуванням їх фізичного зносу, за виключенням пошкоджених у результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.02.2007 року, станом на день проведення експертизи може складати 5244,43 грн.

Крім того, у висновку експерт вказав, що оскільки в даній ситуації вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійного пошкодженого КТЗ (42 976,36 грн) перевищує його ринкову вартість без зазначених пошкоджень (23 881,80 грн), тому поставлене перед експертом питання: «Яка вартість автомобіля марки ВАЗ-2106, 1988р.в., р.н.873-62 ІВ станом на 19.05.2008 року, станом на 22.09.2008 року, станом на 26.12.2088 року, станом на 14.04.2009 року, станом на 09.11.2010 року, станом на 16.06.2011 року та станом на даний час, враховуючи пошкодження в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 16.02.2007 року?» - не вирішується (а.с. 25-36).

04.04.2016 року ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області зобов`язано прокуратуру прийняти та невідкладно зареєструвати подану ОСОБА_1 заяву від 21.12.2015 року про вчинення злочину до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочати досудове розслідування за вчинення дій, які мали ознаки складу злочину передбаченого ст. 185 КК України та повідомити ОСОБА_1 письмово у встановленому законом порядку(а.с. 37-40).

Постановою СВ Косівського відділу поліції ГУ Національної поліції в Івано-Франківській області від 24.03.2017 року кримінальне провадження № 0000041 від 28.01.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 42-44).

Відповідно до копії постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2017 року кримінальне провадження № 0000011 від 07.04.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 45-46).

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції з посиланням на правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження 12-199гс18) вказав, що шкода відшкодовується у випадку якщо така шкода буде завдана майну фізичної або юридичної особи. Проте, відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували право власності на автомобіль, за пошкодження якого він просить стягнути завдану шкоду.

Крім того, суд зазначив, що позивач пред`явив позов до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, посилаючись на загальні засади правонаступництва. Однак, відповідно до Постанови КМУ № 730 від 16.09.2015 року «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ» утворено як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції та ліквідовано як юридичні особи публічного права територіальні органи Міністерства внутрішніх справ. Тобто, Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області не є правонаступником Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, а тому не повинно відповідати за зобов`язаннями останнього.

Також другим відповідачем позивач зазначив Головне управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області. Проте враховуючи положення ст.ст.25,43 Бюджетного кодексу України та Положення «Про Державну казначейську службу України» № 215 від 15 квітня 2015року, Державна казначейська служба України - центральний орган виконавчої влади, який здійснює державну політику у казначейському обслуговуванні бюджетних коштів, бухгалтерського обліку та виконання бюджетів - управління коштами держбюджету, у тому числі списання з нього коштів відповідно до судового рішення належить до повноважень Державної казначейської служби України. Тому, під час розгляду справи за позовом про відшкодування шкоди, співвідповідачами у цих справах мають бути органи Державної казначейської служби України, які займаються казначейським обслуговуванням бюджету.

Переглянувши спір в апеляційному порядку в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні (правовий висновок Верховного Суду України № 6-84цс14 від 03.09.2014)

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про відшкодування шкоди, завданої його майну діями (бездіяльністю) працівників Косівського РВС МВС України в Івано-Франківській області, а також моральної шкоди.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону про амністію або акта про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає.

Фізична особа, яка у процесі досудового розслідування або судового провадження шляхом самообмови перешкоджала з`ясуванню істини і цим сприяла незаконному засудженню, незаконному притягненню до кримінальної відповідальності, незаконному застосуванню запобіжного заходу, незаконному затриманню, незаконному накладенню адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, не має права на відшкодування шкоди.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок постановлення судом незаконного рішення в цивільній справі, відшкодовується державою в повному обсязі в разі встановлення в діях судді (суддів), які вплинули на постановлення незаконного рішення, складу злочину за обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Згідно із пунктом 12 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої спільним наказом Генеральної прокуратури України, Міністерства внутрішніх справ України, Державної податкової адміністрації України, Служби безпеки України, Верховного Суду України, Державної судової адміністрації України від 27 серпня 2010 року № 51/401/649/471/23/125 (далі - Інструкція від 27.08.2010), під час зберігання і передачі речових доказів, цінностей, документів та іншого майна вживаються заходи для забезпечення належного зберігання у вилучених об`єктів ознак і якостей, які визначають їх значення як речових доказів у кримінальних справах і які є на них, а також зберігання самих речових доказів, ознак і якостей з метою можливості їх подальшого цільового використання (якщо вони не можуть бути передані на зберігання потерпілим, їх родичам або іншим особам, а також організаціям).

Пунктом 86 зазначеної Інструкції визначено, що у разі пошкодження, втрати вилучених речових доказів, цінностей та іншого майна заподіяні їх власникам збитки підлягають відшкодуванню на підставі Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказами Міністерства юстиції України № 6/5, Генеральної прокуратури України № 3, Міністерства фінансів України № 41 від 04 березня 1996 року (далі - Положення від 04.03.1996).

Незабезпечення належного обліку та умов зберігання, передачі речових доказів, цінностей та іншого майна, яке спричинило їх втрату, пошкодження, є підставою для притягнення до передбаченої законом відповідальності осіб, з вини яких настали вказані

наслідки.

Частиною четвертою статті 100 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що у разі втрати чи знищення стороною кримінального провадження наданого їй речового доказу вона зобов`язана повернути володільцю таку саму річ або відшкодувати її вартість.

За визначенням п.19 ч.1 ст.3 КК України сторонами кримінального провадження є: з боку обвинувачення: слідчий, керівник органу досудового розслідування, прокурор, а також потерпілий, його представник та законний представник у випадках, установлених цим Кодексом; з боку захисту: підозрюваний, обвинувачений (підсудний), засуджений, виправданий, особа, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, їхні захисники та законні представники.

Отже, право на відшкодування шкоди має володілець речового доказу.

Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Згідно з пунктом 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Встановлено, що на час складення слідчим СВ Косівського РВ УМВС Козар Т.В протоколу виїмки від 19.05.2008 року на підставі постанови від 05.05.2008 року та в зв`язку з розслідуванням кримінальної справи № 282700 та вилучення легковий автомобіль ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 на арешт майданчик ВДАІ Косівського району власником транспортного засобу був ОСОБА_5 . Така обставина підтверджується також даними з Висновку експерта №09/18-20 від 27.04.2015 року (а.с.27).

Як пояснив у засіданні апеляційного суду позивач ОСОБА_1 на час вчинення ДТП та вилучення автомобіля на арешт майданчик він був законним володільцем КТЗ на підставі довіреності, виданої його дідом - ОСОБА_5 .

Згідно Свідоцтва про смерть, представленого апеляційному суду ОСОБА_1 - ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За поясненням апелянта після його смерті відкрилась спадщина, яку прийняла мати позивача (дочка покійного), однак доказів цього останнім не представлено. В частині спірного автомобіля, за поясненням апелянта, в силу вилучення оформлення спадщини не відбулося.

Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Отже, 15.02.2011 року власник автомобіля ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 помер.

За приписами п.6 ст.248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Встановлено, що ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом 11.12.2018 року (а.с.48), тобто на час звернення до суду дія довіреності, яка видана ОСОБА_5 на ім`я ОСОБА_1 , припинилася і останній не є законним володільцем транспортного засобу в розумінні цивільного законодавства.

Таким чином, право вимоги про відшкодування шкоди позивачеві не належить, оскільки він не надав суду достатніх і належних доказів про те, що він є власником чи володільцем автомобіля ВАЗ-2106, д.н. НОМЕР_1 , на що правильно вказав суд першої інстанції.

Крім того, як вбачається з прохальної частини позовної заяви, ОСОБА_1 просив суд стягнути на його користь матеріальну та моральну шкоду з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного рахунку, в той час як відповідачем у справі визначив Головне управління Державної казначейської служби в області.

Так, згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Згідно з п.1, п.п.3 п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою КМУ від 15.04.2015 року №215 державна казначейська служба України (Казначейство) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Казначейство відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку: здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року N 845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до пунктів 35, 38 цього Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За приписами статті 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов`язаннями держави.

Відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України. Таких висновків дійшов також Верховний Суд у постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 383/596/15, провадження №14-342цс18.

Отже, матеріальна та моральна шкода, завдана позивачу незаконними діями посадових осіб Косівського РВ УМВС України в Івано-Франківській області, згідно з вимогами статті 1174 ЦК України відшкодовується за рахунок держави шляхом безспірного списання коштів Державною казначейською службою України.

Відтак правильним є висновок суду першої інстанції про те, що Головне управління Державної казначейської служби України не є належним відповідачем у спірних правовідносинах.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди.

З огляду на те, що вимога про відшкодування моральної шкоди заявлена позивачем як похідна від вимоги про відшкодування майнової шкоди, в її задоволенні також судом першої інстанції правомірно відмовлено.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови складено 19 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Горейко М.Д.

Матківський Р.Й.