ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 642/5368/19

провадження № 22-ц/818/5717/19

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: судді - Тичкової О.Ю.,

суддів - Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

за участю секретаря судового засідання - Сидорчук М.О.

сторони справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року, постановлену у складі судді Євтіфієва В.М., -

установив:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про скасування рішення про державну реєстрацію права власності на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями (сарай літ. «Е», гараж літ. «Ж») по АДРЕСА_1 (аркуші 1-2 контрольного провадження).

22 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову, у якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження зареєстрованих за ОСОБА_2 45/100 часток житлового будинку літ «А-1» з самовільно побудованими сараєм літ. «Е» та гаражем літ. «Ж» по АДРЕСА_1 .

Заява мотивована тим, щона підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 13.08.2014 в цивільній справі № 642/3845/14-ц за ОСОБА_2 проведена державна реєстрація права власності на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 . Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру права власності на нерухоме мано, підставою внесення запису про право власності є «Рішення про державну реєстрацію прав їх обтяжень, індексний номер 15517961 від 02.09.2014 року, ОСОБА_3 , Департамент державної реєстрації міністерства юстиції України». Постановою Апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 зазначене рішення суду від 13.08.2014 було скасоване, в задоволені позову ОСОБА_2 про визнання права власності на відповідну частку зазначеного домоволодіння відмовлено повністю. ОСОБА_1 не є співвласником спірного домоволодіння, тому не може бути заявником при подачі державному реєстратору постанови від 10.05.2018 з метою скасування права власності відповідача. Забезпечення позову у вигляді заборони відчуження зазначеної частини домоволодіння не порушуватиме права відповідача, оскільки не впливатиме на його право та можливість користування й володіння зазначеним майном. При цьому оскільки ОСОБА_2 згідно з Державним реєстром речових прав на нерухоме майно є власником майна, з метою отримання вигоди або ускладнення виконання рішення суду, він має безперешкодну можливість продати зареєстровану за ним частку спірного домоволодіння.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено.

Ухвала мотивована тим, що заявлене клопотання суперечить вимогам статті 150 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України), оскільки позивачем заявлені вимоги шодо скасування державної реєстрації права власності, що є позовом немайнового характеру, й не доведено, що відсутність забезпечення позову унеможливлює виконання рішення суду в майбутньому. При цьому ОСОБА_1 не заперечує, що ОСОБА_2 не є власником вказаного майна.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, ухвалити постанову, якою заяву про забезпечення позову задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що постановою апеляційного суду Харківської області від 10.05.2018 скасоване рішення суду від 13.08.2014 про визнання за відповідачем права власності на зазначене майно. Відповідач ухиляється від позасудового вирішення спору. У випадку відчуження ОСОБА_2 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , позивач вже не зможе скасувати рішення та запис про державну реєстрацію права власності за відповідачем, оскільки власник нерухомості зміниться.

Дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали контрольного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як установлено судовим розглядом, ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 з позовом про скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ним на 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (аркуші 1-2 контрольного провадження). Позов мотивований тим, що право власності ОСОБА_2 на вказану частину житлового будинку зареєстроване на підставі рішення суду, що скасоване апеляційним судом. Відповідач добровільно не бажає звертатися до державного реєстратора із заявою про скасування запису про державну реєстрацію за собою права власності. ОСОБА_1 вже більше десяти років користується гаражем за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 бажає її виселити з гаража, не будучи його власником.

У якості забезпечення вказаного позову ОСОБА_1 просить заборонити ОСОБА_2 відчужувати 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (аркуші 3-5 контрольного провадження).

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України встановлено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» роз`яснено, що суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Отже, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо наявності або відсутності підстав для застосування заходів забезпечення позову судом, між іншим, підлягають встановленню: наявність або відсутність спору, наявність або відсутність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогам, співмірність заявлених позовних вимог до майна, яким заявник просив забезпечити позов.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про немайновий характер позову ОСОБА_1 та неможливість його забезпечення шляхом обмеження майнових прав ОСОБА_2 на частину житлового будинку.

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 18 квітня 2018 року у справі № 804/1001/16, у спорах про скасування державної реєстрації права оренди на земельну ділянку незалежно від того, чи порушує позивач питання правомірності укладення цивільно-правових угод, на підставі яких здійснено оспорюваний запис, вирішення такого спору в будь-якому разі вплине на майнові права тієї особи, щодо прав якої здійснено оспорюваний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Такий спір є спором про цивільне право на одну й ту ж земельну ділянку [об`єкт нерухомості].

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 2 жовтня 2019 року у справі № 807/137/18 зробила висновок, що скасування державної реєстрації права, належного одній особі, за заявою іншої особи в порядку адміністративного судочинства не дозволяє остаточно вирішити спір між цими особами. Тож не виконується основне завдання судочинства. У таких спорах питання правомірності укладення цивільно-правових договорів, на підставі яких відбулись реєстраційні дії, обов`язково постають перед судом, який буде вирішувати спір, незалежно від того, чи заявив позивач вимогу щодо оскарження таких договорів.

Отже, в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право між особами, які вимагають скасування державної реєстрації, й особами, за якими зареєстровано право чи обтяження. А тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.

З указаного вище вбачається, що спір про скасування державної реєстрації права власності за особою є майновим виключно у разі, коли при задоволення позову право власності на спірну нерухомість переходить до позивача.

ОСОБА_1 в позові та заяві про вжиття заходів забезпечення позову не заперечує, що гараж на території домоволодіння АДРЕСА_1 на праві власності їй не належить. Тобто у разі задоволення її позову про скасування державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на частину домоволодіння за вказаною адресою право власності на гараж до неї не перейде.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків заборони відповідачеві вчиняти певні дії.

Забезпечення позову немайнового характеру шляхом накладення заборони ОСОБА_2 відчужувати 45/100 часток житлового будинку літ. «А-1» з самовільно побудованими гаражем літ. «Ж» та сараєм літ. «Е» по АДРЕСА_1 не буде співмірним із обсягом заявлених ОСОБА_1 вимог. ОСОБА_1 не надала суду разом із заявою про забезпечення позову доказів звернення до ОСОБА_2 із заявою про скасування державної реєстрації, доказів її виселення із гаража чи бажання відповідача продати нерухомість.

Тому суд правомірно відмовив ОСОБА_1 в забезпеченні позову обраним нею способом. Апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, ухвалу суду першої інстанції - залишити без змін.

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст складений 12 грудня 2019 року

Головуючий О.Ю. Тичкова

Судді А.В.Котелевець

Р.М. Піддубний