Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області
Справа № 191/2903/19
Провадження № 2/191/751/19
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
12.12.2019
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Бондаренко Г.В.
за участю секретаря - Лободи Т.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ реєстрації Синельниківської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування майном, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування майном, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона, згідно договору дарування є власником квартири АДРЕСА_1 . 08 липня 2000 року між нею та відповідачем було укладено шлюб. Шлюбні відносини фактично припинені, проживають окреме, в провадженні Синельниківського міськрайонного суду перебуває справа про розірвання шлюбу між ними. У спірній квартирі відповідач фактично не проживає з 2012 року по теперішній час. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання відмовляється. Оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації, у неї виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послух, які не надаються, але фактично нараховуються, чим порушується її права власника.
Просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
До початку судового засідання від позивача та ї представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Не заперечують проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце судового засідання за зареєстрованим місцем проживання, не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин та без подання відзиву.
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, розглянувши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Право приватної власності на квартиру АДРЕСА_1 , за позивачем ОСОБА_1 підтверджується копією Договору дарування нерухомого майна від 01.12.2006 року та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно номер витягу 13964607 від 21.03.2007 року.
Згідно Акту обстеження від 25.07.2019 року складеного комісією СМКП «ЖЕК-1», в присутності квартиронаймачів будинку АДРЕСА_2 , в квартирі АДРЕСА_1 , зі слів сусідів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 не проживає з 2012 року та по теперішній час.
Згідно довідки №496 від 24.07.2019 року виданої в.о. старости Новогнідського старостинського округу №7 В.О. Буханіст, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2012 року проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Факт реєстрації відповідача за адресою: АДРЕСА_4 , підтверджується довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України в Дніпропетровській області від 12.08.2019 року.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно зі ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Згідно з ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.
Оскільки договір найму житлового приміщення між сторонами не укладався, суд при розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, застосовує норми цивільного законодавства.
Згідно зі ст.386 ЦК України власник який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст..7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим таку вимогу, як позбавлення права користування житловим приміщенням.
Суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову про визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користуватися квартирою АДРЕСА_1 , оскільки відповідач не проживає у даній квартирі більше одного року без поважної причини.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 259, 263-265, 280-281 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Г. В. Бондаренко