Провадження № 2/638/410/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Мунтяну І.І.,

за участю представника позивача Івченко К.О.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та з урахуванням уточнення позовних вимог просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання у розмірі 259,26 грн за період з 01.12.1999 року, за надані послуги централізованого водовідведення у розмірі 33 грн 28 коп. за період з 01.06.2000 року по 31.03.2017 року, інфляційні витрати 1136 грн 44 коп. та три проценти річних від простроченої суми - 174 грн 87 коп., а всього 1603 грн 85 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що відповідачі є споживачами послуг централізованого водопостачання та водовідведення шляхом відкриття абонентського рахунку. Відповідно до п.1 ч.2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 року споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання водовідведення. Згідно п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовідведення», затверджених КМУ від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим передом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Несплата боргу призводить до погіршення стану комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення, погіршує можливості щодо забезпечення екологічного добробуту міста i негативно впливає на впровадження природоохоронних заходів.

У судовому засіданні представника позивача підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити на підставі доводів викладених у позовній заяві.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 i є споживачами КП «Харківводоканал» шляхом відкриття особового рахунку № НОМЕР_1 .

З уточненого розрахунку заборгованості вбачається, що у відповідачів наявна заборгованість з 01.12.1999 року по 31.03.2017 року у розмірі 259 грн 26 коп. та з 01.06.2000 року по 3.03.2017 року 33 грн 28 коп. Разом з тим згідно розрахунку за період з 01.05.2012 року по 31.03.2017 року заборгованість відсутня, наявна лише заборгованість, яка складається з трьох відсотків річних та інфляційних витрат.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» № 2918 від 10.01.2002 р. споживач зобов`язаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання i водовідведення.

Згідно п.18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води i водовідведення», затверджених КМУ від 21.07.2005 р. № 630, розрахунковим передом для оплати послуг є календарний місяць, плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

У відповідності до ст.68 ЖК України наймачі зобов`язані вчасно вносити плату за комунальні послуги. Відповідач від своїх зобов`язань ухиляється, як вбачається зі зведеної картки абонента, вчасно не проводить оплату послуг, хоча користується послугами організації.

Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 629 ЦПК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України.)

Відповідно до ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (стаття 267 ЦК України).

Згідно з ч.1 статті 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Так, ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.11.2015 року судовий наказ № 638/12525/15-ц, 2-н/638/3811/13 від 21.08.2015 року виданий Дзержинським районним судом міста Харкова за заявою комунального підприємства «Харківводоканал» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 заборгованості за надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 4324,48 грн., із них: за надані послуги з централізованого водопостачання за період з 01.12.1999 р. по 30.06.2015 р. у сумі 2498,57 грн, за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.06.2000 р. по 30.06.2015 р. у сумі 1202,25 грн, інфляційних витрат 591,96 грн, три відсотки від простроченої суми 31,70 грн. - скасовано.

З позовною заявою КП «Харківводоканал» звернулось до суду 14.08.2017 року.

Враховуючи викладене та клопотання відповідача про застосування строку позовної давності період, відсутність заборгованість у відповідачів за період з 01.05.2012 року (згідно розрахунку позивача), заборгованість за період з 01.12.1999 року та з 01.06.2000 року до 20.11.2012 року залишається поза межами строків позовної давності.

Закріплена в пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення оплати за житлово-комунальні послуги у вигляді пені не виключає застосування правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання.

За відсутності оформлених договірних відносин, але у разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання зі сплати отриманих житлово-комунальних послуг покладається на боржника відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Зазначене узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13.

Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.

Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.

Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).

Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб`єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов`язання. У свою чергу, день належного виконання зобов`язання не є днем його прострочення, оскільки суб`єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов`язання (ст.599 ЦК України).

В той же час, вимога про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв`язку з порушенням грошових зобов`язань, за своєю природою не є основним зобов`язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов`язань.

Тобто, дні фактичної оплати суми не повинні включатися в період часу, за який здійснюється стягнення інфляційних нарахувань.

Враховуючи викладене, вимоги про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних витрат не підлягають задоволенню.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.1 ст.141 ЦПК України).

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 03.10.2017 року задоволено клопотання представника КП «Харківводоканал» та відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, оскільки суд прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 11, 526,599,625 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Комунального підприємства «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги централізованого постачання холодної води і водовідведення - відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства «Харківводоканал» на користь держави судовий збір у розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Харківського апеляційного суду, починаючи з 12.08.2019 року.

Головуючий