Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 447/1543/17

провадження № 61-38777св18

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Кузнєцова В. О. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Ігнатенка В. М.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської області, ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року у складі судді Бачун О. І. та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Крайник Н. П., Мельничук О. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2017 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, у якому після уточнення просили: визнати незаконним та скасувати рішення 24-ї сесії 7-го скликання Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 25 квітня 2017 року № 214, яким відмовлено ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки (доріжки) на пастівник; визнати незаконним складення посадовими особами Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області акту від 10 травня 2017 року про дозвіл ОСОБА_3 побудувати міст через потік та скасувати цей акт; визнати незаконним та скасувати рішення 25-ї сесії 7-го скликання Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 229 «Про затвердження акту комісії від 10 травня 2017 року»; зобов`язати Більченську сільську раду Миколаївського району Львівської області передати ОСОБА_1 у приватну власність земельну ділянку (доріжку) на пастівник площею 0,05 га (довжиною 100 м, шириною 5 м), що розташована по АДРЕСА_1 та перебуває у їх користуванні.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області ОСОБА_1 відмовлено у передачі у приватну власність земельної ділянки, якою його сім`я користується відкрито, добросовісно і безперервнобагато років. Доступу сторонніх осіб до цієї земельної ділянки немає і до цього часу ніхто не претендував на користування нею. При оформленні права власності на дві земельні ділянки площею 0,537 га та 0,15 га сільська рада допустила помилку і не передала у власність спірну земельну ділянку. Однак, лише через цю земельну ділянку можна доїхати до земельної ділянки площею 0,15 га. Натомість Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської областімає намір передати частину зазначеної земельної ділянки ОСОБА_3 для проїзду з вулиці С. Бандери і побудови містка через потік та облаштування заїзду на земельну ділянку доньки відповідача. Насправді спірна земельна ділянка призначена для вигону худоби на пасовище та доступу до земельної ділянки позивачів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року (з урахуванням ухвалицього ж суду від 20 грудня 2017 року про виправлення описки) позов задоволено частково. Визнано незаконним та скасовано рішення 25-ї сесії 7-го скликання Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 229 «Про затвердження акту комісії від 10 травня 2017 року». У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд першої інстанції виходив з того, що рішення від 25 квітня 2017 року № 214 прийняте Більченською сільською радою Миколаївського району Львівської області у межах наданих їй повноважень та відповідно до закону, а тому є правомірним і скасуванню не підлягає. Оскільки спірна земельна ділянка належить до земель загального користування, а передача у приватну власність таких земель не допускається, у задоволенні позовних вимог щодо визнання за позивачем права власності на зазначену земельну ділянку відмовлено. Разом з тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що при складенні акту від 10 травня 2017 року посадові особи органу місцевого самоврядування не вийшли за межі своєї компетенції, комісія не вирішувала питання про надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , а лише поклала на нього обов`язок з благоустрою території. Що стосується рішення сесії Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 229, то суд першої інстанції визнав його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки прийняття такого рішення належить до повноважень виконавчого комітету сільської ради згідно з вимогами Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні».

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року - без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та залишив судове рішення без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, з правильним встановленням фактичних обставин справи та дотриманням процедури її розгляду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

У червні 2018 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій у відмовленій частині позову, обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині.

Заявники вважають оскаржувані судові рішення несправедливими та такими, що порушують їх права й інтереси, оскільки вилучення з їх постійного користування спірної земельної ділянки - єдиного доступу до їхнього житла та вигону великої рогатої худоби на пасовище, позбавить їх засобів для проживання, виходячи з того, що вони є інвалідами з обмеженою можливістю пересування. Посилаються на те, що суди попередніх інстанцій дійшли безпідставного висновку, що спірна земельна ділянка належить до земель загального користування, і залишили поза увагою той факт, що нею користуються лише вони протягом десятиліть і що ця доріжка - це єдиний заїзд до їхньої присадиби, виїзд на поле чи пасовище. Ними було подано фотознімки спірної земельної ділянки та їхньої присадиби, з яких видно, що це єдине ціле, що підтверджується також опорним планом розбудови села. Частина цієї спірної земельної ділянки-доріжки вже була надана ОСОБА_1 у приватну власність, але у 2002 році при виготовленні державного акту на право приватної власності на землю ОСОБА_2 допущено грубі порушення - земельну ділянку, надану ОСОБА_1 у 1988 році під забудову, передано у власність ОСОБА_2 , про заїзд до цієї ділянки не зазначено. Разом з тим, зазначають, що посилання у судових рішеннях на статтю 51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є безпідставним, оскільки актом від 10 травня 2017 року було вирішено питання не про благоустрій, а про будівництво моста, який не вказаний у генеральному плані села, а тому це відноситься до компетенції профільної комісії сільської ради, а не окремих посадових осіб. Для спорудження такого моста необхідним є техніко-економічне обґрунтування, висновок спеціалізованої організації, а не складення акту.

Ухвалою Верховного Суду від 13 липня 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

20 серпня 2018 року Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської області подала відзив на касаційну скаргу, вказуючи на те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, такими, що прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, на підставі всебічного і повного з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, а тому підстав для їх скасування немає. Посилається на те, що позивачі фактично намагаються у непередбачений законом спосіб отримати у приватну власність земельну ділянку загального користування.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 11 вересня 2018 року подали до Верховного Суду відповідь на відзив, у якій зазначили про те, що обставини, на які посилається Більченська сільська рада Миколаївського району Львівської області у відзиві, є неправдивими і безпідставними.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін, оскільки вони ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, щорішенням виконавчого комітету Миколаївської районної ради народних депутатів Львівської області від 18 серпня 1988 року № 183 ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво індивідуального житлового будинку в с. Більче Миколаївського району Львівської області на існуючій присадибній ділянці.

До позовної заяви долучено копію проекту забудови земельної ділянки, затвердженого у вересні 1988 року, де позначено межі земельної ділянки, яка відводиться під забудову без урахування спірної земельної ділянки.

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 28 грудня 2002 року ОСОБА_2 передано у власність земельну ділянку площею 0,687 га: для будівництва та обслуговування житлового будинку - 0,25 га, для ведення особистого сільського господарства - 0,437 га.

Згідно з протоколом засідання сесії Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 25квітня 2017 року 9 з присутніх на засіданні депутатів проголосували проти виділення у приватну власність ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, 2 депутати утримались.

Рішенням Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 25квітня 2017 року № 214 відмовлено ОСОБА_1 у приватизації земельної ділянки (доріжки) на пастівник, оскільки така відноситься до земель загального користування населеного пункту і не може передаватись у приватну власність.

Відповідно до генерального плану кварталу забудови с. Більче, де розташована спірна земельна ділянка, зазначена ділянка відноситься до земель загального користування.

Згідно з актом від 10 травня 2017 року комісія у складі сільського голови, секретаря та діловода сільської ради, вийшовши на місце згідно із заявою ОСОБА_3 , вирішила дозволити останньомупобудувати міст через потік навпроти земельної ділянки своєї доньки ОСОБА_4 , не перегороджуючи загального проїзду за умови підтримання порядку навпроти землеволодіння.

Рішенням сесії Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 229 «Про затвердження акту комісії від 10 травня 2017 року» ОСОБА_3 дозволено побудувати перехід (облаштування малої архітектурної споруди) через потічок до земельної ділянки ОСОБА_4 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до пункту «а» частини четвертої статті 83 Земельного кодексу України до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать: землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Статтею 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що до власних (самоврядних) повноважень в галузі житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, громадського харчування, транспорту і зв`язку виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить, зокрема, організація благоустрою населених пунктів.

За змістом положень Закону України від 06 вересня 2005 року № 2807-ІV «Про благоустрій населених пунктів» благоустрій населених пунктів - комплекс робіт з інженерного захисту, розчищення, осушення та озеленення території, а також соціально-економічних, організаційно-правових та екологічних заходів з покращання мікроклімату, санітарного очищення, зниження рівня шуму та інше, що здійснюються на території населеного пункту з метою її раціонального використання, належного утримання та охорони, створення умов щодо захисту і відновлення сприятливого для життєдіяльності людини довкілля. Елементами (частинами) об`єктів благоустрою є: 1) покриття площ, вулиць, доріг, проїздів, алей, бульварів, тротуарів, пішохідних зон і доріжок відповідно до діючих норм і стандартів; 2) зелені насадження (у тому числі снігозахисні та протиерозійні) уздовж вулиць і доріг, в парках, скверах, на алеях, бульварах, в садах, інших об`єктах благоустрою загального користування, санітарно-захисних зонах, на прибудинкових територіях; 3) будівлі та споруди системи збирання і вивезення відходів; 4) засоби та обладнання зовнішнього освітлення та зовнішньої реклами; 5) технічні засоби регулювання дорожнього руху; 6) будівлі та споруди системи інженерного захисту території; 7) комплекси та об`єкти монументального мистецтва, декоративні фонтани і басейни, штучні паркові водоспади; 8) обладнання (елементи) дитячих, спортивних та інших майданчиків; 9) малі архітектурні форми; 10) інші елементи благоустрою, визначені нормативно-правовими актами.

Для вирішення питань, що відносяться до їх компетенції, членам виконавчого комітету сільської ради згідно зі статтею51 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» не заборонено виходити на місце для детального вивчення зазначених питань.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Ухвалюючи рішення в частині відмови у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, встановивши характер правовідносин сторін у справі, правильно застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, дійшов обґрунтованого висновку про те, щорішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 25 квітня 2017 року № 214 про відмову ОСОБА_1 у приватизації спірної земельної ділянки прийняте у межах наданих повноважень та відповідно до закону, є правомірним і скасуванню не підлягає, оскільки ця ділянка належить до земель загального користування і не може бути передана у приватну власність.

Доводи позивачів про те, що спірною земельною ділянкою вони користуються постійно протягом багатьох років, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою, оскільки разом з ними зазначеною ділянкою користуються також і інші мешканці села, що мають земельні ділянки поруч із спірною.

Щодо вимоги про визнання незаконним складення акту від 10 травня 2017 року про надання дозволу ОСОБА_3 побудувати міст через потік навпроти землеволодіння своєї доньки і скасування його, суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано виходили з відсутності підстав для її задоволення, виходячи з того, що при складенні цього акту посадові особи органу місцевого самоврядування не вийшли за межі своєї компетенції. Зі змісту зазначеного акту судами встановлено, що комісія не вирішувала питання про надання спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_3 , а лише поклала на нього обов`язок з благоустрою території (облаштування малої архітектурної споруди).

Разом з тим, встановивши, що прийняття рішення щодо організації благоустрою населеного пункту належить до повноважень виконавчого комітету сільської ради, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про незаконність рішення Більченської сільської ради Миколаївського району Львівської області від 16 травня 2017 року № 229 та необхідність його скасування.

Доводи касаційної скарги є аналогічними тим, що були предметом дослідження й оцінки судами першої та апеляційної інстанцій, які їх обґрунтовано спростували.

Посилання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на те, що вони мають право на спірну земельну ділянку, фактично зводяться до переоцінки наявних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що відповідно до статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції. Такі доводи не свідчать про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а судові рішення першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 14 грудня 2017 року та постанову Апеляційного суду Львівської області від 17 травня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. О. Кузнєцов
В. С. Жданова
В. М. Ігнатенко