Провадження №22-ц/812/2188/19 Доповідач суду апеляційної інстанції - Локтіонова О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2019 року м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого - Локтіонової О.В.,

суддів: Колосовського С.Ю., Ямкової О.О.,

із секретарем судового засідання - Цуркан І.І.,

за участі:

стягувача - ОСОБА_1 ,

державного виконавця - Юдіної І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 , на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року, постановлену за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної Ірини Михайлівни,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 подав до суду скаргу на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної І.М. щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14 вересня 2018 року.

Свою скаргу ОСОБА_2 обґрунтовував тим, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2016 року з нього на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

18 січня 2017 року Центральним районним судом м. Миколаєва на підставі вищезазначеного судового рішення видано виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем 07 червня 2017 року відкрито виконавче провадження №53985818.

ОСОБА_2 вказував, що ним здійснювалися платежі по сплаті аліментів у розмірі, ухваленому судом.

Однак, згідно з інформацією Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області (надалі - Центральний ВДВС м.Миколаєва) у нього наявна заборгованість по сплаті аліментів, що стало підставою для винесення державним виконавцем 14 вересня 2018 року постанови про накладення на нього штрафу у зв`язку з невиконанням рішення суду у розмірі 4170,20 грн.

Посилаючись на відсутність заборгованості та неправомірність дій державного виконавця щодо її нарахування, ОСОБА_2 просив постанову державного виконавця від 14 вересня 2018 року про накладення штрафу за невиконання рішення суду скасувати, а дії державного виконавця щодо її винесення визнати неправомірними.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 21 жовтня 2019 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що положення Закону України «Про виконавче провадження», в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачали обов`язок державного виконавця у разі наявності у боржника заборгованості по сплаті аліментів, яка перевищує суму відповідних платежів за рік, накласти штраф на боржника у розмірі 20% суми заборгованості, а тому дії державного виконавця щодо винесення постанови є законними.

Не погодившись із вказаним судовим рішенням, боржник через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення його скарги.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Центрального ВДВС м.Миколаєва перебуває виконавчий лист щодо виконання рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 30 листопада 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 жовтня 2016 року та до досягнення дитиною повноліття.

Державним виконавцем Центрального ВДВС м.Миколаєва Юдіною І.М. визначено розмір заборгованості ОСОБА_2 по сплаті аліментів на підставі ч.2 ст.195 СК України станом на 25.01.2018 року у сумі 9490,11 грн.

14 вересня 2018 року вказаним державним виконавцем винесено постанову про накладення на ОСОБА_2 штрафу на користь стягувача - Центрального ВДВС м.Миколаєва у сумі 4170,20 грн.

Частиною 1 статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

Отже, імперативною нормою частини другої статті 74 вказаного Закону закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Аналогічні правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 21 серпня 2019 року у справі №381/2126/18 (провадження №14-324цс19), від 11 вересня 2019 року у справі №925/138/18 (провадження №12-74гс19), від 02 жовтня 2019 року у справі №753/22823/18-ц (провадження №14-425цс18) та від 16 жовтня 2019 року у справі №1940/1957/18 (провадження №11-608апп19), а також Касаційним цивільним судом Верховного Суду у постановах від 16 вересня 2019 року у справі №681/1637/18 (провадження №61-5370св19), від 15 жовтня 2019 року у справі №2610/28942/2012 (провадження №61-9160ск19), від 13 листопада 2019 року у справі №569/24433/18 (4-с/569/15/19) (провадження №61-7789св19).

Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_2 просив визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення постанови про накладення штрафу від 14 вересня 2018 року та скасувати вказану постанову.

Отже, існує спір з приводу правомірності дій державного виконавця при винесенні постанови про накладення штрафу, який має розглядатися за правилами адміністративного судочинства.

Згідно з ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про можливість вирішення спору в порядку цивільного судочинства, а тому його рішення підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про закриття провадження у справі,оскільки цей спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Керуючись ст.ст.374, 377, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через його представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Ухвалу Центрального районного суду м.Миколаєва від 21 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження по цивільній справі за скаргою ОСОБА_2 на дії державного виконавця Центрального відділу Державної виконавчої служби міста Миколаїв Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області Юдіної І.М. щодо винесення постанови про накладення штрафу та про скасування постанови закрити.

Роз`яснити ОСОБА_2 , що розгляд його справи віднесений до юрисдикції адміністративного суду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий О.В. Локтіонова

Судді С.Ю. Колосовський

О.О. Ямкова

Повний текст постанови складено 18 грудня 2019 року.