Справа № 450/2045/17 Провадження № 2/450/185/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" серпня 2019 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

з участю: представника позивача АТ «Українська залізниця» - Кобко О.Л., Веньгріна Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити цивільну справу за позовом АТ «Українська залізниця» до Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

про (предмет позову): визнати недійсними рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25.06.2009 № 21-606, в частині затвердження уточнених розмірів земельної ділянки площею 0,0522 га громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.07.2009, реєстраційний №01:09 : 458:00129,

суд постановив

підстави позову (позиція позивача): оскаржуваним рішенням земельну ділянку площею 0,0522 га передано у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Частина такої земельної ділянки у розмірі 0,0132 га перетинається із земельною ділянкою смуги відведення позивача. На теперішній час спірна земельна ділянка перебуває у володінні та користуванні фізичних осіб відповідачів. Позивач вважає, що спірна земельна ділянка ніколи не належала Лисиничівській сільській раді Пустомитівського району Львівської області, оскільки перебувала у власності позивача постійно, належить до земель транспорту. Тому, сільська рада не мала права розпоряджатися спірною земельною ділянкою. Таким чином, спірна земельна ділянка вибула із власності позивача поза його волею незаконно, а тому підлягає поверненню позивачеві.

Позиція відповідача Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області: явку представника у судові засідання не забезпечила.

Позиція відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позивачем не надано суду правовстановлючих документів на підтвердження права володіння частиною земельної ділянки яка, як вказує позивач, накладається на земельну ділянку смуги відведення. Крім того, якщо припустити, що заявлені позовні вимоги підставні, то позивачем пропущено строк позовної давності. Оскільки, позивач мав можливість дізнатися про порушення його прав раніше, проте не реалізував такого права (заява про застосування позовної давності а.с. 24-25, відзив а.с. 87-91).

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі.

07.12. 2017 року про відкриття провадження у справі.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

із рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25.06.2009 № 21-606 «Про затвердження уточненого розміру земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення ОСГ та передача у приватну спільну часткову власність даних земельних ділянок» слідує, що таким рішенням вирішено, крім іншого, затвердити розміри земельних ділянок громадян для ведення ОСГ, для будівництва та обслуговування житлових будинків та господарських будівель та передати у приватну спільну часткову власність ОСОБА_3 та ОСОБА_2 0,0522 - ОСГ (а.с. 27). Вказана рушення було реалізоване, про що вказує Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.07.2009, реєстраційний № 01: 09 :458: 00129 (а.с. 28-30).

Частиною 1 ст. 410 ЦК України передбачено, що землекористувач має право користуватися земельною ділянкою в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до ЗК України та Закону України «Про транспорт». Частиною 2 ст. 6 ЗУ «Про залізничний транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про транспорт» до земель транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям транспорту згідно із Земельним кодексом України, для виконання покладених на них завдань щодо експлуатації, ремонту, вдосконалення і розвитку об`єктів транспорту. Згідно ст. 68 ЗК України до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Актом обстеження земельної ділянки від 18.07. 2016 року (а.с. 31) встановлено, що комісія здійснила обстеження земельної ділянки в межах території Лисиничівської селищної ради, де виявила на 1466км+192 - 1466 км + 243 на ділянці «Львів - Красне» за ходом кілометрів з лівої сторони від осі головної колії на відстані 25,0-26,0 м в смузі відведення залізниці знаходиться земельна ділянка гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 . Смуга відведення залізниці на 1466 км + 192 - 1466 км + 243 за ходом кілометрів з лівої сторони від осі головної колії згідно матеріалів по інвентаризації земель становить 30,0м. Площа перекриття із суміжним землевласником становить 0,0132га. В гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_2 на земельну ділянку оформлений правовстановлюючий документ ЯИ № 751531 від 13.07.2009р. При комісійному обстеженні користувались технічною документацією із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки площею 14,0050 га Державному територіально-галузевому об`єднанню «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком «Львів - Красне» від 1464км+227м до 1466км+535м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах села Підбірці Лисиничівської ради Пустомитівського району виготовленою КТ НЕ Ф «Нові технології» в 2015р.

Згідно з пунктом 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Статтями 1 і 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 і Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року, передбачалося, що землями, наданими транспорту (в т. ч. - і залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Дане Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року № 24 «Про затвердження Положення про землі надані транспорту». Нормами чинних на момент набуття права на земельні ділянки залізницею у 1962 році нормативно-правових актів, а саме ЗК УРСР від 25.10.1922 року, Загальних основ землекористування та землеустрою, затверджених Постановою ЦВК СРСР від 1928 року, передбачалось, що землі, які знаходитися фактично у виключному віданні уповноважених органів (у тому числі НК СРСР шляхів сполучення), рахуються закріпленими за ними та за відсутності їхньої згоди можуть бути вилученими лише у спеціальному порядку. Разом з тим, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі, відповідно до п. п. 54, 55 "Общих начал землепользования и землеустройства" (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року). В контексті ст. 17 Закону України "Про основи містобудування" долучений до матеріалів справи План смуги відведення залізниці є містобудівною документацією, яка є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Відповідно до плану смуги відведення Залізниці відведено під залізничну колію на лінії Львів-Ківерці Львівської залізниці земельну ділянку, право користування якою не підлягало посвідченню Державним актом на постійне користування земельною ділянкою у зв`язку з відсутністю в 1956 році законодавчого врегулювання державної реєстрації права постійного користування земельною ділянкою та посвідчення цього права Державними актами на право постійного користування землею. Земельні ділянки відводилися залізниці в користування на підставі постанови Ради Міністрів СРСР від 27 січня 1962 року № 83, Інструкції про норми і порядок відведення земель для залізниць і використання смуги відведення, затвердженої Міністерством шляхів сполучення СРСР 30 січня 1963 року, та нормами відведення земель для залізниці СН 468-74, затвердженими постановою Держбуду СРСР від 19 грудня 1974 року № 247. Вказані правові акти не суперечать Конституції та законам України, тому відповідно до постанови Верховної Ради України від 12 вересня 1991 року «Про порядок тимчасової дії на території України окремих актів законодавства Союзу РСР» застосовуються на території України до прийняття відповідних актів законодавства України.

За змістом ч. 4 ст. 84 ЗК України землі під державними залізницями не можуть передаватися у приватну власність. До земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель входять землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні і укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту (ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про транспорт»). Ця норма закону кореспондується з положенням ст. 68 ЗК України.

Вищенаведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 14 жовтня 2014 року у справі №3-150гс14 у подібних правовідносинах.

Із наведеного слідує висновок, що право позивача на земельну ділянку смуги відведення залізниці встановлено законом, тому наявність чи відсутність правовстановлючого документа у позивача на цю земельну ділянку на змінює її статусу, як і не позбавляє позивача права на цю землю.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що земельна ділянка площею 0,0132 га, призначена для ведення ОСГ, яка є частиною земельної ділянки площею 0,0522 га, розташована в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області передана у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25.06.2009 № 21-606. І ця обставина не спростовується відповідачами.

Тому, позиція відповідача щодо відсутності у позивача правостановлюючих документі на спірну земельну ділянку не обґрунтована.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Згідно принципу законності органи державної влади, органи місцевого самоврядування, їхні посадові і службові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з частиною першою статті 140 Конституції України місцеве самоврядування є правом територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища та міста - самостійно вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Наведене об`єктивно свідчить про незаконність оскаржуваного рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25.06.2009 № 21-606 «Про затвердження уточненого розміру земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення ОСГ та передача у приватну спільну часткову власність даних земельних ділянок», в частині передачі у приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,0522 га, розташована в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області. Відтак, оскаржуваний Державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.07.2009, реєстраційний № НОМЕР_2 , виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2018 року у справі № 362/884/16-ц зроблено висновок, що «визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, ефективним та окремим способом захисту та поновлення порушених прав у судовому порядку. Вказана правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом України, зокрема у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 та у постанові від 01 липня 2015 року у справі № 6-319цс15.

Так, у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2824цс15 зроблено висновок, що «оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, то у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку».

З урахуванням того, що оскаржуваний державний акт виданий на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування позовні вимоги заявлені позивачем підлягають задоволенню.

вирішуючи питання про сплив позовної давності щодо вказаної вище позовної вимоги суд виходить із такого:

оскаржуване рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області № 21-606 «Про затвердження уточненого розміру земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, ведення ОСГ та передача у приватну спільну часткову власність даних земельних ділянок» прийняте від 25.06.2009 року.

Згідно ч. 1 ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позивач звернувся до суду із позовом, що розглядається 26.07. 2017 року.

Відповідачі покликаються на ту обставину, що ВСУ у справі за № 6-2469цс16 висловлена така правова позиція: пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

Проте, на думку у цьому конкретному випадку загальний строк позовної давності не минув і такий висновок суд слідує із наступного:

землі смуг відведення залізниць розташовані під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту по всій території України.

Земельна ділянка, право власності на яку надана відповідачам, призначена для ведення ОСГ та на її площі не розміщено постійних чи тимчасових спору. Такі обставини вказують на те, що при візуальному огляді неможливо встановити захоплення частини земельної ділянки смуги відведення, таку обставину можливо встановити при дослідження технічної документації чи правовстановлюючих документів, що і було встановлено КТ НВФ «Нові технології» при виготовленні технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земельної ділянки загальною площею 14, 0050 га ДТГО «Львівська залізниця» під існуючими об`єктами залізничного транспорту за напрямком Львів - Красне від 1464 км +227 до 1466 км66 км +535 м для забезпечення функціонування залізничного транспорту в межах села Підбірці Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області. Вказана технічна документації виготовлялася на підставі договору № Л/П 12/032-25/12 від 25.12. 2014 року (пояснювальна записка (а.с. 11). Відтак, на думку суду, позивачеві не було відомо та не могло бути відомо про порушення його права до виконання робіт з виготовлення технічної документації. При цьому, суд враховує, що право позивача на користування землею під смугою відведення виникнуло на підставі закону.

Крім того, органам місцевого самоврядування передавши у власність відповідачів спірну земельну ділянку позбавив позивача, трьох правомочносте визначених правом власності: право володіння, користування та розпорядження.

Таким чином, позивач не може використовувати землю за призначення і таке порушення права позивача триває станом на теперішній час.

Крім того, щодо набуття права на земельну ділянку відповідачами суд зазначає таке:

відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мали перешкод у доступі до законодавства й у силу зовнішніх, об`єктивних, явного і видимого місця розташування спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, могли і повинні були знати про те, що ділянка перебуває у межах смуги відведення, а тому вибули з володіння позивача з порушенням вимог закону, що ставить їх, відповідачів, добросовісність під час набуття земельних ділянок у власність під обґрунтований сумнів).

Судові витрати підлягають розподілу у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст. 259, 263- 265, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позовні вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця», - задоволити повністю.

Визнати недійсними рішення Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області від 25.06.2009 № 21-606, в частині затвердження уточнених розмірів земельної ділянки площею 0,0522 га громадян ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства та виданий на його підставі державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 13.07.2009, реєстраційний №01:09 : 458 : 00129.

Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Лисиничівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області в користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» 1600,00 грн. (по 533, 33 грн. з кожного) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Акціонерне товариство «Українська залізниця», /, місце знаходження: місто Київ, вулиця Тверська, будинок № 5/ в особі регіональної філії «Львівська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» /місце знаходження: 79000 Україна, місто Львів, вул. Гоголя, 1/; ОСОБА_1 / АДРЕСА_1 ; ОСОБА_2 / АДРЕСА_2 .

Повне рішення суду складено 09.08.2019 року.

СуддяЄ. О. Данилів