Справа № 486/1354/19
Провадження № 2-о/486/38/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого судді Франчук О.Д.

при секретарі с/з Деменко К.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису,

без участі сторін

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

12 серпня 2019 року ОСОБА_1 звернулась з до суду з заявою про видачу обмежувального припису, якою просить вжити заходи тимчасового обмеження відносно ОСОБА_2

Свої вимоги мотивує тим, що вона разом зі своїми трьома дітьми проживає у квартирі АДРЕСА_1 , яка приватизована на її колишню свекруху ОСОБА_3 , яка також проживає разом з ними. ОСОБА_2 є її колишнім чоловіком та проживає також з ними у вказаній квартирі. Вона та ОСОБА_3 - матір заінтересованої особи постійно потерпають від насильства зі сторони ОСОБА_2 , свідками чого стають діти.

Вона неодноразово зверталася за захистом до правоохоронних органів, якими було складено протоколи про адміністративне правопорушення, проте це не дало жодного результату та ОСОБА_2 не змінив своєї поведінки.

ОСОБА_2 неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї, що свідчить про систематичність вчинення насильства.

Крім того, Южноукраїнським міським судом Миколаївської області було розглянуто кримінальну справу №486/692/19 відносно ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 126 КК України по відношенню до неї.

ОСОБА_2 з ознаками алкогольного сп`яніння приходить за місцем своєї реєстрації та вчиняє лайку зі своєю матір`ю та з нею у присутності дітей. Діти постійно перебувають під психологічним тиском, налякані та живуть у постійному страху. Вона зверталася за захистом до Южноукраїнського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей з метою впливу на ОСОБА_2

Переконана, що вірогідність продовження та повторення вчинення насильства ОСОБА_2 щодо неї, а також настання тяжких наслідків для її здоров`я є високою тому просила суд видати обмежувальний припис, яким: заборонити ОСОБА_2 перебувати у місці спільного проживання з постраждалою особою ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 строком на 6 місяців, заборонити ОСОБА_2 наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої строком на 6 місяців. Заборонити вести телефонні розмови з постраждалою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб строком на 6 місяців.

Сторони в судове засідання не з`явились.

ІІ. Заяви та клопотання учасників справи.

Заявник направила до суду телефонограму у якій зазначила, що підтримує заявлені вимоги та просить слухати справу без її участі.

ІІІ. Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 12.08.2019 року, було відкрито провадження у даній справі та призначено її до судового засідання.

Заінтересована особа ОСОБА_2 про день місце та час розгляду справи сповіщений шляхом розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.

Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису (Стаття 350-5 ЦПК України.)

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

ІV.Фактичні обставини встановлені судом та змін спірних правовідносин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 08.08.2018 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 15 липня 2019 року ОСОБА_2 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 разом з сином ОСОБА_2 та матір`ю - ОСОБА_3 . Як вказано у заяві заявниця також проживає за даною адресою.

15.03.2019 року поліцейськими СРПП Южноукраїнського ВП Первомайського ВП Головного управління поліції в Миколаївської області відносно ОСОБА_2 складено два протоколи про адміністративне правопорушення серії ГР №110632 та серії АПР 18 №566504 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, про вчинення насильства в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_1 у присутності малолітньої дитини.

17 травня 2019 року Южноукраїнським міським судом винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного провопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.

17.06.2019 року начальником СРПП №1 Южноукраїнського ВП Первомайського ВП Головного управління поліції в Миколаївської області відносно ОСОБА_2 складено протокол про адміністративне правопорушення серії АПР18 №265412 за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, як насильство в сім`ї відносно колишньої дружини ОСОБА_1

08 серпня 2019 року Южноукраїнським міським судом винесено постанову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного провопорушення передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.

Крім того, 13 травня 2019 року вироком Южноукраїнського міського суду Миколаївської області затверджено угоду про примирення між обвинуваченим ОСОБА_2 та потерпілою ОСОБА_1 , та яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України.

V. Оцінка Суду.

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках, визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі д дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно ч. 2 ст. 26 вказаного Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні "Б. проти Республіки Молдова" зазначає: "Суд нагадує, що в силу взятих разом положень статей 1 і 3, держави повинні приймати певні заходи для забезпечення того, щоб особи в межах їх юрисдикції не зазнавали тортур або нелюдського, або такого, що принижує гідність видам поводження чи покарання, включаючи жорстоке звернення з боку приватних осіб (див. A. проти Сполученого Королівства від 23 вересня 1998 року, § 22, Звіти постанов і рішень 1998 VI і вищенаведене рішення у справі Опуз, § 159). В зобов`язання влади, крім іншого, входило зробити все, що можна було розумно очікувати від них, щоб уникнути безпосередньої і прямої загрози для життя встановленої особи або осіб від кримінально-забороненого діяння з боку третіх осіб, про який вони знали або повинні були знати (див ., серед багатьох інших, Осман проти Сполученого Королівства від 28 жовтня 1998 року, § 116, Звіти 1998 VIII; E. та інші проти Сполученого Королівства, № 33218/96, § 88, 26 листопада 2002 роки; і Й.Л. проти Латвії, № 23893/06, § 64, 17 квітня 2012 року).

В той час як основним предметом статті 8 Конвенції є захист особи від самовільних дій органів державної влади, додатково можуть існувати і невіддільні позитивні зобов`язання по "поваги" приватного життя і сім`ї. Ці зобов`язання тягнуть за собою прийняття деяких заходів у сфері відносин між приватними особами. Особливо діти та інші вразливі особи мають право на ефективний захист (див. X і Y проти Голландії від 26 березня 1985 року, §§ 23-24 і 27, Серія A № 91, і рішення по справі Огаст проти Сполученого Королівства, № 36505 / 02, 21 січня 2003 року).

Що стосується поваги приватного життя, Суд раніше стверджував в різних контекстах, що поняття приватного життя включає фізичну і психологічну цілісність особи, і зобов`язанням Держави є захистити його, навіть якщо небезпека відбувається в результаті дій інших осіб. У цьому напрямку, Держави повинні мати у своєму розпорядженні і застосовувати на практиці відповідну законодавчу базу, яка надає захист проти насильницьких дій з боку приватних осіб (див. Вищенаведене рішення у справі X та Y проти Голландії, §§ 22 і 23; Костелло Робертс проти Сполученого Королівства, 25 березня 1993 року, § 36, Серія A № 247-C; DP і Ж.C. проти Сполученого Королівства, № 38719/97, § 118, 10 жовтня 2002 роки; MC проти Болгарії, № 39272/98, §§ 150 і 152, ЄСПЛ 2003 XII; A. проти Хорватії, № 55164/08, § 60, 14 жовтня 2010 року; і вищенаведене справу ОСОБА_5 , § 46). В даному контексті Суд зазначає, що особлива вразливість жертв домашнього насильства і необхідність активного втручання держави щодо їх захисту підкреслені в різних міжнародних документах (наприклад, див. Вищенаведене справу Беваква, §§ 64-65, і Сандра Янкович проти Хорватії, № 38478/05 , §§ 44-45, 5 березня 2009 року).»

Як вбачається із матеріалів справи заінтересованою особою неодноразово вчинялося домашнє насильство в сім`ї, стосовно заявниці, за що заінтересовану особу було притягнуто до адміністративної відповідальності, крім того, ОСОБА_2 був притягнений до криімнальної відповідальності за нанесення колишній дружині тілесних ушкоджень, а тому є підстави вважати, що вчинення ОСОБА_2 насильства в сім`ї, носить тривалий характер, а, також, суд вважає, що існують і надалі ризики можливого продовження таких дій ОСОБА_2 .

За змістом ч.7 ст.26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису.

Щодо повнолітніх осіб такі обмеження відсутні. В тому числі, не може бути підставою для вжиття зазначеного обмеження, відсутність у кривдника іншого житла.

Таким чином, такі заходи як вбачається із наведених вище норм закону та практики ЄСПЛ є виправданими, оскільки таких прав заінтересована особа не позбавляється, а такі лише законно тимчасово обмежуються з метою забезпечення реалізації та захисту прав потерпілих осіб, а саме прав на життя, здоров`я, безпеку, житло, свободу, тощо, що слід вважати мають у даному випадку пріоритет.

Такі заходи відповідно є законними, переслідують законну мету та слід вважати є пропорційними до мети, що переслідується (необхідними в демократичному суспільстві).

Отже, судом встановлено випадки домашнього насильства вчинені ОСОБА_2 відносно своєї колишньої дружини ОСОБА_1 , а також ризики настання насильства у майбутньому.

З огляду на наведене та з урахуванням наданих заявницею доказів, з метою забезпечення дієвого та ефективного захисту інтересів ОСОБА_1 , суд приходить до висновку щодо доцільності застосування заходів обмежувального припису щодо ОСОБА_2 .

Згідно із ч. 4 ст.350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

VІ. Розподіл судових витрат.

В силу ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 259, 294, 350-6, 350-8 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису, задовольнити.

Видати обмежувальний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Кадикган Сусуманського району Магаданської області Російської Федерації, РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованого в АДРЕСА_2 , яким заборонити:

- перебувати у місці спільного проживання спільно з постраждалою особою ОСОБА_1 , у квартирі АДРЕСА_1 ;

- наближатися на відстань менше 300 м. до місця проживання постраждалої - квартирі АДРЕСА_1 ;

- вести телефонні розмови з постраждалою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку і через третіх осіб.

Вище вказані заборони встановити терміном на шість місяців з дня ухвалення вказаного рішення суду до 13 січня 2020 року включно.

Про прийняте рішення про видачу обмежувального припису стосовно кривдника ОСОБА_2 , повідомити Южноукраїнський ВП Первомайського ВП ГУНП України для взяття особи на профілактичний облік, та виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області.

Рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє його виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду О.Д. Франчук