Справа № 171/1920/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" лютого 2019 р. м. Апостолове

Апостолівський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Кодрян Л.І.,

за участю секретаря Титаренко Л.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 07.12.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 107.

ОСОБА_3 вказує, що на даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, причиною є те, що в них з відповідачем різні погляди на життя та сім'ю, збереження шлюбу неможливе та суперечить її інтересам, від шлюбу мають дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. Підставою для розірвання шлюбу стала втрата між сторонами по справі почуття любові та взаємної поваги, взаємної довіри, тому просить шлюб розірвати.

Позивач в судове засідання не з'явилася, надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати за її відсутність.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов визнає.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч.1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позову з підстав, передбачених ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 2, 3, 4 ст. 56 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають право вживати заходів, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, щодо підтримання шлюбних відносин. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Згідно ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 07 грудня 2015 року, актовий запис №107, що вбачається зі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 (а.с.7).

Від шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 (а.с.8,9).

Причиною розпаду сім'ї є непорозуміння між сторонами, фактичне припинення шлюбних відносин.

Судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем носить формальний характер.

Беручи до уваги відсутність у сторін бажання зберегти сім'ю, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя неможливе, збереження сім'ї суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати сплачені останнім, а саме, судовий збір в сумі 704,80 гривні.

На підставі ст.ст. 24, 56, 110, 112, 115 Сімейного кодексу України, керуючись ст.ст. 4, 13, 89, 141, 206, 247,259, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, (прож. АДРЕСА_1) і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2 (прож. АДРЕСА_2) зареєстрований 07 грудня 2015 року виконавчим комітетом Зеленодольської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, актовий запис № 107.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП НОМЕР_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП НОМЕР_1, витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 гривні.

На рішення може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Апостолівський районний суд Дніпропетровської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року.

СуддяЛ. І. Кодрян