Справа № 466/5623/19 Головуючий у 1 інстанції: Зима І.Є.
Провадження № 22-ц/811/3500/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Мельничук О.Я.,

за секретаря - Матяш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року, постановлену в складі головуючої - судді Зими І.Є.,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання недійсним укладеного між ними 01 листопада 2018 року договору довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Лойком О.І., реєстр № 720.

26.07.2019р. ОСОБА_2 подала заяву про забезпечення позову і просила постановити ухвалу, якою накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві власності.

Свої вимоги мотивувала тим, що предметом спору є договір довічного утримання, за умовами якого вона відчужує вищевказану квартиру у власність набувача ОСОБА_1 , а остання зобов`язується забезпечувати її утриманням та доглядом довічно. ОСОБА_2 зазначає, що вона є хворою особою похилого віку, їй 92 роки, а відповідач незаконно заволоділа квартирою, скориставшись її безпорадним станом, збігом тяжких для неї обставин, відтак вважає, що у випадку її смерті відразу ж відчужить дану квартиру. За даних обставин на думку ОСОБА_2 , невжиття заходів забезпечення позову істотно ускладнить ефективне поновлення її прав та ускладнить виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року заяву ОСОБА_2 задоволено.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 ,яка належить ОСОБА_2 на праві власності.

Виконання даної ухвали доручено державному виконавцеві Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області.

Ухвалу суду допущено до негайного виконання.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року оскаржила ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі стверджує, що заява про забезпечення позову підписана не позивачкою, а її сином як представником, однак у матеріалах справи відсутній документ, який би підтверджував повноваження ОСОБА_3 як представника ОСОБА_2 , надавав йому право підписання та подання до суду документів від її імені. Крім цього, посилається на те, що справа про визнання договору довічного утримання недійсним не є малозначною, а тому єдиним представником сторони може бути лише особа, яка має право на заняття адвокатською діяльністю. Звертає увагу на те, що незважаючи на зазначене, судом першої інстанції заява була прийнята до розгляду та задоволена.

Просить скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року.

09 грудня 2019 року до Львівського апеляційного суду надійшов відзив на пеляційну скаргу від ОСОБА_2 , в якому остання зазначила, що вважає апеляційну скаргу безпідставною у зв`язку з тим, що нею була надана нотаріально посвідчена довіреність ОСОБА_3 на представництво її інтересів та у нього були повноваження на підписання від її імені заяви про забезпечення позову. У відзиві ОСОБА_2 також повідомила суд апеляційної інстанції про те, що Шевченківським районним судом м. Львова 12 листопада 2019 року ухвалено рішення, яким її позов задоволено та скасовано заходи забезпечення позову, вжиті оскарженою ухвалою. Просить відхилити апеляційну скаргу.

Сторони у судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання були повідомлені належним чином (арк. спр. 42,43 виділених матеріалів), а тому суд апеляційної інстанції вважає за можливе розгляд справи проводити у їх відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково, скасувавши ухвалу суду з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником.

З матеріалів справи встановлено, що подана 26 липня 2019 року за Вх.№ 18740 заява про забезпечення позову підписана представником ОСОБА_2 - ОСОБА_3 .

Відповідно до підпункту 18 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», положення цього Кодексу застосовуються з урахуванням підпункту 11 пункту 16-1 розділу XV «Перехідні положення» Конституції України.

30 вересня 2016 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 2 червня 2016 року N 1401-VIII.

Підпунктом 11 пункту 16-1 «Перехідні положення» Конституції України передбачено, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Представництво в суді у провадженнях, розпочатих до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» здійснюється за правилами, які діяли до набрання ним чинності, - до ухвалення у відповідних справах остаточних судових рішень, які не підлягають оскарженню.

З матеріалів справи встановлено, що провадження у цій справі відкрито 15 липня 2019 року (арк. спр. 17).

Згідно з даними Єдиного реєстру адвокатів України відомості про те, що ОСОБА_3 має статус адвоката відсутні.

Європейський суд з прав людини у справі «Молдавська проти України» нагадує, що право доступу до суду не є абсолютним, і може підлягати обмеженням, які дозволяються опосередковано, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує державного регулювання, яке може змінюватися в часі та місці відповідно до потреб і ресурсів суспільства та окремих осіб. Визнаючи таке регулювання, Договірні держави користуються певною свободою розсуду. Європейський суд у цій справі також зазначив, шо навіть більш широке обмеження вільного вибору захисника, що звужує його лише до адвоката перед усіма судами, само по собі не може підняти питання за статтею 6 Конвенції, оскільки для забезпечення ефективного захисту особи можуть вимагатися конкретні юридичні кваліфікації і таке обмеження права заявника повинно мати достатню підставу у внутрішньому законодавстві, щоб уникнути свавілля ( пункти 24, 26, рішення від 14 травня 2019 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України, під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу.

Ураховуючи вимогу позивача про визнання недійсним договору довічного утримання, апеляційний суд доходить висновку, що така не може бути малозначною в розумінні ч. 6 ст. 19 та ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а тому виключає можливість здійснення представництва інтересів сторін у цій справі згідно з ч. 2 ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи вищенаведене, заява про забезпечення позову подана та підписана особою, яка не мала на це відповідних повноважень, а відтак таку суд першої інстанції повинен був повернути заявнику згідно з вимогами ч. 9 ст. 153 ЦПК України.

Відповідно до ч. 9 ст. 153 ЦПК України, суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст. 151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Крім цього, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при постановленні оскарженої ухвали, що має наслідком скасування такої ухвали та повернення заяви про забезпечення позову особі, яка її подала.

Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 29 липня 2019 року скасувати.

Заяву про забезпечення позову, подану від імені ОСОБА_2 - ОСОБА_3 повернути ОСОБА_3 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 17 грудня 2019 року.

Головуючий Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Мельничук О.Я.