КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Справа № 756/4556/17
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/2548/2019
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року (суддя Яценко Н.О.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», Центр обслуговування клієнтів Публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Скайд», Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення збитків, спричинених внаслідок ДТП,

встановила:

у березні 2017р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача збитків у сумі 53 387грн 14коп., витрат за проведення товарознавчого дослідження у сумі 1 000грн та судовий збір у розмірі 543грн 87коп.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 1 жовтня 2016р. близько 15год. 35хв. на вул. Міській, 2-А в м. Києві відповідач, який керував автомобілем «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2, не дотримався безпечної дистанції та вчинив зіткнення з автомобілем«CHEVROLET»,д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 - його батька, який зупинився на червоне світло світлофора. Внаслідок удару його автомобіль відкинуло на автомобіль «HONDA HR-V», д.н.з.НОМЕР_3, який теж зупинився на червоне світло світлофора. Внаслідок зіткнення, спричиненого автомобілем під управлінням відповідача, його автомобіль отримав механічні пошкодження.

Позивач стверджував, що вина відповідача підтверджена постановою Святошинського районного суду м. Києва від 3 листопада 2016р., а ПАТ «Страхова компанія «Скайд», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача згідно страхового полісу № АЕ/4053837, отримавши 3 жовтня 2016р його повідомлення про ДТП та всі документи, необхідні для виплати страхової суми, повідомила, що здійснювати страхові виплати не буде у зв'язку із своєю неплатоспроможністю, і що у зв'язку з цим компанія уклала договір про передачу своїх повноважень з отримання повідомлень про ДТП і проведення страхових виплат з ТОВ «Фінанс лайн», тому він був змушений повторно подати повідомлення про ДТП до ТОВ «Фінанс лайн», однак страхове відшкодування йому не виплатили.

Позивач зазначав, що 24 листопада 2016р. уклав договір з незалежним оцінювачем на проведення товарознавчого дослідження з метою визначення матеріальних збитків, завданих йому внаслідок пошкодження його автомобіля в результаті ДТП. Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку № 1485 від 2 грудня 2016р. вартість відновлювального ремонту

(з урахуванням фізичного зносу) його автомобіля становить 53 387грн 14коп. Вартість проведення експертизи становить 1 000грн.

Позивач зазначав, що з 31 травня 2016р. ПАТ «Страхова компанія «Скайд» позбавлена членства в МТСБУ і з червня 2016р. припинила виплати по виданим страховим полісам, тому на підставі ч. 1 ст. 1166 ЦК України просив стягнути завдані збитки з відповідача.

21 грудня 2017р. представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, посилаючись на те, що МТСБУ частково компенсувало завдані збитки у сумі 14000грн, тому просив стягнути з відповідача 39 387грн 14коп. завданих збитків, 1 000грн витрат на оплату проведеного товарознавчого дослідження та судовий збір у розмірі 640грн.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 завдані в результаті ДТП збитки у розмірі 39 387грн 14коп., витрати на оплату проведення товарознавчого дослідження у розмірі 1 000грн та судовий збір у розмірі 640грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Відповідач посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не врахував, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована, поліс був чинним, а позивачем не надано доказів звернення до страховика з повідомленням про ДТП та про виплату страхового відшкодування.

Крім того, відповідач зазначає, що експертний висновок ФОП ОСОБА_5 та звіт № 1485 від 2 грудня 2016р. про визначення вартості матеріального збитку є неналежними доказами, оскільки про проведення товарознавчої експертизи ні його, ні страхову компанію повідомлено не було.

Також відповідач посилається на неможливість всебічного розгляду справи за відсутності представника ПАТ «СК «Скайд» та неправомірне незалучення ТОВ «Фінанс лайн» до участі у розгляді справи.

Відповідач вважає, що оскільки сума витрат, яку просить відшкодувати позивач, не погоджена з ПАТ «СК «Скайд» або з МТСБУ, тому у випадку задоволення позову він буде позбавлений можливості отримати компенсацію від страховика.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 1 жовтня 2016 року на вул. Міській, 2-а у м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Chevrolet», д.н.з.НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який належить позивачу, та автомобіля «HYUNDAI», д.н.з. НОМЕР_2, під керуванням відповідача, у результаті якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Постановою судді Святошинського районного суду м. Києва від 03 листопада 2016 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, і на нього накладено штраф у розмірі 340грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПАТ «Страхова компанія «Скайд» згідно полісу № АЕ/4053837 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 листопада 2015р. з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, у розмірі 50 000грн., розмір франшизи 1000грн.

03 жовтня 2016 року позивач звернувся до ПАТ СК «Скайд» з повідомленням про настання страхового випадку. Вказане повідомлення було зареєстровано 03 жовтня 2016 року у ТОВ «Фінанс лайн».

22 грудня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до ПАТ СК «Скайд» із заявою про відшкодування матеріального збитку, отриманого в результаті ДТП. Вказане повідомлення зареєстровано 22 грудня 2016 року у ТОВ «Фінанс лайн».

Відповіді на звернення позивача не надані.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 02 грудня 2016 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля «Chevrolet», д.н.з.НОМЕР_1, в результаті пошкодження в ДТП з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 53 387,14 грн.

За складання вказаного звіту позивачем було сплачено 1000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач неодноразово звертався до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, однак з резервного фонду МТСБУ йому було виплачено тільки компенсацію у розмірі 14 000грн, позивачем вжито всіх передбачених страховим законодавством заходів для відшкодування матеріальної шкоди, яка завдана винними діями відповідача, що не дало позитивного результату, тому, виходячи з принципу справедливості та добросовісності, суд вважав, що різницю між завданою шкода та виплаченою компенсацією повинен відшкодувати відповідач, як винна особа у завданні збитків.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна з таких підстав.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. Таким чином Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальників - заподіювача шкоди.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Згідно пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Статтею 12 вказаного закону визначено, що страхове відшкодування завжди

зменшується на суму франшизи.

Відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виник обов'язок з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Отже, за змістом вказаної статті вимогидо особи, відповідальної за завдані збитки, можуть бути заявлені у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Велика Палата Верховного Суду вважає, що покладання обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Уклавши договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов'язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов'язку страхувальника, який завдав шкоди.

У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов'язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов'язаним суб'єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. (правовий висновок ВП ВС у справі № 755/18006/15-ц).

Відповідно до положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вказаний висновок судом першої інстанції при вирішенні даного спору врахований не був, а також не наведені мотиви, з яких суд першої інстанції відступив від правового висновку Верховного Суду.

З матеріалів даної справи вбачається, що відповідач уклав договір обов'язкового страхування своєї цивільної-страхової відповідальності, сплатив страховий платіж, його поліс був чинним на момент ДТП, а відтак відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яка не відшкодовується відповідно до полісу.

Однак, позивач позовні вимоги про страхової компанії не заявляв.

Крім того, адресовані страховику - ПАТ «СК «Скайд» повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заява про виплату страхового відшкодування, були зареєстровані у ТОВ «Фінанс лайн». Проте, позивачем не надано доказів, що вказане товариство має правові підстави виступати від імені ПАТ «СК «Скайд». Судом такі обставини також встановлені не були.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції, що позивач, у визначеному Законом про обов'язкове страхування, порядку звернувся до страховика цивільно-правової відповідальності відповідача, ґрунтується на неповно встановлених обставинах, суперечить наданим позивачем доказам і є передчасним.

Та обставина, що ПАТ «Страхова компанія «Скайд» з 31 травня 2016 року позбавлено права укладати договори обов'язкового страхування та втратило статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України, не може бути підставою для звільнення страховика від свого обов'язку виплатити страхове відшкодування, а також не позбавляло позивача можливості пред'явити відповідні позовні вимоги про страховика, який у встановленому законом порядку не ліквідований.

Покладення у даному випадку на страхувальника обов'язку здійснити виплати замість страховика, суперечить Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Також необхідно враховувати, що загальновідомим є факт, що МТСБУ до 31 травня 2017 року приймало документи за зобов'язаннями ПАТ «СК «Скайд» та здійснювало відповідні виплати.

Згідно повідомлення представника позивача, позивач скористався такою можливістю та подав відповідні документи до МТСБУ і отримав часткову виплату страхового відшкодування.

Проте позивачем не зазначено, а судом не перевірено у зв'язку із чим МТСБУ здійснило позивачу тільки часткову виплату страхового відшкодування, чи не втратив позивач можливість отримати решту відшкодування відповідно до ліміту відповідальності, встановленого згідно полісу № АЕ/4053837 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 листопада 2015р.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що обов'язок по виплаті страхового відшкодування у межах ліміту відповідальності, визначеному сторонами договору страхування у полісі № АЕ/4053837 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 листопада 2015р., повинен виконати страховик, однак позивач таких позовних вимог при розгляді даного спору не заявляв.

Разом з цим, доводи апеляційної скарги про повне звільнення відповідача від відповідальності за завдану позивачу матеріальну шкоду, є безпідставними.

Згідно ліміту відповідальності за шкоду, завдану майну, який встановлений у полісі № АЕ/4053837 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 9 листопада 2015р., він становить 50 000грн, при цьому сторони визначили франшизу у сумі 1000грн, на яку завжди зменшується страхове відшкодування, що встановлено ст. 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Відповідно до вимог ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до Звіту про визначення вартості матеріального збитку від 02 грудня 2016 року, складеного оцінювачем ФОП ОСОБА_5, вартість відновлювального ремонту автомобіля Chevrolet», д.н.з.НОМЕР_1, в результаті пошкодження в ДТП з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складає 53 387,14 грн.

Отже, відповідно до договору обов'язкового страхування страхувальник зобов'язаний

відшкодувати 49 000грн, а різниця між страховою виплатою та фактичним розміром шкоди повинна бути сплачена заподіювачем шкоди, тобто відповідачем.

Доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем звіт про визначення вартості матеріального збитку не є належним доказом у підтвердження розміру завданої шкоди, так як відповідача не було повідомлено про день та час проведення огляду автомобіля спеціалістом, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції про вказані обставини відповідачем заявлено не було, не заявляв відповідач і клопотання про призначення відповідної судової експертизи для визначення розміру завданого позивачу матеріального збитку у результаті ДТП за участю відповідача.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами 3 та 4 статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У підтвердження своїх позовних вимог та розміру завданих йому збитків, позивач надав суду звіт про визначення вартості матеріального збитку, який складено спеціалістом, який має сертифікат суб'єкта оціночної діяльності та кваліфікаційне свідоцтво оцінювача, про що зазначено на титульній сторінці звіту.

Надаючи 4 жовтня 2017 року письмові пояснення по справі, відповідач вказаний звіт не заперечував і доказів у спростування звіту суду не надавав.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для визнання вказаного звіту неналежним доказом суд не має.

Враховуючи викладене, відповідач зобов'язаний відшкодувати позивачу завдану матеріальну шкоду у сумі 4 387грн 14коп. (53 387,14 - 49 000).

Статтею 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків (п.34.2).

Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) не з'явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження) (п.34.3.).

З наявних матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до ФОП ОСОБА_5 з приводу проведення автотоварознавчого дослідження транспортного засобу 24 листопада 2016р., оскільки страховиком не було виконано вимогу ст. 34 вказаного Закону, а відтак обов'язок відшкодувати позивачу витрати на проведення експертизи відповідно до вищезазначеної норми матеріального права повинен виконати страховик, а не відповідач.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального

права.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не повно з'ясував фактичні обставини справи, не надав належну оцінку наявним у справі доказам, неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення суду підлягає зміні в частині розміру матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, та скасуванню в частині стягнення з відповідача витрат, понесених позивачем на проведення експертизи.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено мінімальний розмір судового збору, встановлений законом для позовів майнового характеру, у сумі 640грн, колегія суддів не вбачає підстав для зміни рішення суду в цій частині.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року змінити в частині вирішення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, зменшивши розмір матеріальної шкоди, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 з 39 387грн 14 коп. до 4 387грн 14 коп.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 25 жовтня 2018 року скасувати в частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрат на оплату проведення товарознавчого дослідження у розмірі 1 000грн., ухваливши в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк