КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 752/562/13-ц
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді- доповідача - Білич І.М.

суддів - Панченка М.М., Іванченка М.М.

при секретарі - Масловській К.І.

за участю: представника позивача - Лесик Б.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2013 року, ухвалене під головуванням судді Голосіївського районного суду міста Києва Антонової Н.В.,

по цивільній справі № 752/562/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Аграрний комерційний банк» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення кредитної заборгованості.

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ «Аграрний комерційний банк» звернувся до суду з позовом про стягнення зі ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 282 788,79 доларів США. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що 01 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 141/2007, згідно умов якого позичальникові відкрито ліміт кредитування в сумі 300 000 доларів США під 16% зі строком повернення до 30 вересня 2010 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним договором між сторонами укладено договір поруки від 01 жовтня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язувалася нести солідарну відповідальність за виконання боржником своїх зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії № 141/2007.

У результаті неналежного виконання позичальником обов`язку з повернення кредиту та відсотків, заборгованість відповідача перед позивачем станом на 26 грудня 2012 року склала 282 788, 79 доларів США.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2013 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 як з солідарного боржника на користь ПАТ «Аграрний комерційний банк» заборгованість за договором кредиту в в розмірі 230 993, 78 доларів США, прострочені проценти за кредитом в розмірі 5277, 59 доларів США, пеню по кредиту 46 517, 59 доларів США, всього: 282 788 доларів США 79 центів. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У червні 2019 року ОСОБА_1 подала заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 липня 2019 року залишена без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням, відповідач у серпні 2019 року подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просила скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити повністю. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

На час розгляду апеляційної скарги позивач по справі - Публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк» змінило назву і відповідно до Статуту нове найменування товариства зазначено як - Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк».

У відзиві на апеляційну скаргу Приватне акціонерне товариство «Айбокс Банк» зазначало про те, що судом першої інстанції прийнято законне та обґрунтоване рішення. У зв`язку з чим подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

У судовому засіданні представник позивача не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Відповідач та третя особа, будучи належним чином повідомленими про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у зв`язку з чим колегія суддів в силу положень ст. 372 ЦПК України вважала за можливе розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає що подана апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Так, судом при розгляді справи було встановлено, що 01жовтня 2007 року між ПАТ «Аграрний комерційний банк» та ОСОБА_3 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 141/2007, згідно умов якого позичальникові відкрито ліміт кредитування в сумі 300 000 доларів США під 16% зі строком повернення до 30 вересня 2010 року включно.

З метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за основним договором між сторонами укладено договір поруки від 01 жовтня 2007 року, відповідно до умов якого ОСОБА_1 зобов`язувалася нести солідарну відповідальність за виконання боржником своїх зобов`язань за договором про відкриття кредитної лінії № 141/2007.

15 вересня 2010 року між сторонами укладено додатковий договір до договору про відкриття кредитної лінії № 141/2007, яким встановлено ліміт кредитної лінії в сумі 231 409 доларів США строком дії по 30 серпня 2011 року.

15 вересня 2010 року між сторонами укладено додатковий договір до договору поруки від 01.10.2007 року, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати перед банком за зобов`язаннями основного боржника до 30 серпня 2011 року повернути кредит в розмірі 231 409 доларів США зі сплатою процентів 16% річних та інших обов`язкових платежів, передбачених договором.

20 вересня 2011 року поручителю ОСОБА_1 банк направляв вимогу (вих. № 2010/20-9326-01) про необхідність виконання солідарного зобов`язання щодо погашення заборгованості по кредитному договору в повному обсязі ( реєстр на відправлення цінних листві від 22.09.2011 року).

Досудова вимога відповідачем не виконана, позивач звертаючись до суду вказував на те, що станом на 26 грудня 2012 року за кредитним договором № 141/2007 від 01.10.2007 року наявна заборгованість в розмірі 230 993,78 доларів США, заборгованість по процентам в розмірі 5 277,59 доларів США та пеня в розмірі 46 517,42 доларів США.

Задовольняючи заявлені позовні вимоги суд першої інстанції виходив з їх доведеності.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Виходячи з того, що за змістом ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

За матеріалами справи вбачається, що ОСОБА_3 належним чином не виконав зобов`язань за укладеним між сторонами кредитним договором, в результаті чого утворилася заборгованість в загальному розмірі 282 788,79 доларів США.

При цьому, в силу положень ч. 1 ст. 543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що кредит позичальнику видавався банком в меншій сумі і був повністю погашений ОСОБА_3 , не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду так як скаржником не надані банківські документи які б підтверджували факт виконання позичальником чи поручителем умов укладеного договору кредиту або договору поруки на час постановлення судом першої інстанції заочного рішення.

Також скаржником в апеляційній скарзі вказувалося на відсутність в матеріалах справи додаткової угоди №10 до кредитного договору від 15 вересня 2010 року, на яку посилається позивач,як на підтвердження заявлених позовних, відтак, на думку скаржника, відсутні підстави вважати що порука забезпечувала дійсну вимогу чи взагалі така вимога існувала.

Посилання відповідача на те, що в матеріалах справи відсутня додаткова угода №10 до кредитного договору від 15 вересня 2010 року, на яку посилався позивач, а тому відсутні докази того, що порука забезпечувала дійсну вимогу чи взагалі існувала, підлягають відхиленню, оскільки відсутність вказаного документу в матеріалах справи не спростовує наявності договірних відносин між сторонами. Крім того, правовий статус поручителя та особливості відповідальності останнього детально регламентовано договором поруки від 01.10.2007 року та договором про внесення змін до договору поруки від 15.09.2010 року, які власноручно підписано ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги про відсутність в матеріалах справи доказів згоди відповідача на розпорядження майном, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, так як питання щодо спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 не були предметом спору.

Посилання скаржника на порушення судом норм процесуального права в частині неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи також не знайшли свого підтвердження у ході розгляду, оскільки судові виклики ОСОБА_1 здійснювалися судом першої інстанції за адресою відповідача, вказаною нею у договорі поруки від 01.10.2007 року.

У зв`язку з неотриманням відповідачем поштової кореспонденції, суд здійснив повідомлення ОСОБА_1 про розгляд справи шляхом оголошення в пресі, що в повній мірі відповідало ч. 9 ст. 74 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції ( а.с. 56).

Доводи апеляційної скарги про ненадання позивачем суду розрахунку заборгованості спростовуються матеріалами справи ( а.с. 21, 25).

При цьому подана апеляційна скарга не містить у собі будь-яких обґрунтованих заперечень щодо вказаного розрахунку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому з урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст.ст. 368, 375, 381-383, 384, 387 ЦПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задволення.

Заочне рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 10 липня 2013 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Суддя - доповідач:

Судді