ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/4806/17 Номер провадження 22-ц/814/183/19Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В.І. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі:

головуючого судді : Одринської Т.В.

суддів:Дорош А.І., Триголова В.М.

за участю секретаря - Коротун І.В.

за участі учасників справи: представника ПАТ " Державний експортно - імпортний банк України" -адвоката Орел А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному провадженні в залі суду у м. Полтаві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором

за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" у м. Полтаві - Кудряшової Б.О.

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2018 року

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2017 року ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором. В обґрунтування позову вказав, що 17.11.2006 року між позивачем та ОСОБА_5 був укладений кредитний договір № 10006С7/31, згідно з яким відповідачу було надано кредит в розмірі 98 000 доларів США.В забезпечення зобов'язань по кредиту 17.11.2006 року було укладений договір поруки № 10006P2/31 з ОСОБА_6

В зв'язку з неналежним виконанням умов кредитного договору, заочним рішенням від 04 грудня 2009 року стягнуто солідарно з відповідачів заборгованість за Кредитним договором №10006С7/31 від 17 листопада 2006 року у сумі 697284,24 грн. та звернено стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.04.2012 року стягнуто з відповідачів солідарно на користь банку заборгованість за Кредитним договором №10006С7/31 від 17 листопада 2006 року у розмірі 337 088,83 грн. та 24 931,79 Доларів США. Позивач зазначив, що внаслідок невиконання своїх зобов'язань протягом часу з 01.11.2014 року по 31.08.2017 року утворилась заборгованість за Кредитним договором в сумі 135 843,40 доларів США, з яких: прострочені платежі за нарахованими відсотками 29282,17 доларів США; пеня за порушення строків погашення кредиту 91421, 13 доларів США; нараховані поточні відсотки 877,05 доларів США;пеня за порушення строків сплати процентів 14263,05 доларів США, яку він прохає стягнути.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2018 року в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося внаслідок пред'явлення до позичальника вимоги про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів від 10.02.2009 року, що підтверджується відповідними рішеннями суду від 04.12.2009 року та 03.04.2012 року.

Не погодившись із вказаним рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги Банку. В обґрунтування скарги зазначає, що судом не враховано,що сторони п.2.5.3. Кредитного договору погодили умову, що проценти нараховуються до дати дострокового погашення та сплачуються разом з погашенням основної заборгованості. Тобто сторони погодили, що проценти нараховуються не до дати, зазначеної у вимозі, а до дати повного фактичного погашення заборгованості.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_5 вказала, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Вважає, безпідставними твердження апеляційної скарги в частині необхідності нарахування процентів до дати повного фактичного погашення заборгованості, оскільки вони суперечать положенням ч.1 ст. 252 ЦК України, за якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом першої інстанції вірно встановлено, що 17 листопада 2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_5 було укладено Кредитний договір №10006С7/31, за яким надано позичальнику кредитні кошти у суму 98 000 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом згідно з умовами договору.

В забезпечення зобов'язань за даним кредитним договором, 17.11.2006 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 10006Р2/31, відповідно до якого остання зобов'язалася перед позивачем солідарно відповідати за своєчасне та повне виконання позичальником основного зобов'язання, а також відшкодувати витрати, що будуть визначатися на момент фактичного задоволення, в тому числі суму кредитів, проценти, пеню за несвоєчасне виконання зобов'язань, відшкодування збитків, завданих прострочкою виконання основного зобов'язання, інші понесені витрати внаслідок невиконання або несвоєчасного виконання основного зобов'язання.

Відповідно до п. 2.1 статті 2 Кредитного договору кінцевою датою погашення кредиту є 15 листопада 2021 року.

Відповідно до пункту 2.6.2 Кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснити дострокове погашення кредиту або його частини, процентів за користування Кредитом, комісій зборів та інших належних до сплати платежів протягом 10 календарних днів з дня отримання письмової вимоги банку про таке дострокове погашення кредиту, зокрема, у випадку якщо позичальник не виконував будь-яке зобов'язання за цим договором.

Пунктом 4.2 Кредитного договору передбачено, що якщо виникла і триває подія невиконання зобов'язань, у банку виникає право вимоги дострокового виконання Позичальником зобов'язань за цим Договором, банк повідомляє позичальника, що непогашена частина Кредиту, нараховані проценти за користування кредитом,а також інші платежі за цим договором підлягають достроковому поверненню. Позичальник зобов'язаний сплатити зазначену в повідомленні суму протягом десяти банківських днів з дати отримання повідомлення.

Як встановлено судом першої інстанції, 10 лютого 2009 року Банком, в зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за вищевказаним кредитним договором, було направлено на адресу позичальника претензію щодо погашення заборгованості за вихідним номером 100-01/127, яку ОСОБА_5 отримала 16.02.2009 року.

Таким чином, пред'явивши вимогу позичальнику про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, Банк змінив строк виконання основного зобов'язання.

Крім того, заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 04 грудня 2009 року стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_6солідарно на користь Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" заборгованість за Кредитним договором №10006С7/31 від 17 листопада 2006 року у сумі 697284,24 грн. Звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру №6 по вул. Цюрупи, буд, 21-а у м. Кременчуц, яка належить ОСОБА_5 та ОСОБА_8 Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки на рівні заставної вартості, визначеної п. 1.3 Договору іпотеки № 1006Р2/31 від 17.11.2006 року, в розмірі 894880 грн. Рішення набрало чинності

/ а.с.98-100/.

Також, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.04.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6на користь Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - іпортний банк України" заборгованість за Кредитним договором №10006С7/31 від 17 листопада 2006 року у розмірі 337 088,83 грн. та 24 931,79 Доларів США. / а.с. 101-103/.

Як вбачається з матеріалів справи, на даний час між сторонами у справі виник спір щодо стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасне виконання зобов'язань по поверненню кредиту, які нараховані у період з 01.11.2014 року по 31.08.2017 року, тобто після пред'явлення позичальнику вимоги про дострокове погашення кредиту.

Так, банком нараховано прострочені проценти за користування кредитом у сумі 29 282,17 доларів США за період з 01.11.2014 року по 31.08.2017 року, пеня за порушення строків погашення кредиту в сумі 91421,13 грн. за період з 01.11.2014 року по 31.08.2017 року, нараховані поточні відсотки у сумі 877,05 доларів США, пеня за порушення строків сплати процентів 14263,05 доларів США.

Умовами договору сторони погодили строк кредитування до 15 листопада 2021 року, але, банк скористався правом, визначеним п. 4.2 кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, та пред'явив вимогу про дострокове повернення кредиту та нарахованих процентів від 10.02.2009 року, що підтверджується відповідними рішеннями суду від 04.12.2009 року та 03.04.2012 року.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ПАТ "Державний експортно - іпортний банк України" використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, звернувшись у 2009 році до суду із позовом про примусове солідарне стягнення цих коштів у судовому порядку із боржника ОСОБА_5 та поручителя ОСОБА_6

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними твердження апеляційної скарги про необхідність нарахування процентів до дати повного фактичного погашення заборгованості, оскільки пред'явивши до позичальника та поручителя вимоги згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України, права та інтереси позивача забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, однак останнім відповідних вимог не заявлено.

Також, колегія суддів враховуючи встановлену законодавцем правову природу поручительства, як додаткового (акцесорного) зобов'язання до основного договору та пряму залежність від його умов, вважає, що на правовідносини, які виникають після ухвалення рішення про стягнення заборгованості, порука не поширюється, якщо інше не встановлене договором поруки.

Оскільки ПАТ "Державний експортно - імпортний банк України" вимог про стягнення з поручителя сплати платежів, встановлених положеннями статті 625 ЦК України не заявляв, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого суду про відмову у задоволенні позову ПАТ"Державний експортно - імпортний банк України" до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку з відсутністю підстав для його задоволення.

За вказаних обставин, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Оскільки позов задоволенню не підлягає, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" в особі філії Публічного акціонерного товариства " Державний експортно - імпортний банк України" у м. Полтаві - Кудряшової Б.О.- залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 жовтня 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Головуючий суддя: _______________ Т.В. Одринська

Судді: ______________ А.І.Дорош ______________ В.М.Триголов