ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1233/19 Номер провадження 22-ц/814/3185/19Головуючий у 1-й інстанції Попов М. С. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк"

на заочне рішенн Карлівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що, відповідно до укладеного договору №б/н від 30.12.2007 року,ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 4000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36,00 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Зазначають, що, у порушення норм закону та умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв`язку з чим станом на 31.05.2019 року має заборгованість - 172874,75 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 3919,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 166684,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2270,89 грн. Позивачем визначено заборгованість до стягнення - 119986,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3919,61 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.02.2008 по 30.12.2018 - 116067,26 грн.

У зв`язку з наведеним Банк просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 13.12.2007 року у розмірі116067,26 грн., яка складається з: 3919,61 грн. - заборгованість за кредитом; 116067,26 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом з 14.02.2008 по 30.12.2018 року, вирішити питання судових витрат.

Заочним рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 13.12.2007 року, відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначають, що при укладенні кредитного договору, у вигляді підписання Заяви позичальника, сторони погодили вусі істотні умови договору, відтак, він підлягає виконанню не лише банком, який надав відповідачу кредит у визначеному розмірі, а і ОСОБА_1 , щодо його повернення разом з нарахованими відсотками.

Вказують, що є доведеним факт укладення між сторонами договору, який складається не лише з заяви позичальника, а й з Умов та правил надання банківських послуг та Тарифів.

Вважають, що місцевий суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувалася грошовими коштами, виконувала умови договору, частково сплачувала заборгованість за договором, у тому числі і відсотки, пеню та комісію, а, отже, визнала свої зобов`язання за угодою та розміри встановлених обов`язкових платежів.

Суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 30.12.2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» і ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно умов якого відповідач отримала кредит шляхом підписання заяви позичальника про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку (а.с.9).

Проте, як убачається з наданого Банком розрахунку, відповідачем умови договору належним чином не виконувались, у зв`язку з чим, станом на 31.05.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму - 172874,75 грн., що складається із заборгованості за кредитом - 3919,61 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 166684,25 грн., заборгованості за пенею та комісією - 2270,89 грн.

При цьому, до стягнення позивачем визначено заборгованість в сумі - 119986,87 грн., яка складається з заборгованості за кредитом - 3919,61 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом з 14.02.2008 по 30.12.2018 - 116067,26 грн. (а.с.5-8).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, місцевий суд виходив з недоведеності позовних вимог Банку, оскільки надана суду копія Зави відповідача від 30.12.2007 року не відповідає вимогам, заявленим у позові та доданому розрахунку заборгованості, де дата кредитного договору зазначена як 13.12.2007 року. Окрім того, розрахунок заборгованості за договором б/н від 13.12.2007 року, укладеним між АТ КБ «ПриватБанк» та клієнтом - ОСОБА_1 , станом на 31.05.2019 року не є первинним документом, оскільки не відповідає вимогам, що ставляться чинним законодавством до первинних документів та не відповідає вимогам, встановленим ЦПК України до письмових доказів.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним(стаття 1055 ЦК України).

Як убачається з матеріалів справи, місцевим судом було відмовлено Банку в задоволенні даного позову в повному обсязі у зв`язку з тим, що їх вимоги було визнано недоведеними на підставі невідповідності копії заяви відповідача від 30.12.2017 року (дата відкриття рахунку) та розрахунку заборгованості, де датою кредитного договору зазначено - 13.12.2007 рік, а не вірне -30.12.2007 року.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду, оскільки з матеріалів справи вбачається, що невідповідність дат є явною технічною помилкою (опискою) та може оцінюватись судом, як підстава для відмови в позові, з метою уникнення судом при вирішенні справ зайвого, необгрунтованого формалізму.

Як убачається із заяви позичальника від 30.12.2007 року, її ОСОБА_1 було підписано 14.02.2008 року, ця дата, згідно наданого позивачем до позову розрахунку заборгованості, і є датою початку здійснення операцій по наданому позичальнику рахунку. Наведене вказує на належність як доказу по справі вказаного розрахунку заборгованості (а.с.5-8).

Апеляційний суд також критично оцінює твердження суду першої інстанції стосовно того, що надані банком докази на підтвердження позовних вимог, а саме розрахунок заборгованості станом на 31.05.2019 року не може вказувати на наявність боргу у ОСОБА_1 , оскільки не є первинним документом, так як не відповідає вимогам ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», п.4.10 «Положення про організацію операційної діяльності в банках України», оскільки такий розрахунок лише висвітлює розмір відповідної заборгованості, яка утворилась не на його підставі, а на підставі належно оформленої заяви позичальника про отримання кредиту та її копія, що наявна у матеріалах справи, відповідним чином завірена.

З урахуванням наведеного, рішення місцевого суду підлягає скасуванню, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права та за невірної оцінки доказів, з постановленням нового рішення по суті вимог.

Так, аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що, оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти в добровільному порядку позивачу не повернуті, а також враховуючи вимоги ч.2 ст.530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання відповідачем обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, позивач має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати відповідачем обов`язку з повернення, зокрема, фактично отриманої суми кредитних коштів.

Отже, наявні правові підстави для стягнення в примусовому порядку з відповідача на користь позивача суми заборгованості за кредитом в розмірі (тіло) 3919,61 грн.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Відтак, оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається із Заяви позичальника на отримання кредиту від 30.12.2007 року, в ній установлена процентна ставка до даних договірних правовідносин на рівні 36% річних (3% на місяць) (а.с.9).

При цьому, як убачається з розрахунку заборгованості станом на 31.05.2019 року, наданого позивачем, розмір процентної ставки за яким було визначено розмір заборгованості ОСОБА_1 змінювався та не був постійно на рівні - 36%%, а становив у певний період - 30%, 34,8%, 43,2%.

Відтак, Банк при здійсненні розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за договірними процентами, не керувався умовами, визначеними в заяві від 30.12.2007 року, а на власний розсуд змінив їх розмір без обумовлення такого права у вказаній заяві.

Як убачається зі змісту апеляційної скарги, спірним залишається питання про наявність чи відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку суми прострочених відсотків.

Позивач (апелянт), обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 30.12.2007 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою та Тарифи Банку, які викладені на сайті https://privatbank.ua/terms/pages/70/, як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила, Умови та Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про отримання кредиту, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, щодо можливості в односторонньому порядку змінювати розмір процентної ставки за користування кредитними коштами

Окрім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та правила споживчого кредитування. До такого висновку дійшов і Верховний Суд України у постанові від 11 березня 2015 року (провадження №6-16цс15).

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що до даних правовідносин не можна застосувати правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПприватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (30.12.2007 року) до моменту звернення до суду з указаним позовом (03.07.2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов і правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків за відсутності підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, де визначено про можливість банку стягувати відсотки за користування кредитом, визначати та змінювати їх розмір в довільному порядку.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в -заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Твердження позивача стосовно того, що відповідач, підписуючи заяву позичальника, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами, при цьому, Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору, колегія суддів оцінює критично, оскільки матеріали справи якраз і не містять підтвердження того, що саме ці, надані Банком до позову, Умови та Правила були чинними під час укладення договору 30.12.2007 року.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині правомірності стягнення на їх користь з позичальника суми процентів, апеляційний суд вважає безпідставними з урахуванням наведеного вище.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При подачі позову Банком було сплачено 1921,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 2881,50 грн.

Оскільки даною постановою позов задоволено частково та визначено до стягнення лише суму заборгованості за тілом кредиту, то вимоги банку задоволено на 3,38% (3916,61*100/116067,26).

Відтак, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених ним судових витрат у розмірі частки задоволених позовних вимог, що становить 162,32 ((1921,00+2881,50)/3,38%) грн.

У зв`язку з наведеним рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»,- задовольнити частково.

Заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 30 вересня 2019 року, - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 3919,61 (три тисячі дев`ятсот дев`ятнадцять гривень 61 коп.) грн. заборгованості за кредитним договором №б/н від 30.12.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» 162,32 (сто шістдесят дві гривні 32 коп.) грн. судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ Т.О. Кривчун

СУДДІ С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук