Справа № 307/510/19
П О С Т А Н О В А

Іменем України

01 серпня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Кондора Р.Ю.

за участю секретаря судового засідання: Терпай С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє адвокат Антал Іван Васильович на рішення Тячівського районного суду ухваленого 28 травня 2019 року головуючим суддею Чопик В.В. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , де третьою особою без самостійних вимог на предмет спору є: Тарасівська сільська рада, про усунення перешкод у користуванні під`їзною дорогою, -

встановив:

ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні під`їзною дорогою.

Позов обґрунтовано тим, що вона проживає в АДРЕСА_1 , який належить їй та її чоловікові ОСОБА_4 в рівних частках. Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є їхніми сусідами. Нещодавно вони встановили паркан вздовж вулиці Центральної біля свого дворогосподарстава, та зайняли частину дороги комунальної власності вулиці Центральної чим унеможливили доступ до її власного будинку, заблокувавши вільний проїзд транспорту.

За результатами перевірки ДАБІ встановлено, що у відповідачів немає жодних документів на виконання ним будівельних робіт в дворогосподарстві АДРЕСА_2 . Наразі відповідачами встановленою огорожею зайнято частину земельної ділянки із земель загального користування вулицею Центральна, чим унеможливлює вільний проїзд до їх будинку за НОМЕР_3 . Тарасівська сільська рада склала акт та прийняла відповідне рішення про зобов`язання відповідачів демонтувати самовільно встановлений паркан на частині комунальної вулиці Центральна , яка проходить до житлових будинків НОМЕР_2 та НОМЕР_3 .

Крім того державним інспектором у сфері державного контролю за використанням та охороною земель здійснена позапланова перевірка та за її результатами відповідачів було притягнено до адміністративної відповідальності за самовільне зайняття дороги загального користування вулиці (Жовтнева) Центральна та зобов`язано звільнити цю самовільно зайняту частину земельної ділянки.

Однак це не дало жодного результату, відповідачі відмовляються усунути перешкоду - самовільно встановленого ними паркану, в добровільному порядку, та навпаки заперечують факт самовільного зайняття дороги загального користування і постійно стверджують, що ця частина земельної ділянки являється їх власністю.

А тому, просила суд усунути перешкоду у користуванні у користуванні вулицею Центральною - дорогою внутрігосподарського призначення, довжиною 15 метрів, шириною 1 м. 30 см., площею 0,0019 га., шляхом демонтування ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , мешканцями АДРЕСА_2 , збудованої ними огорожі, якою перекрита дорога та заборонити відповідачам не чинити ОСОБА_3 перешкоду у проїзді вказаною дорогою.

Рішенням Тячівського районного суду від 28.05.2019 року позов задоволено.

Не погоджуючись з даним рішенням представник відповідачів ОСОБА_5 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що суд прийняв рішення, яке неможливо виконати так як незрозуміле поняття «дорога внутрігосподарського призначення». Незрозуміло в якому місці повинні відповідачі демонтувати збудовану ними огорожу. Вказує, що ОСОБА_1 збудував огорожу згідно існуючих меж, а до того часу як огорожі не було, сім`я ОСОБА_3 користувалась для проїзду до свого будинку частиною двора відповідачів. На даний час під`їзна дорога до будинку позивач існує шириною 2,40 м. Вказує, що позивач не надавав доказів щодо порушення його прав. Оскільки йдеться про захоплення дороги загального користування, то належним позивачем може бути орган місцевого самоврядування. Щодо притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , то така взагалі не має жодного відношення до дворогосподарства НОМЕР_4 , так як не є власником.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така не підлягає задоволенню зважуючи на наступні обставини.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 виданого 14.04.2011 р. позивач та її чоловік ОСОБА_4 є власниками по 1/2 частці кожний домоволодіння, яке розташоване в АДРЕСА_1 (а.с.7).

Суміжними землекористувачами за адресою АДРЕСА_2 є відповідачі по справі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

28.08.2018 року комісією Тарасівської сільської ради складено Акт, яким запропоновано ОСОБА_1 терміново демонтувати самовільно встановлений капітальний забор з частини комунальної вулиці Центральна , яка проходить до житлових будинків НОМЕР_2 і АДРЕСА_1 (а.с.20). Рішенням Тарасівської сільської ради від 19.09.2018 року затверджено вказаний акт та зобов`язано ОСОБА_1 терміново демонтувати самовільно встановлений капітальний забор з частини комунальної вулиці Центральна , яка проходить до житлових будинків № НОМЕР_2, НОМЕР_3 (а.с.21 на звороті).

Також за заявою ОСОБА_3 , було порушено адміністративну справу відносно ОСОБА_7 за ст. 53-1 КУпАП, яка зайняла частину земельної ділянки земель загального користування Тарсівської сільської ради площею 0,0019 га. по вулиці Центральній в с. Тарасівка , що стверджується актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом-земельної ділянки від 05.09.2018 р. (а.с.10, 11), актом обстеження земельної ділянки від 05.09.2018 р. (а.с.12, 13), протоколом про адміністративне правопорушення від 05.09.2018 р. (а.с.13, 14), приписом від 05.09.2018 р. (а.с.15) та постановою про накладення адміністративного стягнення від 25.09.2018 (а.с.16, 17). Вказану постанову ОСОБА_2 не оскаржувала і така є чинною.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, самовільно встановивши паркан, захопили частину громадської дороги, чим чинять перешкоди позивачу в під`їзді автотранспорту до будинковолодіння.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, а згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Згідно із ст. 39 ЗК України, використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів, тощо).

Так, матеріалами справи встановлено, що відповідачі, збудувавши паркан, захопили частину дороги загального користування загальною площею 0,0019 га, чим створюють перешкоди у користуванні такою дорогою позивачу, що доводиться також й фото світлинами (а.с. 32-34), а тому суд правомірно задовольнив позов.

Апеляційний суд відхиляє посилання апелянта на те, що таке рішення є незрозумілим та його неможливо виконати. Та обставина, що суд в своєму рішенні вжив застаріле поняття «дорога внутрігосподарського призначення» (яке вживалося у ст. 5 ЗК України від 1990 року) замість дорога загального користування, не може свідчити про неможливість виконання такого рішення суду. В рішенні чітко вказано про необхідність демонтування збудованої відповідачами огорожі довжиною 15 метрів, а шириною 1,3 метра, що становить площу 0,0019 га. на конкретній земельній ділянці АДРЕСА_2 , якою перекрита (частково) під`їзна дорога до АДРЕСА_1 . Зазначені параметри і розміри самовільно загородженої частини комунальної вулиці Центральна с. Тарасівка визначено землевпорядником ОСОБА_8 , що підтверджено довідкою виконкому Тарасівської сільради за № 1819 від 15.11.2018 року (а.с. 25). У супереч ст. 12 ЦПК України відповідачі не спростували параметри і розміри самовільно загородженої ними частини комунальної вулиці, які були визначені сільським землевпорядником.

Твердження апелянта про те, що огорожу збудовано згідно існуючих меж є безпідставним, оскільки жодних правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку відповідачами не надано. Натомість з викопіювання з генерального плану с. Тарасівка вбачається наявність під`їзної дороги (дороги загального користування) до будинку НОМЕР_3 (а.с.82).

Недоречним є й посилання апелянта на те, що існує під`їзна дорога до будинку позивача шириною 2,40 м., так як згідно ДБН В.2.3-5:2018 «Вулиці і дороги населених пунктів» мінімальна ширина смуг руху категорії проїзд у всіх населених пунктах становить мінімум 2,75 м. А отже, заняття відповідачами частини дороги загального користування є незаконним та створює перешкоди позивачу.

Також безпідставними є доводи апеляційної скарги з приводу того, що позивач не надав доказів щодо порушення її прав, оскільки позивачем належним чином обґрунтовано та доведено факт порушення її прав щодо користування земельною ділянкою. Посилання апелянта, що належним позивачем є Тарасівська сільська рада є необґрунтованим, оскільки позивачем пред`явлено негаторний позов про усунення перешкод, а не позов про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Стосовно доводів апеляційної скарги про незрозумілість притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , то слід зазначити, що ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності не як власника земельної ділянки за НОМЕР_4, а як особу, яка вчинила самовільне захоплення дороги загального користування. Крім того, постанову про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_2 не оскаржувала.

Таким чином, перевіривши дану апеляційну скаргу в межах її доводів, апеляційний суд вважає, що вона, відповідно до ст. 375 ЦПК України, підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Виходячи з наведеного та керуючись приписами статей 367, 374, 375, 381, 382 і 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах яких діє ОСОБА_5 , залишити без задоволення.

Рішення Тячівського районного суду від 28 травня 2019 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 08 серпня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді