Постанова

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Київ

справа № 644/4991/16-ц

провадження № 61-26333св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6,

третя особа - Територіальний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року в складі судді Горчакової О. І. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року в складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлаки І. В., Яцини В. Б.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У червні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Територіальний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, про визнання договору недійсним, визнання права власності на автомобіль та витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позовна заява мотивована тим, що 29 липня 2015 року ОСОБА_4 видала на ім'я ОСОБА_5 довіреність на автомобіль Mercedes-Benz Vito. У зв'язку з погіршенням відносин між сторонами ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Харківського районного нотаріального округу Харківської області Євсєєвої О. І. та 08 лютого 2016 року припинила дію вказаної довіреності. Цього ж дня (08 лютого 2016 року) ОСОБА_5 належним чином був повідомлений про відміну довіреності, однак на наступний день (09 лютого 2016 року) продав спірний автомобіль своїй матері ОСОБА_6 Зазначений договір укладено у Територіальному сервісному центрі Міністерства внутрішніх справ України у Харківський області. При оформленні договору купівлі-продажу ОСОБА_5 надав старий витяг від 20 липня 2015 року про реєстрацію в Єдиному реєстрі довіреностей, а не на день укладення правочину. Після продажу автомобіля ОСОБА_5 грошові кошти позивачу не передавав та продовжує фактично користуватись вищевказаним автомобілем. ОСОБА_5 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності для підписання спірного правочину.

На підставі викладеного ОСОБА_4 просила: визнати недійсним договір купівлі-продажу від 09 лютого 2016 року автомобіля Mercedes-Benz Vito, укладений між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6; визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_1 від 09 лютого 2016 року про державну реєстрацію цього автомобіля на ім'я ОСОБА_6; визнати право власності на спірний автомобіль за ОСОБА_4; зобов'язати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 автомобіль Mercedes-Benz Vito.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 09 лютого 2016 року автомобіля Mercedes-Benz Vito, укладений між продавцем ОСОБА_5 та покупцем ОСОБА_6 Визнано недійсним свідоцтво НОМЕР_1 від 09 лютого 2016 року про державну реєстрацію автомобіля Mercedes-Benz Vito на ім'я ОСОБА_6 Визнано право власності на автомобіль Mercedes-Benz Vito за ОСОБА_4 Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 повернути ОСОБА_4 автомобіль Mercedes-Benz Vito. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 2 751,21 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що договір купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz Vito є недійсним, оскільки його вчинено ОСОБА_5 за відсутності достатніх правових підстав для укладення цього договору.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що дії ОСОБА_5 після скасування наданої йому довіреності щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля, які надалі не схвалено ОСОБА_4, не відповідають вимогам статті 203 ЦК України, а вказаний правочин, вчинений ОСОБА_5, є недійсним відповідно до статті 215 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_5 не був належним чином повідомлений про скасування довіреності. ОСОБА_5 придбав спірний автомобіль для себе за власні кошти, а ОСОБА_4 була лише особою, на яку цей автомобіль був зареєстрований. Під час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 не знав і не міг знати про скасування довіреності з боку ОСОБА_4 Укладаючи угоду купівлі-продажу автомобіля, ОСОБА_5 діяв цілком у межах повноважень, наданих йому цією довіреністю.

У грудні 2017 року ОСОБА_4 подала до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що саме вона була і є власником автомобіля Mercedes-Benz Vito, її право власності ніким не оспорювалось. Відповідачі уклали спірний правочин після скасування довіреності. ОСОБА_5 був належим чином повідомлений про скасування довіреності, тому не міг не знати про цю обставину. ОСОБА_5грошові кошти за автомобіль позивачу не повернув.

16 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що 29 липня 2015 року ОСОБА_4 видала на ім'я ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність, відповідно до якої уповноважила ОСОБА_5 експлуатувати та розпоряджатись з правом зняття з обліку у Державній автомобільній інспекції, продавати, обмінювати, страхувати, віддавати у заставу та оренду, одержувати гроші від продажу та користуватися належним їй автомобілем Mercedes-Benz Vito. Вказана довіреність видана строком на сім років та дійсна до 29 липня 2022 року, з правом повного або часткового передоручення.

Вказана довіреність від 29 липня 2015 року за заявою ОСОБА_4 скасована 08 лютого 2016 року приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області, про що зроблено відповідний запис у Реєстрі довіреностей 08 лютого 2016 року о 14.18 год.

Встановлено, що ОСОБА_5 був повідомлений про скасування вказаної довіреності.

09 лютого 2016 року між ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу від 09 лютого 2016 року автомобіля Mercedes-Benz Vito.

На підставі заяви від 09 лютого 2016 року, наданої до Територіального сервісного центру Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області, автомобіль Mercedes-Benz Vito був перереєстрований на ОСОБА_8

Частиною третьою статті 244 ЦК України визначено, що довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Згідно з пунктом 2 Глави 4 Порядку Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної, може у будь-який час скасувати довіреність або довіреність, видану в порядку передоручення.

За змістом статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (статті 386 ЦК України).

На підставі викладеного суди дійшли правильного висновку, що дії ОСОБА_5 після скасування наданої йому довіреності щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля, які надалі не схвалено ОСОБА_4, не відповідають вимогам статті 203 ЦК України, а вказаний правочин, вчинений ОСОБА_5, є недійсним відповідно до статті 215 ЦК України. Позивач як власник спірного майна має право його витребувати у відповідачів, які незаконно ним заволоділи.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_5 не знав про скасування довіреності, оскільки факт повідомлення позивачем відповідача про скасування довіреності встановлено судами та не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. Разом з тим, факт припинення дії вказаної довіреності було відображено у Єдиному реєстрі довіреностей 08 лютого 2016 року, який повинен бути перевірений під час укладання зазначеного договору купівлі-продажу.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

В. С. Висоцька

В. В. Пророк