Справа № 452/2629/18 Головуючий у 1 інстанції: Галин В.П.
Провадження № 22-ц/811/2258/19 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої - Курій Н.М.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

за секретаря - Матяш С.І.,

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3 ,

розглянувши у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року, постановлене в складі головуючого - судді Галина В.П.,

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 пред`явила позов до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальних збитків на суму 19434, 91 грн. та моральної шкоди в розмірі 50 000,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що їй та її сину ОСОБА_4 належить по 1/3 частці у праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності квартири АДРЕСА_1 . У квартирі №3 у цьому ж будинку, яка розміщена вище поверхом над квартирою позивача, проживала відповідач ОСОБА_1

06.07.2017 року ОСОБА_2 виявила мокру стелю та стіни у квартирі, зокрема в кухні, зі стелі капала вода, у зв`язку з тим вона звернулась в КП Житлово - експлуатаційний комбінат Самбірської міської ради з проханням оглянути комісією її квартиру, встановити факт затоплення, причини цього та винних осіб.

07.07.2017 року комісія КП «ЖЕК» вийшла на місце для огляду квартири АДРЕСА_1 на предмет затоплення квартири відповідачем та встановила, що стеля кухні, обшита вагонкою, пошкоджена і обвалюється внаслідок багаторазових затоплень мешканцями кв.№3 цього будинку. Працівниками КП СМР «ЖЕК», громадянка ОСОБА_1 була попереджена про необхідність проведення ремонту підлоги у своїй квартирі, яка провалюється внаслідок частих затоплень.

Позивач зазначала, що такі затоплення зі сторони відповідача мали місце по кілька разів на рік впродовж багатьох років, вона з даного приводу неодноразово зверталась в тоді ще діючий ЖЕК №1 та комісія неодноразово виходила на місце у її квартиру. Проте, в суд за захистом вона не зверталась, оскільки бажала зберегти добросусідські відносини із відповідачкою та розраховувала з її сторони на розуміння та добровільне відшкодування шкоди.

22 липня 2017 року у її квартирі стався обвал стелі на кухні, в результаті якого було пошкоджено стіни, меблі, карнизи, світильники, електропроводку, газову колонку, двері, крім того монолітний бетон разом із балками, лагами та дошками були пошкоджені та повністю обвалилися. Дані обставини були встановлені міжвідомчою комісією, про що складено Акт від 25.07.2017 року. Внаслідок обвалу були знищені кухонні меблі, весь кухонний посуд, а також продукти харчування.

Позивач стверджувала, що внаслідок недбалих дій та бездіяльності відповідачки, які призводили до затоплення квартири, а також самовільного облаштування монолітної плити на дерев`яне перекриття, що спричинило обвал, позивачу було заподіяно збитків на суму 19434,91 грн.

Також позивач зазначала, що внаслідок затоплення та обвалу стелі, крім фізичного болю, вона перенесла сильний психологічний стрес та моральні страждання і страх за своє життя та здоров`я. Просила стягнути моральну шкоду, яку вона оцінила в 50 000 грн.

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року у позові відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року оскаржила ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Стверджує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки актам, показам свідків, а також не надав оцінки та не взяв до уваги кошторисну документацію на «ліквідацію наслідків затоплення квартири» від 21.07.2017 року, яка підтверджує розмір збитків, завданих залиттям 06.07.2017 року та дійшов помилкового висновку про неможливість встановлення причини обвалу в квартирі, оскільки жодною стороною не було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Звертає увагу на те, що вона просила стягути шкоду, завдану їй не лише обвалом міжповерхового перекриття, який мав місце 22.07.2017 року, а й шкоду, яка була заподіяна їй внаслідок залиття квартири 06.07.2017 року, а також моральну шкоду. Посилається на те, що цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини та, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіюча шкоди. Просить рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Представинк відповідача ОСОБА_3 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначив, що оскаржене рішення відповідає вимогам закону, є обгрунтваними та ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права. У відзиві звертає увагу на докази сторони позивача, зокрема акт міжвідомчої комісії від 25.07.2017 року та від 22.11.2017 року, акт КП СМР «ЖЕК» від 13.06.2017 року, який виправлено на 13.07.2017 року) та від 17.11.2017 року та зазначає, що такі складені з порушенням строку та не встановлюють причини залиття квартири. Крім цього, акти від 17.11.2017 року та від 22.11.2017 року були складені після виготовлення кошторису на ліквідацію наслідків затоплення. Також просить суд взяти до уваги акт КП СМР «ЖЕК» від 25.03.2016 року, де йдеться про те, що мешканці квартири №3 а неодноразово затоплювали квартиру №2 , внаслідок чого власники останньої квартири змушені були робити ремонт електроосвітлення у всій квартирі. Стверджує, що позивачем не наведено достатніх та допустимих доказів наявності моральної шкоди та наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням. Просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду прешої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 2 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено такі обставини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.06.2003 року серії САА № 331283, квартира АДРЕСА_1 належить по 1/3 частці у праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (арк.спр.17).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 (арк.спр.15).

Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 138198070 від 18.09.2018 року квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_6 на підставі договору купівлі-продажу Серії та номер 1008, виданого 30.08.2018 року приватним нотаріусом Самбірського районного округу Львівської області (арк.спр.70).

З матеріалів справи встановлено, що на час залиття квартири ОСОБА_2 власником квартири АДРЕСА_4 була відповідач ОСОБА_1 , про що її представником також зазначено у відзиві на позов від 01.11.2018 року (арк. спр. 53-55).

Із акту від 13.07.2017 року, складеного та підписаного комісією в складі: інженера Дутко З.С., юрисконсульта Лесишин М.В., заступника начальника Паранчака Я.Л., та припису від 10.07.2017 року, підписаного начальником КП СМР «ЖЕК» Ленець В.І. встановлено, що під час обстеження 07.07.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 комісією було виявлено, що стеля в приміщенні кухні, обшита вагонкою, пошкоджена і обвалюється внаслідок багаторазових затоплень мешканцями квартири №3 цього будинку, працівниками КП СМР «ЖЕК» гр. ОСОБА_1 було дано усне попередження та зобов`язано провести ремонт підлоги в своїй приватизованій квартирі, яка провалюється внаслідок частих затоплень і спричиняє пошкодження стелі в кв. №2 (арк.спр.107, 108).

Згідно з актом міжвідомчої комісії виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.07.2017 року, комісією 24 липня 2017 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що в кімнаті площею близько 12 м. кв. обвалена конструкція перекриття з дерев`яними балками по всій площині кімнаті. В результаті обвалу було пошкоджено стіни, меблі, карнизи, світильники, електропроводка, газова колонка. Обвалені елементи перекриття балки, лаги, чорнові дошки не придатні для повторного використання (арк.спр. 12).

Судом першої інстанції також встановлено, що факт обвалу конструкції перекриття з дерев`яними балками, який стався 22.07.2017 року, підтверджується допитаними в судовому засіданні показаннями свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що є сусідкою сторін у справі, проживає в даному будинку та неодноразово була свідком затоплень квартири АДРЕСА_1 . В липні 2017 року бачила, що стеля в приміщенні кухні цієї квартири, яка обшита вагонкою, пошкоджена і обвалюється, зі стелі капала вода, однак зазначила, що не володіє спеціальними знаннями для того, щоб визначити причину виникнення такого залиття.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що є сусідом сторін у справі, проживає в даному будинку та неодноразово був свідком залиття квартири АДРЕСА_1 . В липні 2017 року також бачив, що стеля в приміщенні кухні цієї квартири, яка обшита вагонкою, пошкоджена і обвалюється, зі стелі капала вода, при обстеженні комісією даної квартири за наслідками залиття був присутній, однак зазначив, що в квартиру АДРЕСА_4 не заходив.

Суд першої інстанції встановив, що показання свідків підтверджують факт залиття квартири АДРЕСА_1 , однак не можуть підтверджувати той факт, що залиття квартири сталось з вини відповідача ОСОБА_1 .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме позивач має довести факт неправомірних дій (бездіяльності) відповідача, виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди, а також яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) вона зазнала, та яке саме їх матеріальне вираження, а недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено факт спричинення їй матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири саме відповідачем, а тому відмовив в задоволенні позову ОСОБА_2 .

Однак, апеляційний суд не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, вважає їх помилковими та необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України, однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків, а отже, підставою цивільно-правової відповідальності як обов`язку відшкодувати шкоду, є заподіяння майнової шкоди.

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України, (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України, майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Отже, зобов`язання із заподіяння шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.

Згідно з роз`ясненнями п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а на позивача покладено обов`язок довести наявність шкоди та її розмір.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що законом не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт завдання такої шкоди відповідачем та її розмір.

В той же час, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Факт залиття квартири квартири АДРЕСА_1 встановлений судом перешої інстанції на підставі показань свідків, зазначених вище.

Також факт та обставини залиття квартири квартири АДРЕСА_1 підтверджуються актом, складеним 13.07.2017 року комісією КП Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат» в складі: інженера Дутко З.С., юрисконсульта Лесишин М.В., заступника начальника Паранчака Я.Л., та приписом від 10.07.2017 року, підписаного начальником КП СМР «ЖЕК» Ленець В.І. із яких встановлено, що під час обстеження 07.07.2017 року в квартирі АДРЕСА_1 комісією було виявлено, що стеля в приміщенні кухні, обшита вагонкою, пошкоджена і обвалюється внаслідок багаторазових затоплень мешканцями квартири №3 цього будинку, працівниками КП СМР «ЖЕК» гр. ОСОБА_1 було дано усне попередження та зобов`язано провести ремонт підлоги в своїй приватизованій квартирі, яка провалюється внаслідок частих затоплень і спричиняє пошкодження стелі в кв. №2 (арк. спр. 107, 108).

Заперечуючи свою вину у залитті квартири, відповідачка ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів на спростування висновків комісії КП Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат», зазначених в акті від 13.07.2017 року, а також не підтвердила своїх доводів про те, що залиття квартири позивачки сталося не з її вини.

Згідно із зведеним кошторисним розрахунокм, здійсненим фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9 щодо ліквідації наслідків затоплення квартири АДРЕСА_1 вартість ремонтно-будівельних робіт на ліквідацію наслідків затоплення квартири становить 12 140 грн. (арк. спр. 22-33) і така сума, в силу вимог ст. 81 ЦПК України, не спростована відповідачкою належними та допустимими доказами.

Вартість виготовлення кошторисної документації на ліквідації наслідків затоплення квартири АДРЕСА_1 становить 800 грн., яка оплачена позивачем, що підтверджується рахунком-фактурою та квитанцією про оплату (арк. спр. 34, 35).

За наведеного вище, апеляційний суд доходить висновку про те, що з відповідача ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 належить стягнути майнову шкоду в сумі 12 140 грн. та витрати в розмірі 800 грн. за виготовлення кошторисної документації, а у стягненні 10 грн., які були сплачені позивачем за послуги банку при оплаті 800 грн. за виготовлення кошторисної документації, необхідно відмовити.

В позові ОСОБА_2 також просила стягнути з відповідача 6400 грн. потрачених на придбання нових кухонних меблів, які були знищені внаслідок обвалу стелі. Так позивач зазначала, що 22 липня 2017 року у її квартирі стався обвал стелі на кухні, в результаті якого було пошкоджено стіни, меблі, карнизи, світильники, електропроводку, газову колонку, двері, крім того монолітний бетон разом із балками, лагами та дошками були пошкоджені та повністю обвалилися, внаслідок обвалу були знищені кухонні меблі, весь кухонний посуд, а також продукти харчування. Ці обставини були встановлені міжвідомчою комісією, про що складено акт від 25.07.2017 року.

Так, в матерілах справи дійсно є акт міжвідомчої комісії виконавчого комітету Самбірської міської ради від 25.07.2017 року, згідно з яким комісією 24 липня 2017 року було проведено обстеження квартири АДРЕСА_1 , під час якого встановлено, що в суботу зранку 22 липня в кімнаті площею близько 12 м кв. обвалена конструкція перекриття з дерев`яними балками по всій площині кімнаті. В результаті обвалу було пошкоджено стіни, меблі, карнизи, світильники, електропроводка, газова колонка. Обвалені елементи перекриття балки, лаги, чорнові дошки не придатні для повторного використання (арк.спр. 12).

В метеріалах справи також наявний товарний чек від 08 серпня 2017 року, в якому зазначено ціну 2 м.п. кухні 6400 грн. (арк.спр. 37).

Суд апеляційної інстанції враховує, що відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Ураховуючи те, що позивач ОСОБА_2 не довела належними та допустими доказами, що обвал конструкції перекриття, який мав місце 22 липня 2017 року, спричинив пошкодження кухонних меблів, апеляційний суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 6400 грн., потрачених ОСОБА_2 на придбання кухнних меблів.

Також, суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для сгнення з відповідача ОСОБА_1 коштів на суму 84,91 грн., які потрачені позивачем на відновлення газопостачання, оскільки такі дії не перебувають у причинному зв`язку із завданою відповідачем ОСОБА_1 майновою шкодою внаслідок залиття квартири позивача.

В позові ОСОБА_2 зазначала, що внаслідок затоплення та обвалу стелі, крім фізичного болю, вона перенесла сильний психологічний стрес та моральні страждання і страх за своє життя та здоров`я і просила стягнути з відповідача моральну шкоду, яку вона оцінила в 50 000 грн.

Так, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частина перша та другастатті 23 ЦК України).

Частина перша статті 1167 ЦК України визначає, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд апеляційної інстанції виходить з того, що внаслідок залиття квартири позивач зазнала душевних страждань, та, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, доходить висновку, що зазначений в позові розмір моральної шкоди завищений позивачем, а тому достатнімта справедливим є відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн., яку належить стягнути з ОСОБА_1

Твердження представника відповідача ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу про те, що подані стороною позивача докази не встановлюють причини залиття квартири АДРЕСА_1 та вини у цьому відповідача ОСОБА_10 , спростовуються наведеними вище висновками суду апеляційної інстанції та не заслуговують на увагу, оскільки обов`язок доказування відсутності вини у завданні майнової школи покладено на завдавача шкоди, а ОСОБА_1 , всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, не надала належних та допустимих доказів відсутності її вини у завданні позивачу шкоди внаслідок залиття її квартири.

Пунктом другим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду належить скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 .

Статтею 382 ЦПК України, передбачено, що постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що позивач ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи, тому при зверненні до суду з позовом та при поданні апеляційної скарги на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір».

Беручи до уваги вищенаведене, з ОСОБА_1 необхідно стягнутив користь держави судовий збір в розмірі 1893 грн. 66 коп. Розрахунок судового збору за вимогу про стягнення майнової шкоди: 12 140 (задоволена частина позову) х 100 : 18634,91 грн. (ціна позову без 800 грн. витрат на виготовлення кошторисної документації) = 65, 17 %), що становить 459 грн. 32 коп. від суми судового збору, який належало б сплатити за подання позовної заяви в частині стягнення майнової шкоди позивачем 704 грн. 80 коп. Розрахунок судового збору за вимогу про стягнення моральної шкоди: 1000 (задоволена частина позову) х 100 : 50 000 грн. (маральна шкода, яку просила стягнути позивач) = 2 %), що становить 14 грн. 10 коп. від суми судового збору, який належало б сплатити за подання позовної заяви в частині стягнення моральної шкоди позивачем 704 грн. 80 коп.

До суду апеляційної інстанції позивач мала б заплатити судовий збір у розмірі 150 % від ціни позову, який з урахуванням позовних вимог про стягнення майнової та моральної шкоди повинен був становити - 2114 грн. 40 коп. ( (704,80 +704,80) х 150% ). Позивачу задоволено 67,17 % (65,17 + 2) позовних вимог, що становить 1420 грн. 24 коп. від суми судового збору, який належало б сплатити за подання апеляційної скарги 2114 грн. 40 коп.

Отже, всього з відповідача ОСОБА_1 в дохід держави належить стягнути 459,32 грн.+14,10 грн. + 1420,24 грн =1893,66 грн.

Керуючись п. 2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 25 березня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи - ОСОБА_4 , Комунальне підприємство Самбірської міської ради «Житлово-експлуатаційний комбінат», ОСОБА_6 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) майнову шкоду в сумі 12 140 (дванадцять тисяч сто сорок) гривень.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )в користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) моральну шкоду в розмірі 1000 (однієї тисячі) гривень.

В задовленні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )в користь користь ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_3 ) судові витрати в розмірі 800 (вісімсот) грн. за виготовлення кошторисної документації.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 )в користь держави судовий збір в розмірі 1893 (одна тисяча вісімсот дев`яносто три) грн. 66 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий: Курій Н.М.

Судді: Ванівський О.М.

Цяцяк Р.П.