Дата документу 29.01.2019 Справа № 335/9768/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №335/9768/18 Головуючий у 1 інстанції: Макаров В.О.
Провадження № 22-ц/807/724/19 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«29» січня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Бєлки В.Ю.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Запорізької міської ради в особі районної адміністрації по Вознесенівському району про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради в особі районної адміністрації по Вознесенівському району про зобов'язання вчинити дії.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1, яка знаходиться в комунальній власності, де проживає постійно з 1973 року, а зареєстрований з 1984 року. Квартира була отримана його батьками на сім'ю від підприємства «Запорізьке спецуправління Металургмонтаж 205».

В грудні 2017 року він звернувся до районної адміністрації Запорізької міськради по Вознесенівському району з заявою про приватизацію зазначеного житла. Листом №Т-0976-В від 27.12.2017 року йому було відмовлено в розгляді питання щодо приватизації, оскільки серед документів до заяви про приватизацію не надано ордер на зазначену квартиру, який дійсно відсутній.

Згідно відповідей Державного архіву Запорізької області, рішення про виділення квартири в протоколах виконавчих комітетів Орджонікідзевської районної ради депутатів трудящих та Заводської районної ради депутатів трудящих м. Запоріжжя за 1973, 1974 роки та взагалі за 1970-1980 роки відсутнє. В копії особового рахунку №16172493 інформації про ордер також не має.

На підставі зазначеного просив зобов'язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від нього документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордера на житлове приміщення та прийняти рішення у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на тотожність його позовних вимог з вимогами про визнання права на приватизацію квартири та зобов'язання здійснити приватизацію, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Районна адміністрація по Вознесенівському району подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем невірно обрано спосіб захисту.

Учасники справи у судове засідання не з'явились, повідомлені про місце та час розгляду справи у відповідності до вимог ст.ст. 128, 130 ЦПК України, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення (судової повістки) (а.с.48-50).

З огляду на вищевикладене та у відповідності до ст.ст. 371, 372 ЦПК України, судова колегія ухвалила розглядати справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки відповідачем не було відмовлено у прийнятті документів на приватизацію, звернення позивача було розглянуто та відмовлено у приватизації квартири.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований і постійно проживає за адресою: АДРЕСА_4 з 08.05.1984 року (а.с.4 звор.).

Відповідно до рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11.04.2017 року у справі №335/1551/17 зазначену квартиру родина позивача отримала у 1973 році від підприємства «Запорізьке спецуправління Металургмонтаж 205», позивач є наймачем зазначеної квартири (а.с.10).

Як вбачається зі змісту листа районної адміністрації Запорізької міської ради по Вознесенівському району від 27.12.2017 року №Т-0976-В, звернення ОСОБА_3 з питання приватизації житла за адресою: АДРЕСА_3 було розглянуто та відмовлено в приватизації квартири, оскільки ОСОБА_3 не надано ордер на зазначене житло (а.с.9).

За приписами ст. 19 Конституції України, ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.

Згідно з ч. 2 ст. 9 Житлового кодексу України громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду.

Відповідно до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду" (далі Закон) кожний громадянин має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлових чеків або з частковою доплатою.

Порядок передачі квартир багатоквартирних будинків, одноквартирних будинків (далі - квартири (будинки)), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - кімнати у комунальних квартирах), які використовуються громадянами на умовах найму, у власність громадян визначений Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (далі - Положення).

Відповідно до п. 18 Положення громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

ОСОБА_3 при зверненні до суду позовні вимоги сформульовані наступним чином: зобов'язати районну адміністрацію Запорізької міської ради по Вознесенівському району прийняти від нього документи на приватизацію квартири АДРЕСА_2 за відсутності ордера на житлове приміщення та прийняти рішення у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

З листа районної адміністрації по Вознесенівському району Запорізької міської ради від 27.12.2017 року №Т-0976-В вбачається, що за результатами розгляду звернення ОСОБА_3 та наданих ним документів, відповідачем у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» прийнято рішення, яким відмовлено у приватизації квартири через ненадання ордеру на житло, рішення про відмову у прийнятті документів на приватизацію житла районною адміністрацією не приймалось.

Матеріали справи не містять та позивачем не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції доказів того, що відповідач відмовив йому в прийнятті документів на приватизацію квартири.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що право позивача подати документи на приватизацію відповідачем не було порушено.

Згідно з вимогами статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею позовних вимог.

За положеннями ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

А тому довід апеляційної скарги про тотожність позовних вимог про зобов'язання прийняти документи на приватизацію вимогам про визнання права на приватизацію квартири, зобов'язання здійснити приватизацію є неприйнятним.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно зі ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа "Проніна проти України", № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2018 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 31 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: