КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження 22-ц/824/6469/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 серпня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 ,на рішення Солом?янського районного суду м. Києва в складі судді Шереметьєвої Л.А., ухвалене в м. Київ 01 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення коштів,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом про стягнення коштів.

Позов мотивував тим, що 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 як продавці з одного боку та ОСОБА_3 як покупець з іншого, уклали попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Уклавши договір, сторони погодили, що в строк до 15 жовтня 2016 року ними буде укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 1487827,60 грн., з яких 51304,40 грн. було сплачено покупцем продавцям 31 серпня 2016 року.

В строк, встановлений договором, сторони основний договір не уклали, при цьому відповідачі відмовились повертати сплачені позивачем кошти. Договір купівлі-продажу не був укладений внаслідок недосягнення сторонами згоди щодо всіх істотних умов основного договору, а не через ухилення позивача від його укладення.

На підставі вищевикладеного просив стягнути на свою користь із відповідачів солідарно 51304,40 грн. та покласти на них судові витрати.

Рішенням Солом?янського районного суду м. Києва від 01лютого 2019 року позов задоволено, стягнуто із відповідачів на користь позивача 51304,40 грн., сплачених ним при укладенні попереднього договору, та судові витрати.

Відповідач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 , не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи,просила скасувати рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що позивач був одним із потенційних покупців належної відповідачам квартири, він погодився придбати її за 1487827 грн., що еквівалентно 58000 доларам США. Дійшовши згоди з усіх основних питань, сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, в якому закріпили всі основні істотні умови укладення основного договору. Так, сторони дійшли згоди, що продаж квартири буде вчинено у строк до 15 жовтня 2016 року за 1487827 грн., з яких суму у розмірі 51304,40 грн. було передано продавцям 31 серпня 2016 року в приміщенні нотаріальної контори.

Продавці зі свого боку виконали всі умови, а саме знялися з реєстраційного обліку, ними була погашена заборгованість за комунальні послуги. 17 жовтня 2016 року продавці у повному складі з оригіналами правовстановлюючих документів з`явилися до нотаріуса, покупець відмовився від укладення основного договору.

Пунктом 9 попереднього договору передбачено, що у разі односторонньої відмови покупця від укладення основного договору купівлі-продажу, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини покупця, передана сума в розмірі 51304,40 грн. залишається у продавця у вигляді штрафу.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_3 уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. та зареєстрований в реєстрі за № 8088. За умовами договору сторони зобов`язуються у строк до 15 жовтня 2016 року укласти договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_2 на умовах, встановлених цим попереднім договором (а. с. 7 т. 1).

Сторони домовилися, що істотними умовами основного договору купівлі-продажу будуть такі:

продаж квартири буде вчинено за ціною 1487827,60 грн., що еквівалентно 58000 доларів США за офіційним курсом НБУ гривні до долара США станом на день укладення цього договору. В день укладення основного договору вартість продажу квартири визначається гривневим еквівалентом 58000 доларів США за комерційним курсом продажу доларів США;

з яких суму у розмірі 51304,40 грн., що еквівалентно 2000 доларів США, станом на день укладення цього договору передано покупцем продавцям 31 серпня 2016 року;

на підписанні основного договору купівлі-продажу продавці будуть присутні особисто та будуть підписувати основний договір власноручно;

підписання та укладення основного договору буде в приміщенні ОСОБА_8 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу за адресою м. Київ вул. Саксаганського буд. 119 оф. 12;

продавці знімуть з реєстрації всіх зареєстрованих осіб до моменту укладання основного договору та повністю звільнять відчужуване ними житло для безперешкодного володіння, користування і розпорядження ним з боку протягом двох тижнів з дня укладання основного договору;

витрати, пов`язані з оформленням основного договору купівлі-продажу сторони за домовленістю, в тому числі - державне мито у розмірі 1 % від ціни основного договору сплачують продавці та 1 % від ціни основного договору до Пенсійного фонду сплачує покупець.

Інших істотних умов майбутнього договору купівлі-продажу сторони не мають.

Згідно п. 9 попереднього договору сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору купівлі-продажу, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, а саме: у разі односторонньої відмови продавців від укладення основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини продавців, продавці повинні, крім повернення покупцю суми, що передбачена п. 2 цього договору, а саме суми у 51304,40 грн., що еквівалентно 2000 доларів США станом на день укладення цього договору, сплачує штраф у розмірі 51304 грн., що еквівалентно 2000 доларів США станом на день укладення цього договору; у разі односторонньої відмови покупця від укладення основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, неприбуття до нотаріуса для укладення основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини покупця, передана покупцем продавцям сума 51304,40 грн., що еквівалентно 2000 доларам США станом на день укладення цього договору, залишається у продавців у вигляді штрафу.

Згідно довідки КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом?янського району м. Києва» від 13 жовтня 2016 року, ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою АДРЕСА_2 з 11 жовтня 2016 року (а. с. 157 т. 1).

На а. с. 80 т. 1 знаходиться свідоцтво, видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчуком С.П. про те, що ОСОБА_1 17 жовтня 2016 року о 17:20 знаходилась у приміщенні за адресою м. Київ вул. Саксаганського буд. 119 оф. 12.

20 жовтня 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 уклали договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідачі відчужили на користь ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_1 за 1361740 грн. (а. с. 79 т. 1).

На а. с. 91 - 93 т. 1 знаходиться Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно якого ОСОБА_1 є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 27 жовтня 2016 року, ОСОБА_5 є власником квартири за адресою АДРЕСА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2016 року; ОСОБА_6 є власником квартири за адресою АДРЕСА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив із того, що сторони уклали попередній договір купівлі-продажу квартири, основний договір в подальшому укладений не був, відповідачами не доведено факту односторонньої відмови позивача від укладання основного договору, в той час як матеріали справи містять підтвердження того, що відповідачами уже 20 жовтня 2016 року був укладений договір купівлі-продажу з іншими особами, тому сума завдатку, передана відповідачам, підлягає поверненню позивачу.

Апеляційний суд не може погодитися із даними висновками, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. ст. 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.

Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.

Згідно правового висновку, викладеного у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню.

Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише у випадку наявності зобов`язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови.

Судом першої інстанції дані обставини та вимоги закону не враховані, не з`ясовано дійсні правовідносини, що виникли між сторонами, залишено поза увагою, що сторони в попередньому договорі не погодили, що передана відповідачам сума 51304,40 грн. є завдатком, а навпаки, зазначили, що ця сума передається у рахунок належних з покупця за договором платежів, та зроблено помилковий висновок, що передана відповідачам грошова сума є завдатком.

Крім того, судом першої інстанції не визначено порядку стягнення 51304,40 грн. та судових витрат, враховуючи, що відповідачів в даній справі декілька, та не розподілено судові витрати на кожного із відповідачів, стягнувши їх повною сумою.

Відповідно до ч. 1 ст. 266 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення на користь кількох позивачів або проти кількох відповідачів, повинен зазначити, в якій частині рішення стосується кожного з них, або зазначити, що обов`язок чи право стягнення є солідарним.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Покладення судом на відповідачів солідарного обов`язку по сплаті судових витрат не ґрунтується на вимогах закону та є неправильним.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції не може вважатись законним і обґрунтованим та підлягає скасуванню.

Вирішуючи по суті позовні вимоги ОСОБА_3 , апеляційний суд виходить із наступного.

У разі, коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі (аванс) повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Враховуючи, що договір купівлі-продажу квартири сторонами у справі не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, і попереднім договором сторін не було встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, то передана позивачем відповідачам грошова сума в розмірі 51304,40 грн. є авансом, який підлягає поверненню позивачу.

Відповідно до ст. 540 ЦК України якщо у зобов`язанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обов`язок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Оскільки в даних правовідносинах не вбачається неподільності предмета зобов`язання, позовні вимоги в частині солідарного обов`язку боржників не ґрунтуються на вимогах закону та не підлягають задоволенню, а отже передані відповідачам кошти підлягають стягненню з них на користь позивача в рівних частках з кожного.

Враховуючи встановлені апеляційним судом обставини, з урахуванням вимог ст. 570 ЦК України та роз`яснень Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12, не мають правового значення в межах розгляду даної справи доводи апеляційної скарги, що основний договір не було укладено з вини позивача, оскільки сума авансу у випадку неукладення договору підлягає поверненню в будь-якому разі.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нової постанови про часткове задоволення позову, стягнувши із відповідачів грошову суму на користь позивача в рівних частках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України апеляційний суд стягує із відповідачів на користь позивача судові витрати в рівних частках за подання позову, а саме в розмірі 194,24 грн. із кожного.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 ,задовольнити частково.

Рішення Солом?янського районного суду м. Києва від 01 лютого 2019 року скасувати і прийняти нову постанову.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про стягнення коштів задовольнити частково.

Стягнути на користь ОСОБА_3 ( АДРЕСА_6 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) із ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ), ОСОБА_4 ( АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), ОСОБА_5 ( АДРЕСА_4 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ), ОСОБА_6 ( АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ), ОСОБА_7 ( АДРЕСА_3 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 ) із кожного 10260,88 грн. та судові витрати в розмірі 194,24 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.