Номер провадження: 22-ц/813/7675/19
Номер справи місцевого суду: 495/6080/17
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.11.2019 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: № 495/6080/17

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання - Віцько А.І.,

учасники справи:

- позивач - перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури,

- відповідачі - 1) Затоківська селищна рада, 2) ОСОБА_1 ,

- треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - 1) виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, 2) ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради, ОСОБА_2 , про визнання незаконним рішення про передачу земельної ділянки, визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну ділянку, за апеляційною скаргою заступника прокурора Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Боярського О.О. о 14 годині 17 хвилин 16 липня 2019 року,

встановив:

У серпні 2017 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі - Прокурор) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з вищевказаною позовною заявою, в якій просить: 1) визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3268 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0454 га, кадастровий номер :02:013:0027 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ; 2) визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за №43294822, видане 04.09.2015 року ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 0.0454 га для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :02:013:0027).

Прокурор позовні вимоги обґрунтовує тим, що між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ 23.03.2006 року було укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею - 1,304 га., терміном - на 25 років, для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний договір було зареєстровано у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі за № 04.06.506.00045 від 27.03.2006 року.

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському 20.12.2014 року проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею - 0,0454 га по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0027) із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20.08.2015 № 3268 було передано ОСОБА_1 у власність вищевказану земельну ділянку. На підставі вказаного рішення Реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області видано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 ..

На підставі викладеного, прокурор вважає, що рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 № 3268 має бути визнано незаконним, а свідоцтво про право власності - недійсним, оскільки підставою для формування земельної ділянки стала технічна документація із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок, внаслідок чого із земельної ділянки, загальною площею - 1,304 га., яка раніше перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ, сформовано ряд окремих земельних ділянок, у тому числі земельна ділянка відповідача. Згідно з витягом з державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 08.08.2017 року, вид використання земельної ділянки визначено - для будівництва та експлуатації закладу відпочинку. Натомість, виходячи з того, що вид використання земельної ділянки, яка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ зазначено як - будівництво та експлуатація закладу відпочинку, то після поділу цієї земельної ділянки Затоківська селищна рада мала розпорядитись відповідно до цього ж виду використання, а не передавати земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва. У зв`язку з чим відбулося формування нової земельної ділянки (з іншими межами, конфігурацією, площею та цільовим призначенням), що в свою чергу вимагає виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Крім того, на момент прийняття Затоківською селищною радою рішення від 20.08.2015 року № 3268 спірна земельна ділянка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ. Прокурор вважає, що право власності на вказану земельну ділянку набуто відповідачем з порушенням вимог діючого законодавства, а саме - земельну ділянку у порушення ч. 6 ст. 79-1, ст. 118 Земельного кодексу України передано без розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (Т. 1, а. с. 2 - 10).

До суду першої інстанції відповідачем було надано відзив на позов, у якому він просить відмовити у задоволенні позову. Зазначав, що формування земельної ділянки відбулось з дотриманням статті 79-1 ЗК України. Виготовлення технічної документації було проведено на підставі рішення Затоківської селищної ради від 17.04.2014 року № 1932 «Про надання дозволу фірмі «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ на складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою, при поділі земельних ділянок». 20.08.2015 року Затоківською селищною радою було прийнято рішення № 3275 «Про розірвання договору оренди земельної ділянки, площею - 1,3041 га., (кадастровий номер :02:013:0005) за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного з фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс». На підставі вказаного рішення 19.12.2015 року між Затоківською селищною радою та зазначеною юридичною особою був підписаний та нотаріально посвідчений договір про розірвання договору оренди від 23.03.2006 року. При цьому посилання позивача на те, що оскаржуване рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року було прийнято в той час, коли спірна земельна ділянка перебувала у користуванні фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ не є підставою для задоволення позову та жодним чином не порушує прав територіальної громади смт. Затока (Т. 1, а. с. 50 - 54).

Заочним рішенням від 28 серпня 2018 року вищевказаний позов прокурора задоволено. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно за №43294822, видане 04.09.2015 року ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки, площею - 0,0454 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , (кадастровий номер :02:013:0027).

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_1 та Затоківської селищної ради на користь Білгород-Дністровської місцевої прокуратури сплачений судовий збір.

Заочне рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що право власності ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку було набуто з порушенням вимог діючого законодавства, у зв`язку із чим рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3268 підлягає визнанню судом незаконним, та як наслідок свідоцтво про право власності, видане на підставі вказаного рішення є недійсним (Т. 1, а. с. 222 - 227).

04.02.2019 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Розейнбойм Ю.О. було подано заяву про перегляд заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 28 серпня 2018 року.

Заява про перегляд заочного рішення мотивована тим, що відповідач належним чином не був повідомлений про дату та час розгляду справи, що порушує його права. В обґрунтування заявленої заяви відповідач зазначав, що позивачем не вірно розмежовується поняття «виду використання земельної ділянки» та поняття «цільового призначення земельної ділянки», зазначаючи про те, що землі рекреаційного призначення можуть використовуватися за різними видами цільового призначення, кожен з яких характеризується власним правовим режимом, екосистемними функціями, видами господарської діяльності, типами забудови, типами особливо цінних об`єктів. Зокрема, в рамках вказаної категорії виокремлені різні види цільового використання земельних ділянок, а саме для будівництва та обслуговування об`єктів рекреаційного призначення, індивідуального дачного будівництва тощо. В рішенні Затоківської селищної ради № 3268 про передачу спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1 було зазначено, що земельна ділянка передається для індивідуального дачного будівництва. Було змінено вид використання спірної земельної ділянки, у зв`язку із реконструкцією та зміною типу будівлі, яка була розташована на земельній ділянці. При цьому, зміна виду використання відбулася до передачі ділянки у власність відповідачу, оскільки котедж було реконструйовано фірмою "Харрісонс-Транс-Сервіс" у вигляді ТОВ у дачний будинок задовго до їх продажу відповідачу. Отримуючи право власності на дачні будинки, які розташовані на спірних земельних ділянках, відповідач ОСОБА_1 згідно з вимогами ЗК України отримав право на земельні ділянки в тому ж обсязі, в якому воно належало попередньому власнику нерухомості. Ініціатором поділу земельної ділянки (попередній користувач земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0005) була саме фірма "Харрісонс-Транс-Сервіс" у вигляді ТОВ, яка сама добровільно продала котеджі у власність відповідачу за договором купівлі-продажу. Відповідач ОСОБА_1 жодним чином не впливав на порядок реєстрації земельної ділянки в державному земельному кадастрі, прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення та державну реєстрацію права власності. З огляду на вищевказане, відповідач ОСОБА_1 набув право власності на спірну земельну ділянку без порушень вимог законодавства (Т. 2, а. с. 2 - 14).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2019 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення. Заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 серпня 2018 року скасовано та призначено справу до розгляду (Т. 2, а. с. 83 - 85).

У судовому засіданні суду першої інстанції прокурор позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. в судовому засіданні суду першої інстанції у задоволенні позову просив відмовити.

Представник Затоківської селищної ради та треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради та ОСОБА_4 у судове засідання суду першої інстанції не з`явились.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідно до статті 19 Земельного кодексу України, якщо земельна ділянка була надана для розміщення об`єкту чи для використання в межах будь якої категорії, але через якийсь час там було розташовано інший об`єкт чи вона використовується по іншому, але в межах тієї категорії, що була першочергово надана, то використання земельної ділянки не за цільовим призначенням в цьому випадку відсутнє. Оскільки вид використання земельної ділянки - для дачного будівництва відноситься до категорійї земель рекреаційного призначення, так само, як і вид використання - для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, то порушень щодо зміни виду використання земельної ділянки не вбачається.

Станом на дату прийняття рішення Затоківською селищною радою земельна ділянка вже існувала як окремий об`єкт, перебувала в наявності відповідна технічна документація, земельній ділянці присвоєно кадастровий номер, адреса розташування. Тобто, відповідач на законних підставах звернувся до Затоківської селищної ради із заявою про передачу йому у власність земельної ділянки, яка на той момент вже була сформована. Передана у власність відповідачу земельна ділянка була сформована шляхом поділу раніше сформованої земельної ділянки на підставі затвердженої технічної документації, яка містить усі передбачені ст. 50 Закону України «Про землеустрій» складові.

На момент отримання відповідачем ОСОБА_1 спірної земельної ділянки, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:013:0027, для індивідуального дачного будівництва, за адресою: АДРЕСА_1 , вказана земельна ділянка вже була сформована.

Отже, судом першої інстанції не виявлено протиправності дій сторін, щодо передачі спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_1 .. Суд першої інстанції дійшов до висновку про правомірність дій Затоківської селищної ради в частині розпорядження земельною ділянкою комунальної власності шляхом її надання у власність відповідачу ОСОБА_1 , в межах повноважень, визначених Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та правомірність дій відповідача ОСОБА_1 , який отримав право власності на земельну ділянку відповідно до норм чинного законодавства (Т. 2, а. с. 147 - 160).

Заступник прокурора Одеської області в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку щодо правомірності прийняття Затоківською селищною радою оскаржуваного рішення, формування і надання спірної земельної ділянки у власність. Судом не було враховано, що фірмі «Харрісон-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ земля надавалась в оренду для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, та відповідно до цього і розроблявся проект землеустрою щодо її відведення. Однак, відповідачу ОСОБА_1 спірну земельну ділянку передано у власність для індивідуального дачного будівництва. Тобто, відбулась зміна виду призначення земельної ділянки. Судом залишено поза увагою, що кожна категорія земель має своє цільове призначення, що визначає свою специфіку її особливого правового режиму. Об`єкти дачного будівництва мають свої будівельно-технічні та цільові особливості, які виокремлюють їх від інших об`єктів рекреаційного будівництва. Дачний будинок не є установою, а відноситься до об`єктів житлової нерухомості. Тому, з огляду на викладене, відбулась зміна цільового призначення земельної ділянки, що порушує суспільні інтереси.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_7 підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги.

Представник ОСОБА_1 - адвокат Розенбойм Ю.О. у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення. Оскаржуване рішення просив залишити без змін.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань не надали.

Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.

Частиною 2 ст. 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін у якнайскорішому вирішені спору, освідомленість учасників справи про її розгляд, думку осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності її інших учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Колегія суддів погоджується з вищезазначеними висновками суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції на підставі наявних у справі, наданих сторонами і досліджених судом доказів вірно встановив вищевказані обставини по справі, дійшов правильного вищезазначеного висновку про відмову в задоволенні. Висновки суду відповідають обставинам справи, вимогам норм матеріального (ст. ст. 2, 4, 20, 79-1, 186-1 ЗК України, ст. ст. 12, 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 15, 21 Закону України «Про державний земельний кадастр») та процесуального (ст. ст. 81, 263, 264 ЦПК України) права. Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду.

Судом встановлено, що між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ 23.03.2006 року укладено договір оренди земельної ділянки, загальною площею - 1,304 га., терміном - на 25 років, для будівництва та експлуатації закладу відпочинку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований у Білгород-Дністровському міському відділі Одеської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах», про що у Книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі вчинено запис за № 04.06.506.00045 від 27.03.2006 року.

Рішенням Затоківської селищної ради від 17.04.2014 року № 1932 фірмі "Харрісон-Транс-Сервіс" у вигляді ТОВ надано дозвіл на складання технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право користування земельною ділянкою при поділі земельної ділянки, яка знаходиться в оренді для експлуатації закладу відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:013:0005.

На виконання вищезазначеного рішення селищної ради на замовлення фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ ФОП ОСОБА_6 була виготовлена технічна документація із землеустрою щодо поділу земельної ділянки кадастровий номер :02:013:0005 за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення для будівництва та експлуатації закладу відпочинку. В результаті поділу площа земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , склала - 0,0450 га..

Згідно з висновком по технічній документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки фірми «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ для будівництва та експлуатації закладу відпочинку за адресою: АДРЕСА_1 Управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради погодило зазначеній юридичній особі поділ земельної ділянки, загальною площею - 1,304 га., на окремі земельні ділянки, у тому числі земельної ділянки, площею - 0,0454 га., за адресою: АДРЕСА_1 . Категорія земельної ділянки за основним цільовим призначенням відповідно до статті 19 ЗК України - землі рекреаційного призначення (Т. 1, а. с. 67, 68).

На підставі технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок відділом Держгеокадастру у м. Білгород-Дністровському 20.12.2014 проведено державну реєстрацію земельної ділянки, площею - 0,0454 га., по АДРЕСА_1 (кадастровий номер :02:013:0027), із земель, наданих раніше у користування фірмі «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року договір оренди земельної ділянки, площею - 1,3041 га., кадастровий номер :02:013:005, за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» вирішено розірвати.

Договір про розірвання договору оренди земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер земельної ділянки :02:013:0005, від 23.03.2006 року, укладеного між Затоківською селищною радою та фірмою «Харрісонс-Транс-Сервіс» у вигляді ТОВ нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Одеської області Щукіною Л.С. 17.12.2015 року.

Рішенням Затоківської селищної ради від 20.08.2015 № 3268 передано ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., (кадастровий номер :02:013:0027) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі вказаного рішення реєстраційною службою Овідіопольського районного управління юстиції в Одеській області за результатами розгляду документів, поданих ОСОБА_1 для оформлення права власності, видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії 43294822 від 04.09.2015 року щодо земельної ділянки, площею - 0,0454 га., для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 , яке зареєстровано згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2015 № 24150334.

Між сторонами виникли земельні правовідносини щодо набуття права власності на земельну ділянку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 2 Земельного кодексу України земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб`єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади. Об`єктами земельних відносин є землі в межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї).

Статтею 4 Земельного кодексу України встановлено, що завданням земельного законодавства є регулювання земельних відносин з метою забезпечення права на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад та держави, раціонального використання та охорони земель

Згідно зі ст. 12 ЗК України, п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» розпорядження землями територіальної громади, у тому числі, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян є виключною компетенцією сільських, селищних та міських рад.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 3 ст. 20 ЗК України зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності здійснюється за ініціативою власників земельних ділянок.

Зміна цільового призначення земельних ділянок приватної власності провадиться: щодо земельних ділянок, розташованих у межах населеного пункту, - сільською, селищною, міською радою; щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, - районною державною адміністрацією, а щодо земельних ділянок, розташованих за межами населених пунктів, що не входять до території району, або в разі якщо районна державна адміністрація не утворена, - Радою міністрів Автономної Республіки Крим, обласною державною адміністрацією.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки приватної власності, цільове призначення якої змінюється, розробляється на замовлення власника земельної ділянки без надання дозволу Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування на його розроблення.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється в порядку, встановленому законом.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Рада міністрів Автономної Республіки Крим, орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у місячний строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, погодженого в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу, приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та зміну її цільового призначення.

Статтею 15 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено перелік відомостей про земельну ділянку, які включаються до Державного земельного кадастру, зокрема, цільове призначення (категорія земель, вид використання земельної ділянки в межах певної категорії земель).

Пунктом б частини другої статті 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» передбачено, що відомості про цільове призначення земельних ділянок вносяться до Державного земельного кадастру щодо виду використання земельної ділянки в межах певної категорії земель: - на підставі відповідної документації із землеустрою, яка розробляється при формуванні земельних ділянок, - щодо земельних ділянок, які формуються; на підставі письмової заяви власника (користувача) земельної ділянки державної чи комунальної власності, - у разі зміни виду використання земельної ділянки (крім земель сільськогосподарського призначення та земель оборони); на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, яким передбачена зміна її цільового призначення.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) напрацьоване поняття якості закону, яка передбачає наступне: 1) чинні положення національного законодавства потрібно формулювати так, щоб вони були достатньо доступними, чіткими і передбачуваними у практичному застосуванні [Рішення Європейського суду з прав людини у справі „Броньовський проти Польщі" від 22 червня 2004 року]; 2) якість закону вимагає, щоб він був доступний для даної особи і вона також могла передбачити наслідки його застосування до неї та щоб закон не суперечив принципові верховенства права. Це означає, що в національному праві має існувати засіб правового захисту від свавільного втручання з боку державних органів у права, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод. Небезпека свавілля є особливо очевидною, коли виконавча влада здійснює свої функції закрито. Закон має містити досить зрозумілі й чіткі формулювання, які давали б громадянам належне уявлення стосовно обставин та умов, за якими державні органи уповноважені вдаватися до втручання в право [Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ґавенда проти Польщі» від 14 березня 2002 року та Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Аманн проти Швейцарії» від 16 лютого 2000 року]; 3) положення закону повинні бути передбачуваними та надавати достатньо гарантій проти свавільного застосування [Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Свято-Михайлівська Парафія проти України» від 14 червня 2007 року].

Європейський суд з прав людини у пунктах 70, 71 рішення від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» наголосив, що, зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і якість їхніх дій, мінімізують ризик помилки. Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (пункт 74 рішення у справі «Лелас проти Хорватії»).

Стаття перша Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Виходячи зі змісту пунктів 32-35 рішення Європейського суду з прав людини «Стретч проти Сполученого Королівства» від 24 червня 2003 року майном у значенні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне та обґрунтоване очікування набути майно або майнове право за договором, укладеним з органом публічної влади.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме селищною радою всупереч правил чинного законодавства було неправомірно передано ОСОБА_1 земельну ділянку у власність для індивідуального дачного будівництва є такими, які не можуть мати наслідком задоволення вищенаведеного позову з огляду на вищевказані правила статті першої Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а саме через незаконність порушення права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула його у власність.

За правилами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи щодо незаконності та недобросовісності набуття у власність вказаного майна ОСОБА_1 є такими, які не підтверджуються доказами, а отже є недоведеними. Фактично доводи позивача щодо незаконності та недобросовісності набуття у власність наведеного майна ОСОБА_1 є припущеннями позивача, тому на увагу суду не заслуговують.

Апеляційний суд вважає що судом першої інстанції зроблено вірний висновок про те, що наявність порушень з боку органу публічної влади при укладенні договору щодо майна не може бути підставою для позбавлення цього майна іншої особи, яка жодних порушень не вчинила.

Виходячи з вищенаведеного, вбачається безпідставність доводів апеляційної скарги, а тому її треба залишити без задоволення.

Колегія суддів також вважає за необхідне звернути увагу на наступне.

Виходячи з вимог діючого законодавства тільки позивач визначає підстави та предмет позову (ст. 49, 175 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ст. 12 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до змісту позовної заяви, прокурор вказує, що «…Водночас, місцевою прокуратурою не ініціюється питання щодо скасування рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 32268, яким надано ОСОБА_1 у власність спірну земельну ділянку, оскільки вказане рішення є ненормативним актом, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, а також вичерпало свою дію шляхом виконання…» (Т. 1, а. с. 6 третій абзац знизу).

Разом з тим, у пункті першому предмету позову прокурор зазначає: «1) Визнати незаконним рішення Затоківської селищної ради від 20.08.2015 року № 3268 «Про передачу гр. ОСОБА_1 у власність земельної ділянки площею 0,0454 га, кадастровий номер :02:013:0027 (код 07.03 згідно з КВЦПЗ) для індивідуального дачного будівництва за адресою: АДРЕСА_1 ».

Таким чином, позов прокурора заявлено некоректно, підстави позову не співвідносяться з його предметом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів представника позивача - Синюк О .М. , а також для прийняття доводів апеляційної скарги заступника прокурора Одеської областіу суду апеляційної інстанції відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Одеський

пеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргузаступника прокурора Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 липня 2019 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе