№ 201/265/19
провадження 2о/201/36/2019
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2019 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Якуніною К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , зацікавлена особа Соборний районний у м. Дніпрі відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11 січня 2019 року звернувся до суду з заявою про встановлення факту фактично належності документу та допущеної помилки в цьому документі з її виправленням. Заява доповнювалася і уточнювалася. Заявник у своїй заяві та з представником посилаються на те, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_2 , яка у свою чергу, є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_3 доводиться заявнику бабусею. Дід заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 1902 року народження та його бабуся ОСОБА_6 , 1907 року народження, уклали шлюб 19 лютого 1926 року у зв`язку з чим бабуся змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується архівною довідкою від 24 січня 2014 року № К/2791 виданої Державним архівом Житомирської області. Також, відповідно до довідки від 21 червня 2000 року № 749/м- виданої Державним архівом Житомирської області дід заявника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , через приналежність до єврейської нації, були насильно вивезені до Німеччини де з листопада 1943 року по 10 квітня 1945 року працювали в таборі в м. Арштат, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 і народилася мати заявника ОСОБА_8 , проте бабуся ОСОБА_3 при пологах померла. 10 квітня 1945 року мати заявника ОСОБА_8 була визволена з табору армією союзників, у зв`язку з чим повернулася до батьківщини своїх батьків України. 21 червня 1969 року ОСОБА_9 уклала шлюб з батьком заявника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_11 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився заявник - ОСОБА_1 . Бабуся заявника - ОСОБА_3 , належала до єврейської національності, все своє життя дотримувалася єврейських традицій та віросповідань, у зв`язку з чим і мати заявника теж належала до єврейської національності та все своє життя дотримувалася єврейських традицій і віросповідань, була зарахована до Дніпропетровської єврейської общини. В цій Дніпропетровській єврейській общини, при народженні заявника був проведений обряд «Брит мила» та наречення імені заявника. Дані обставини підтверджується відповідними довідками з державного архіву Дніпропетровської області та Дніпропетровської єврейської общини. 1930-х роках йшла боротьба з релігійними общинами і сіоністськими організаціями, а також викорінювання культури на івриті. В кінці 1930-х рр. більшість єврейських організацій закриті, а їх функціонери репресовані. Бабуся, а потім і матір, через негативне у той час відношення суспільства до осіб єврейської національності, вимушені були приховувати свою приналежність до євреїв і не наполягати на виправленні помилкового запису щодо дійсної єврейської національності, через що в офіційних державних реєстраційних документах органів реєстрації актів громадського стану, в графі «національність» вкралась помилка стосовно національності, а саме: замість національність «єврей», було помилково вписано: «національність українець». І мати заявника, і його бабуся, страждали через цю помилку в офіційних документах все життя. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника ОСОБА_12 ..

На теперішній час заявник зарахований до Дніпропетровської єврейської общини постійно відвідує її та приймає активну участь в її діяльності, дотримується єврейських традицій та віросповідань. В той же час, вищезазначена помилка в реєстраційних державних документах суттєво впливає на його права як єврея за походженням та за національністю. Так, у вчиненому міським відділом ЗАГС м. Коростень актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року було зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «національність українець», що є помилкою, оскільки правильним повинен бути запис «національність єврей». Після втрати оригіналу свідоцтва про його народження, за його заявою про відновлення втраченого документу, Коростенським міським відділом ЗАГС 22 грудня 1995 року заявнику було видано Свідоцтво про його народження з поміткою «Повторно» (серія НОМЕР_1 ), в тексті якого взагалі стала відсутня графа «національність». Втім, в актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року, яка є підставою для складання/заповнення/посвідчення офіційних документів щодо громадського стану громадян України, вищезазначена помилка щодо національності заявника залишилася. Таким чином він бажє виправити помилку, зазначену в усіх його офіціальних документах органів реєстрації актів громадського стану, і безпосередньо в актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року, здійсненому Коростенським міським відділом ЗАГС, де в графі «національність» помилково вписано: «національність українець», замість національність «єврей», і встановити справедливість та справжню свою приналежність до національності євреїв.

Допущена помилка невірність запису не дозволяє заявнику в повній мірі реалізувати своє прагнення до етнічної приналежності до вказаного народу, викликає певні незручності при оформленні документів та інш.. Факт родинних стосунків заявника та його батьків, підтверджується свідоцтвом про народження. Він вирішив упорядкувати документи своєї родини, звернувся до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням виправлення вказаного, але виявилося, що всіх (інших, які вимагав відділ РАЦС) документів заявника і батька, матері для підтвердження таких родинних відносин немає, а ті що є (паспорти, свідоцтва про народження та інш.), мають неточності та помилки в правописі і виправити їх зараз немає можливості. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування та вирішення питань про стосунки та з майном і документами потрібно довести вказані відносини та наявність помилки. Просив встановити юридичний факт допущення помилки у актовому записі цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності матері ОСОБА_13 , правильно національність єврейка та в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей, встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за національністю єврей та Соборному районному у м. Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни: до актового запису цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей, задовольнивши уточнену заяву в повному обсязі.

Представник зацікавленої особи Соборного районного у м. Дніпрі відділ реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області вимоги заяви фактично не визнав, не погодився з доводами і викладеними в ній обставинами, позицією заявника. В судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вказаним, на думку суду, просив справу розглянути за наявними матеріалами справи по закону без його участі. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності представника вказаної зацікавленої особи відповідно до ст. 223 ЦПК України.

З`ясувавши думку заявника і зацікавленої особи, оцінивши надані та добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, за наступних підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_2 , ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), що підтверджується свідоцтвом про його народження, (зареєстрованого міським відділом ЗАГС м. Коростень, актовий запис № 478 від 21 липня 1969 року), яка у свою чергу, є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 , (зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Лугинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис №16). Таким чином, ОСОБА_3 доводиться заявнику бабусею.

Дід заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 1902 року народження та його бабуся ОСОБА_6 , 1907 року народження, уклали шлюб 19 лютого 1926 року у зв`язку з чим бабуся змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується архівною довідкою від 24 січня 2014 року № К/2791 виданої Державним архівом Житомирської області.

Також, відповідно до довідки від 21 червня 2000 року № 749/м- виданої Державним архівом Житомирської області дід заявника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , через приналежність до єврейської нації, були насильно вивезені до Німеччини де з листопада 1943 року по 10 квітня 1945 року працювали в таборі в м. Арштат, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 і народилася мати заявника ОСОБА_8 , проте бабуся ОСОБА_3 при пологах померла.

10 квітня 1945 року мати заявника ОСОБА_8 була визволена з табору армією союзників, у зв`язку з чим повернулася до батьківщини своїх батьків України.

21 червня 1969 року ОСОБА_9 уклала шлюб з батьком заявника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб зареєстрованого відділом реєстрації актів громадянського стану Коростенського міськвиконкому Житомирська область, актовий запис № 165, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився заявник - ОСОБА_1 (свідоцтво про народження зареєстрованого міським відділом ЗАГС м. Коростень, актовий запис № 478 від 21 липня 1969р.).

Бабуся заявника - ОСОБА_3 , належала до єврейської національності, все своє життя дотримувалася єврейських традицій та віросповідань, у зв`язку з чим і мати заявника теж належала до єврейської національності та все своє життя дотримувалася єврейських традицій і віросповідань, була зарахована до Дніпропетровської єврейської общини. В цій Дніпропетровській єврейській общини, при народженні заявника був проведений обряд «Брит мила» та наречення імені заявника.

Дані обставини підтверджується відповідними довідками з державного архіву Дніпропетровської області та Дніпропетровської єврейської общини.

1930-х роках йшла боротьба з релігійними общинами і сіоністськими організаціями, а також викорінювання культури на івриті. В кінці 1930-х рр. більшість єврейських організацій закриті, а їх функціонери репресовані. Бабуся, а потім і матір, через негативне у той час відношення суспільства до осіб єврейської національності, вимушені були приховувати свою приналежність до євреїв, і не наполягати на виправленні помилкового запису щодо дійсної єврейської національності, через що в офіційних державних реєстраційних документах органів реєстрації актів громадського стану, в графі «національність» вкралась помилка стосовно національності, а саме: замість національність «єврей», було помилково вписано: «національність українець». І мати заявника, і його бабуся, страждали через цю помилку в офіційних документах все життя.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника ОСОБА_14 .

На теперішній час заявник зарахований до Дніпропетровської єврейської общини постійно відвідує її та приймає активну участь в її діяльності, дотримується єврейських традицій та віросповідань. В той же час, вищезазначена помилка в реєстраційних державних документах суттєво впливає на його права як єврея за походженням та за національністю.

Так, у вчиненому міським відділом ЗАГС м. Коростень актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року було зазначено: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , «національність українець», що є помилкою, оскільки правильним повинен бути запис «національність єврей».

Після втрати оригіналу свідоцтва про його народження, за його заявою про відновлення втраченого документу, Коростенським міським відділом ЗАГС 22 грудня 1995 року заявнику було видано Свідоцтво про його народження з поміткою «Повторно» (серія НОМЕР_1 ), в тексті якого взагалі стала відсутня графа «національність».

Втім, в актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року, яка є підставою для складання/заповнення/посвідчення офіційних документів щодо громадського стану громадян України, вищезазначена помилка щодо національності заявника залишилася.

Таким чином він бажає виправити помилку, зазначену в усіх його офіціальних документах органів реєстрації актів громадського стану, і безпосередньо в актовому записі № 478 від 21 липня 1969 року, здійсненому Коростенським міським відділом ЗАГС, де в графі «національність» помилково вписано: «національність українець», замість національність «єврей», і встановити справедливість та справжню свою приналежність до національності євреїв.

Допущена помилка невірність запису не дозволяє заявнику в повній мірі реалізувати своє прагнення до етнічної приналежності до вказаного народу, викликає певні незручності при оформленні документів та інш.. Факт родинних стосунків заявника та його батьків, підтверджується свідоцтвом про народження. Він вирішив упорядкувати документи своєї родини, звернувся до Соборного відділу державної реєстрації актів цивільного стану з питанням виправлення вказаного, але виявилося, що всіх (інших) документів заявника і батька, матері для підтвердження таких родинних відносин немає, а ті що є (паспорти, свідоцтва про народження та інш.), мають неточності та помилки в правописі і виправити їх зараз немає можливості. На підтвердження цього факту про родинні відносини є і інші документи та для їх впорядкування і вирішення питань про стосунки та з майном і документами потрібно довести вказані відносини та наявність помилки.

Тому для упорядкування документів і можливого вирішення питань з майном, документами та ін. заявник вимушений був звертатися до суду з заявою про встановлення вказаного юридичного факту.

Суд вважає позовну заяву підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що дійсно заявник ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_2 , яка у свою чергу, є дочкою ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_4 . Таким чином, ОСОБА_3 доводиться заявнику бабусею. Дід заявника ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , 1902 року народження та його бабуся ОСОБА_6 , 1907 року народження, уклали шлюб 19 лютого 1926 року у зв`язку з чим бабуся змінила прізвище на ОСОБА_7 , що підтверджується архівною довідкою від 24 січня 2014 року № К/2791 виданої Державним архівом Житомирської області. Також, відповідно до довідки від 21 червня 2000 року № 749/м- виданої Державним архівом Житомирської області дід заявника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , через приналежність до єврейської нації, були насильно вивезені до Німеччини де з листопада 1943 року по 10 квітня 1945 року працювали в таборі в м. Арштат, в якому ІНФОРМАЦІЯ_2 і народилася мати заявника ОСОБА_8 , проте бабуся ОСОБА_3 при пологах померла. 10 квітня 1945 року мати заявника ОСОБА_8 була визволена з табору армією союзників, у зв`язку з чим повернулася до батьківщини своїх батьків України. 21 червня 1969 року ОСОБА_9 уклала шлюб з батьком заявника ОСОБА_10 , у зв`язку з чим змінила прізвище на ОСОБА_11 , від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 народився заявник - ОСОБА_1 . Бабуся заявника - ОСОБА_3 , належала до єврейської національності, все своє життя дотримувалася єврейських традицій та віросповідань, у зв`язку з чим і мати заявника теж належала до єврейської національності та все своє життя дотримувалася єврейських традицій і віросповідань, була зарахована до Дніпропетровської єврейської общини. В цій Дніпропетровській єврейській общини, при народженні заявника був проведений обряд «Брит мила» та наречення імені заявника. Дані обставини підтверджується відповідними довідками з державного архіву Дніпропетровської області та Дніпропетровської єврейської общини. 1930-х роках йшла боротьба з релігійними общинами і сіоністськими організаціями, а також викорінювання культури на івриті. В кінці 1930-х рр. більшість єврейських організацій закриті, а їх функціонери репресовані. Бабуся, а потім і матір, через негативне у той час відношення суспільства до осіб єврейської національності, вимушені були приховувати свою приналежність до євреїв і не наполягати на виправленні помилкового запису щодо дійсної єврейської національності, через що в офіційних державних реєстраційних документах органів реєстрації актів громадського стану, в графі «національність» вкралась помилка стосовно національності, а саме: замість національність «єврей», було помилково вписано: «національність українець». І мати заявника, і його бабуся, страждали через цю помилку в офіційних документах все життя. ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати заявника ОСОБА_12 ..

Вказане можливо вважати помилковим, оскільки вказане зроблене без відома і згоди заявника, він завжди вважав своїм правом визначити в цьому сенсі свою приналежність саме до єврейського народу. Допущена помилка невірність запису не дозволяє заявнику в повній мірі реалізувати своє прагнення до етнічної приналежності до вказаного народу, викликає певні незручності при оформленні документів та інш..

Оскільки чинним законодавством України не передбачений порядок зміни чи встановлення факту реєстрації національності відділами РАЦС, що підтверджується листом Міністерства юстиції України N В-350-35 від 13 липня 1999 року, в позасудовому порядку визнати неправильність чи неповноту запису в акті громадянського стану також неможливо, тому заявник змушений звернутися до суду з відповідною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, оскільки відносить себе до єврейської національності, мати є єврейкою та на даний час він бажає відновити та підтвердити свою дійсну національність, як це передбачено ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні».
Згідно ч.1 ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Це право включає свободу сповідувати будь-яку релігію або не сповідувати ніякої, безперешкодно відправляти одноособово чи колективно релігійні культи і ритуальні обряди, вести релігійну діяльність.

Статтею 269 ЦК України встановлено, що особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом та особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно.

Статтею 271 ЦК України встановлено, що зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Статтею 300 ЦК України встановлено, що фізична особа має право на індивідуальність. Фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форми та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід`ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

На підставі п. 3 ст. 92 Конституції України виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

У ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання.

За змістом ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об`єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв`язки з особами своєї національності та їх громадськими об`єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27 січня 1999 року, втратив чинність Указ Президента України від 31 грудня 1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності», і з того часу в законодавстві України відсутні норми, якими передбачаються настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових прав в залежності від національності особи.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.

В порядку окремого провадженні розглядаються справи про встановлення фактів, як що заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення.

Згідно до п. 1.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства Юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису.

На підставі п. 2.13 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, крім іншого, рішення суду про установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Встановлення судом вказаного факту має юридичне значення для заявника, оскільки від цього залежить виникнення, зміна або припинення його особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав, зокрема, отримання права звернення для оформлення та отримання громадянства Ізраїлю.

Суд приймає до уваги також і ті обставини, що заявник з його батьками мають спільне прізвище, мешкали в одному населеному пункті, родинні стосунки знайшли своє підтвердження в ході судового засідання (мешкання, спільне господарство, анкетні дані, свідоцтва про шлюб та народження та ін. співпадають та відповідають дійсності). Саме по собі не вірне тлумачення та написання правописно прізвищ заявника та батьків в документах при перекладі з російської мови на українську (паспорт, свідоцтва про народження) або відповіді різних організацій і відомств (нотаріальні контори, військові комісаріати, військові частини, відділи РАЦС та інш.) чи не вірно посилання на національність не може бути підставою для відмови в задоволенні цієї заяви, оскільки вони спростовуються наданими доказами та матеріалами справи.

Згідно із ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України.

Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи громадян захищаються судом.

За положеннями ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Визначено, що встановлення судом вказаного заявницею факту має юридичне значення, оскільки від цього залежить виникнення, зміна або припинення її особистих немайнових, а в подальшому, можливо і майнових прав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» відділи державної реєстрації актів цивільного стану проводять державну реєстрацію народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті, вносять зміни до актових записів цивільного стану, поновлюють та анулюють їх; формують Державний реєстр актів цивільного стану громадян, ведуть його, зберігають архівний фонд; здійснюють відповідно до законодавства інші повноваження.

Пунктом 2.13 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 передбачено, що підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Внесення змін до актового запису про народження заявника для неї має юридичне значення.

Відповідно до статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтями 15, 16, 18 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Суд може захистити цивільне право способом, що встановлений договором або законом.
Вимоги до доказів встановлені ст. 77 ЦПК України, якою встановлено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно із ст. 129 Конституції України, одним з основних принципів судочинства, є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін.

Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Вирішення даної цивільної справи та прийняття відповідного обґрунтованого по ній рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Всі ці складові могли бути з`ясовані лише в ході доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що учасник справи в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 84 ЦПК України, міг би скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідним клопотанням про витребування доказів. Але в даному разі цього зроблено не було.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об`єктивні підстави вважати, що заява підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заявник заперечує будь-які домовленості і зобов`язання стосовно заінтересованої особи по можливим незаконним (з точки зору вказаної особи) діям відносно нього, предмета спору, а заінтересована особа цього не довела, можливе твердження вказаної особи про наявність будь-яких інших зобов`язань або неправомірності стосовно нього є припущенням.
Не може суд прийняти до уваги не погодження з вимогами в частині їх обгрунтованості, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим об`єктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим заяву задовольнити та встановити юридичний факт допущення помилки у актовому записі цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності матері ОСОБА_13 , правильно національність єврейка та в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей, встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за національністю єврей і Соборному районному у м. Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни: до актового запису цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей.

Таким чином обставини заяви про встановлення юридичного факту знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході судового засідання, доведені, а тому заява обгрунтована і підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 8, 11, 35, 55, 92, 124, 129 Конституції України, ст. 13, 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», ст. 7 Закону України «Про громадянство України», ст. 13, 15 Закону України «Про національні меншини», ст. 4, 5, 18, 43, 49, 76-81, 84, 89, 257-1, 258, 259, 263-265, 268, 293, 315, 319 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву задовольнити.

Встановити юридичний факт допущення помилки у актовому записі цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності матері ОСОБА_13 , правильно національність єврейка та в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей.

Встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за національністю єврей.

Соборному районному у м. Дніпрі відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області внести зміни: до актового запису цивільного стану № 478 від 21 липня 1969 року про народження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в частині запису національності ОСОБА_1 правильно національність єврей.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 30 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року.

Суддя -