Провадження № 2/234/2053/19
Рішення

іменем України

10 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі судді Ткачової С.М., за участю секретаря Аксеніної В.М., розглянув цивільну справу

справа № 234/14777/18, номер провадження №2/234/2053/19

за позовом ОСОБА_1

до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України,

про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди

Учасники справи:

від позивача: представник позивача Стуліков Артур Вікторович ( довіреність від 03.03.2016, ордер ДН №039076, ордер ДН №060254 від 11.12.2018, свідоцтво ДН №1274 від 28.11.2018)

від відповідача: представник відповідача прокуратури Донецької області - Сєрова Наталія Сергіївна (довіреність №05/2-4221 вих-18 від 23.08.2018),

від третіх осіб: представник Міністерства юстиції України - Вірченко Юрій Миколайович (довіреність №415771), Богданов Роман Костянтинович ( довіреність № 415770),

представник Державної казначейської служби України - не з`явився,

представник Міністерства фінансів України - не з`явився,

представник Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - не з`явився.

1,2,3 Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача.Заяви та клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

26.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся в Краматорський міський суд Донецької області з позовом до Держави Україна за представництвом прокуратури Донецької області (структурний підрозділ без права юридичної особи - Краматорська місцева прокуратура), треті особи без самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерства юстиції України, Уповноважений у справах Європейського суду з прав людини (структурний підрозділ без права юридичної особи - Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини) про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та про стягнення моральної шкоди.

В порядку ст.33 ЦПК України - головуючим суддею визначена суддя Ткачова С.М.

Ухвалою суду від 27.11.2018р. позовна заява залишена без руху для приведення позовної заяви у відповідність ст.16 ЦК України ст.315 ЦПК України.

05.12.2018р. представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Стуліков А.В., на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, долучив до матеріалів справи нову редакцію позовної заяви.

Ухвалою суду від 11.12.2018р. відмовлено у відкритті провадження по справі, оскільки вона не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Донецького апеляційного суду від 05.03.2019р. частково задоволена апеляційна скарга ОСОБА_1 , скасована ухвала Краматорського міського суду від 11.12.2018р., справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

15.03.2019р. ухвалою Краматорського міського суду Донецької області (суддя Ткачова С.М.) позовна заява ОСОБА_1 про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди залишена без руху для належного оформлення позовної заяви.

10.04.2019р. у зв`язку з невиконанням ОСОБА_1 ухвали про залишення позову без руху, позовна заява повернута позивачу.

Постановою Донецького апеляційного суду від 07.06.2019р. задоволена апеляційна скарга Стулікова А.В. , який діє в інтересах ОСОБА_1 , ухвала Краматорського міського суду від 10.04.2019р. скасована, справа направлена до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвалою суду від 14.06.2019 року:

-відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником місцевої прокуратури службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження відповідно до заяви та умисному невиконані керівником місцевої прокуратури ухвали слідчого судді Краматорського міського суду Донецької області від 03.06.2016 року № 1-кс/234/2989/16 по справі № 234/5939/16-к ОСОБА_4 про зобов`язання розглянути скаргу Стулікова А.В. від 04.04.2016 року по кримінальному провадженню № 0002670 від 06.12.2014 року протягом трьох днів і в разі наявності підстав її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, поданими в порядку КПК України, та про відшкодування моральної шкоди, завданої цією бездіяльністю.

-прийнята позовна заява до розгляду та відкрито провадження по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 в частині позовних вимог:

-на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, відповідно до норм статті 40 Конституції України;

- на справедливий суд в розумні строки, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому права, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Даною ухвалою визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

В апеляційному порядку ухвала не оскаржена та набрала законної сили.

08.07.2019р. в суд надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Міністерства юстиції України. З пояснень вбачається, що на думку представника, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України не є належною третьою особою у даній категорії справ, оскільки не є юридичною особою та є структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Окрім того, на думку представника, Міністерство юстиції не може бути залученим до участі у справі в якості третьої особи, оскільки позивачем не виконані вимоги пункту 4 статті 53 ЦПК України та позивачем у позовній заяві не зазначено про те, на які права чи обов`язки Мін`юста та яким чином може вплинути рішення суду у справі; Мін`юст не є учасником спірних відносин.

08.07.2019р. в суд надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Міністерства юстиції України, в яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів, які б підтверджували обставини, викладені позивачем у позовній заяві.

Окрім того, 20.09.2018р. до Краматорського міського суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди.

В порядку ст.33 ЦПК України - головуючим суддею визначена суддя Кравченко О.Ю.

У позовній заяві позивач просить суд:

- визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконання керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження №0002670 від 06.12.2014 року за результатами розгляду скарги представника позивача від 22.02.2016 року;

- визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльність прокуратури Донецької області, яка полягала в невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків надати обґрунтовану відповідь на скаргу представника позивача;

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на отримання обгрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та частини 2 статті 308 Кримінального процесуального кодексу України (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки відповідно до норм статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управління господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому майна - гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

- стягнути з Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області ЄРДПОУ 08592158 за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження №0002670 від 26.12.2014 року в сумі 134 028 грн.

- визначити порядок виконання прийнятого судового рішення та вжити заходів для забезпечення його виконання;

- постановити окрему ухвалу про виявлені при вирішенні спору порушення законодавства та недоліки в діяльності прокуратури Донецької області.

Ухвалою суду від 25.09.2018р. позовна заява залишена без руху для приведення позову у відповідність вимогам ст. 175 ЦПК України.

04.10.2018 року в суд надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 на виконання ухвали суду про залишення позову без руху.

Ухвалою суду від 09.10.2018 року, позовна заява прийнята до розгляду в порядку загального позовного провадження та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди. Призначено підготовче судове засідання по справі.

06.11.2018р. в суд надійшов відзив Краматорської місцевої прокуратури на позовну заява ОСОБА_1 , з якого вбачається, що Краматорська місцева прокуратура не є юридичною особою, тому є неналежним позивачем по справі.

06.11.2018р. в суд надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Міністерства юстиції України. З пояснень вбачається, що на думку представника, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини Міністерства юстиції України не є належною третьою особою у даній категорії справ, оскільки не є юридичною особою та є структурним підрозділом Міністерства юстиції України. Окрім того, на думку представника, Міністерство юстиції не може бути залученим до участі у справі в якості третьої особи, оскільки позивачем не виконані вимоги пункту 4 статті 53 ЦПК України та позивачем у позовній заяві не зазначено про те, на які права чи обов`язки Мін`юста та яким чином може вплинути рішення суду у справі; Мін`юст не є учасником спірних відносин. Вважає, також, що вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди ґрунтуються винятково на не легалізованій в Україні методиці, сумнівних доказах, припущеннях, тому не підлягають задоволенню. Позивач, також не надав жодного рішення суду або іншого органу про задоволення скарги на рішення, дії чи бездіяльності слідчого або прокурора в кримінальному провадженні.

13.11.2018р. в суд надійшов відзив Прокуратури Донецької області на позовну заяву ОСОБА_1 з відзиву вбачається, що позов відповідач не визнає, оскільки позивачем не надані докази в підтвердження фактів порушення розумних строків досудового розслідування; щодо відповіді на звернення від 22.02.2016р. - зазначає, що відповідь на вказане звернення була направлена представнику позивача - Стулікову А.В. за № 3204-15/2127вих-16 від 09.03.2016, рішення про відмову у задоволенні скарги не оскаржувалося, тому є правомірним та чинним; в частині відшкодування моральної шкоди позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведений факт протиправних дій або бездіяльності відповідача; в частині вимог про визнання протиправною бездіяльності щодо недотримання розумних строків досудового розслідування - вказані вимоги не можуть бути предметом розгляду у межах цивільного судочинства, оскільки регулюється кримінальним процесуальним кодексом України. З цих підстав просить у задоволенні позову відмовити.

13.11.2018р. в суд надійшли письмові пояснення представника третьої особи - Міністерства юстиції України, в яких представник третьої особи просить відмовити у задоволенні позову у зв`язку з відсутністю доказів, які б підтверджували обставини, викладені позивачем у позовній заяві.

Ухвалою суду від 13.11.2018 року витребувані з прокуратури Донецької області (адреса: 87500, Донецька область, м.Маріуполь, вул.Університетська, 6) наступні документи: належним чином засвідчена копія заяви ОСОБА_1 від 06.12.2014 року про скоєння кримінального правопорушення за частиною 5 статті 191 КК України до Краматорського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області; належним чином засвідчену копію витягу з ЄРДР за №0002670 від 06.12.2014 року станом на 20.05.2015 року; належним чином засвідчена копія постанови про призначення групи прокурорів у кримінальному провадженні №0002670 від 06.12.2014 року, станом на 22.02.2016 року. Витребувана з Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз (адреса: 84112, Донецька область, м.Словянськ, вул.Поштова, 67) належним чином засвідчена копія висновку експерта №5254/24-5639/25 від 13.12.2012 року у кримінальній справі №40-11-032688, примірник якого знаходиться в матеріалах кримінального провадження №0002670 від 06.12.2014 року.

20.11.2018р. в суд надійшов повторний відзив на позов з Прокуратури Донецької області, в якому викладені обставини, зазначені у відзиві від 13.11.2018р.

04.12.2018р. в суд надійшли додаткові письмові пояснення представника Міністерства юстиції України, з яких вбачається, що позов вважає необгрунтованим, оскільки позивачем не надані належні докази щодо обставин, викладених у позову. В порядку ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може грунтуватися на припущеннях. В задоволенні позову просить відмовити.

04.12.2018р. в суд надійшла відповідь представника позивача - Стулікова А.В. на відзив відповідача по справі, з якого вбачається, що надане відповідачем відповідь на його скаргу від 22.02.2016р. він вважає необгрунтованою, оскільки в листі відсутня інформація щодо результатів розгляду скарги.

Ухвалою суду від 04.12.2018р. закрито підготовче провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог: Державна казначейська служба України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди. По справі призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 30.01.2019р. провадження по вказаній цивільній справі закрито, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Донецького апеляційного суду від 20.03.2019 року, апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якого діє Стуліков А.В. задоволена, ухвала Краматорського міського суду Донецької області від 30 січня 2019 року про закриття провадження по справі скасована, справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвалою Краматорського міського суду від 04.04.2019р. вказана цивільна справа прийнята до розгляду суддею Кравченко О.Ю. та призначено судове засідання.

Ухвалою суду від 26.04.2019 року задоволена заява головуючого судді Кравченко О.Ю. про самовідвід у вказаній справі на підставі ст.41 ч.1 ЦПК України, цивільна справа передана на розгляд іншому судді Краматорського міського суду, який визначається в порядку, встановленомуст.33 ЦПК України.

В порядку ст.33 ЦПК України, головуючим суддею по справі визначена суддя Ткачова С.М.

Ухвалою суду від 03.05.2019 року вказана позовна заява залишена без руху для приведення позову у відповідність ст.175 ЦПК України.

Ухвалою Краматорського міського суду від 24.05.2019р.

-залишена без розгляду позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, в частині позовних вимог: встановити факт порушення права ОСОБА_1 на отримання обгрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк відповідно до норм статті 40 Конституції України та ч.2 ст.308 КПК України. (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди); встановити факт порушення права ОСОБА_1 володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому майна - гарантованого нормами ст.41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року; встановити факт порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року. (як умова відповідальності відповідача за заподіяння моральної шкоди);

-призначена до розгляду в судовому засіданні позовна заява ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради з прав людини, Міністерство юстиції України Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди в частині позовних вимог про визнання бездіяльності неправомірною та стягнення моральної шкоди відповідно до ухвали суду від 09.10.2018р. про відкриття провадження по цивільній справі.

В апеляційному порядку вказана ухвала не оскаржена та набрала законної сили.

Ухвалою суду від 08.07.2019р. об`єднані в одне провадження цивільна справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Урядового уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди (справа № 234/14777/18, провадження № 2/234/2053/19) та цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, Секретаріат Уповноваженого у справах Європейського суду з прав людини про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, справа № 234/18487/18 (провадження № 2/234/1855/19). Об`єднаній справі присвоєний номер 234/14777/18 (провадження № 2/234/2053/19).

Таким чином, позові вимоги, з урахуванням ухвали суду від 08.07.2019р. про об`єднання справ, наступні:

-визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратруи Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків встановити розумні строк проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за результатами розгляду скарги представника позивача від 22.02.2016 року;

-визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратруи Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків надати обгрунтовану відповідь на скаргу представника позивача від 22.02.2016 року;

-стягнути з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року в сумі 134 028,00 грн.

-встановити факт порушення порушення права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, відповідно до норм статті 40 Конституції України;

- встановити факт порушення порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- встановити факт порушення права ОСОБА_1 на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому права, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- встановити факт порушення порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Протокольною ухвалою від 11.11.2019 визнана неявка представників третіх осіб Державної казначейської служби України, Міністерства фінансів України та Секретаріату Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини - неповажною, без повідомлення причин неявки та цивільна справа розглядається в порядку ч.3 ст.223 ЦПК України за відсутності цих сторін.

Протокольною ухвалою від 11.11.2019 визначено на підставі п.4 ч.3 ст.223ЦПК України,що цивільна справа слухається за відсутності позивача ОСОБА_1 та за участю представника позивача Стулікова А.В.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Слідчим відділом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_1 від 06.12.2014 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за фактом шахрайства по ч.1 ст.190 КК України, потерпілим у якому є ОСОБА_1 04.04.2016 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стулікова А.В. звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В., як до прокурора вищого рівня, зі скаргою в порядку ст.308 КПК України, про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та вирішення питання щодо допиту осіб з наступною перевіркою правдивості одержаних відомостей відповідними документами.

З метою отримання від Біжка С.В. відповіді на скаргу від 04.04.2016р. адвокат Стуліков А.В. 08.04.2016р. звернувся до керівника прокуратури з письмовою заявою.

Однак, в порушення ст.308 ч.2 КПК України, керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. надіслав Стулікову А.В. лист № 3204-15/3347 вих16. Відповідь була надана в порядку Закону України «Про звернення громадян», що суперечить вимогам ст.308 КПК України.

Даний факт був підтверджений 03.06.2016р. ухвалою слідчого судді по справі 234/5939/16к, якою зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. розглянути скаргу Стулікова Артура Вікторовича від 04.04.2016 року по кримінальному провадженню №0002670 від 06.12.2014 року протягом трьох днів і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, про результати розгляду скарги невідкладно письмово повідомити заявника.

10.06.2016р. керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. надіслав Стулікову А.В. лист № 3204-15/5051вих-16 про розгляд звернення. Відповідь була надана в порядку Закону України «Про звернення громадян», що суперечить вимогам ст.308 КПК України.

Вказаний лист, на думку позивача, є необгрунтованою відповіддю, оскільки не містить відомостей про факт розгляду скарги Стулікова А.В. та свідчить про умисне невиконання ухвали слідчого судді.

Позивач просить:

-встановити факт порушення його права на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, відповідно до норм статті 40 Конституції України;

- встановити факт порушення його права на справедливий суд в розумні строки, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- встановити факт порушення його права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому права, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року;

- встановити факт порушення його права на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Окрім того, в рамках вказаного кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за фактом шахрайства по ч.1 ст.190 КК України, потерпілим у якому є ОСОБА_1 , представник останнього - Стуліков А.В. 22.02.2016р. звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В., як до прокурора вищого рівня, зі скаргою в порядку ст.308 КПК України, про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та надання відповідних вказівок процесуальному керівнику у вказаному кримінальному провадженні для вчинення відповідних процесуальних дій.

В порушення вимог діючого законодавства керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. відповідь у встановлені строки не надав та не захистив його права, у зв`язку із чим позивач просить:

-визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків встановити розумні строк проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за результатами розгляду скарги представника позивача від 22.02.2016 року;

-визнати протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратруи Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків надати обгрунтовану відповідь на скаргу представника позивача від 22.02.2016 року;

-стягнути з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року в сумі 134 028,00 грн.

В частині позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення фактів: порушення порушення його права на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, порушення його права на справедливий суд в розумні строки, порушення його права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, порушення його права на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном, суд виходить з наступного.

Щодо встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, відповідно до норм статті 40 Конституції України, а саме на скаргу від 04.04.2016 року.

Слідчим відділом Краматорського ВП ГУНП в Донецькій області за заявою ОСОБА_1 від 06.12.2014 року проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за фактом шахрайства по ч.1 ст.190 КК України, потерпілим у якому є ОСОБА_1 04.04.2016 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Стулікова А.В. звернувся до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В., як до прокурора вищого рівня, зі скаргою в порядку ст.308 КПК України, про вжиття заходів щодо дотримання розумних строків проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та вирішення питання щодо допиту осіб з наступною перевіркою правдивості одержаних відомостей відповідними документами.

Відповідь на вказану скаргу була направлена заявнику 18.04.2016 року листом № 3204-15/3347 вих16.

03.06.2016р. ухвалою слідчого судді по справі 234/5939/16к, зобов`язано керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. розглянути скаргу Стулікова А.В. від 04.04.2016 року по кримінальному провадженню №0002670 від 06.12.2014 року протягом трьох днів і в разі наявності підстав для її задоволення надати відповідному прокурору обов`язкові для виконання вказівки щодо строків вчинення певних процесуальних дій або прийняття процесуальних рішень, про результати розгляду скарги невідкладно письмово повідомити заявника.

Вказана ухвала надійшла до Краматорської місцевої прокуратури 09.06.2016 року.

10.06.2016р. керівник Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. надіслав Стулікову А.В. лист № 3204-15/5051вих-16 про розгляд звернення.

ЗверненняСтулікова А.В. розглянуто керівником Краматорської місцевої прокуратури з дотриманням строків, встановлених ст.20 Закону України «Про звернення громадян», тому суд не вбачає порушення права ОСОБА_1 на отримання обґрунтованої відповіді від посадової особи органу державної влади у встановлений законом строк, відповідно до норм статті 40 Конституції України.

Згідно ст.17 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних відносин, прокурори здійснюють свої повноваження у межах, визначених законом, і підпорядковуються керівникам виключно в частині виконання письмових наказів адміністративного характеру, пов`язаних з організаційними питаннями діяльності прокурорів та органів прокуратури. Адміністративне підпорядкування прокурорів не може бути підставою для обмеження або порушення незалежності прокурорів під час виконання ними своїх повноважень.

Згідно ч.3 ст.17 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних відносин, під час здійснення повноважень, пов`язаних з реалізацією функцій прокуратури, прокурори є незалежними, самостійно приймають рішення про порядок здійснення таких повноважень, керуючись при цьому положеннями закону, а також зобов`язані виконувати лише такі вказівки прокурора вищого рівня, що були надані з дотриманням вимог цієї статті. Прокурори вищого рівня мають право давати вказівки прокурору нижчого рівня, погоджувати прийняття ним певних рішень та здійснювати інші дії, що безпосередньо стосуються реалізації цим прокурором функцій прокуратури, виключно в межах та порядку, визначених законом.

Згідно ст.45 Закону України «Про прокуратуру», в редакції Закону, чинній на момент виникнення спірних відносин, рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу можуть бути оскаржені виключно в порядку, встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України. Якщо за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність прокурора в межах кримінального процесу встановлено факти порушення прокурором прав осіб або вимог закону, таке рішення може бути підставою для дисциплінарного провадження.

На підставі вищенаведеного, суд вважає, що позовні вимоги, в цій частині є необгрунтованими та не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд виходить з наступного.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - ЄКПЛ або Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Ратифікація Конвенції відбулася на підставі Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 р.; Конвенція набула чинності для України 11.09.1997 р.

Ратифікувавши Конвенцію та протоколи до неї, держава передусім зобов`язалася гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції та цих протоколах. У пункті 1 частини першої Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 р., на підставі якого відбулася ратифікація Конвенції та окремих протоколів до неї, зазначено, що: «Україна повністю визнає на своїй території […] щодо визнання обов`язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції».

Так, згідно ухвали Європейського суду з прав людини «щодо прийнятності Заяви № 6778/05 «МПП "Голуб" проти України» від 18 жовтня 2005 р.» - «Стосовно питання доступу до суду Суд повторює, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (див, справу «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 р., серія А № 18, п. 28-36). Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги, оскільки за своєю природою це право вимагає регулювання з боку держави, яка щодо цього користується певними межами самостійного оцінювання. Проте, право доступу до суду не може бути обмежене таким чином або такою мірою, що буде порушена сама його сутність. Ці обмеження не будуть сумісними з п. 1 статті 6, якщо вони не мають легітимної мети та не є пропорційними між використаними засобами та досягнутими цілями (див., між інших джерел, рішення у справі «Brulla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 р., п. 33).

У рішенні «Меньшакова проти України» (Menshakova v. Ukraine, заява № 377/02) від 8 квітня 2010 року, ЄСПЛ також виклав конвенційні стандарти стосовно доступу до суду. 52. Суд повторює, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Таким чином, він втілює в собі «право на суд», яке, згідно з практикою Суду, включає в себе не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (див., наприклад, рішення у справі «Кутіч проти Хорватії» (Kutic v. Croatia), заява № 48778/99, п. 25, ЕСПЛ 2002-ІІ).

Для того, щоб право на доступ до суду було ефективним, особа повинна мати чітку фактичну можливість оскаржити діяння, що становить втручання у її права (див. рішення «Беллет проти Франції» (Bellet v. France) від 4 грудня 1995 року, серія A, № 333-Б, ст. 42, п. 36). […]

З урахуванням обставин справу, суд не вбачає фактів порушення права ОСОБА_1 на справедливий суд в розумні строки, відповідно до вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у зв`язку із чим позовні вимоги, в цій частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щощо встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой» належного йому права, гарантованого нормами статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд виходить з наступного.

Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Структуру статті 1 Першого протоколу, складають 3 норми, а саме «три норми»: Ця стаття містить три окремі норми. Перша норма, яка має загальний характер, проголошує принцип мирного володіння майном; друга норма стосується випадків позбавлення майна і підпорядковує його певним умовам - вона міститься в другому реченні частини першої. Третя норма визнає, що держави мають право, зокрема, контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вони вважають необхідними для забезпечення такої мети; ця норма міститься в частині другій. Перед тим як з`ясувати, чи було дотримано першу норму, Суд повинен встановити застосовність у цій справі решти двох норм. Рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) від 23 вересня 1982 р., заяви №№ 7151/75; 7152/75, серія А, № 52.

Щоб скористатися захистом статті 1 Першого протоколу, особа повинна мати хоч якесь право, передбачене національним законодавством, яке може вважатися правом власності з точки зору Конвенції.

Як і поняття «цивільних прав і обов`язків», концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві: певні інші права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися «правом власності», а відтак і «майном»148. Отже, при з`ясуванні змісту поняття «майно» недостатньо керуватися національним законодавством держав-учасниць Конвенції. Щоб вирішити питання щодо застосування статті 1 Першого протоколу до Конвенції до конкретної справи, Суд повинен з`ясувати, чи надають обставини справи в цілому заявнику право на самостійний інтерес, що захищається цією статтею.

Позивач зазначає, що має місце порушення його права на володіння, користування і розпорядження своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності - майном ТОВ «Украгропромстрой» шляхом реалізації його права на участь в управлінні господарським товариством та доходу від використання ТОВ «Украгропромстрой».

Однак, при цьому позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження його права власності на майно ТОВ «Украгропромстрой», натомість, згідно Інформації з Державного реєстру речових прав від 10.07.2019р. власниками спірних об`єктів нерухомості у вигляді: земельної ділянки АДРЕСА_1 , об`єкту житлової нерухомості на цій ділянці, будинку АДРЕСА_2 є інші особи.

Таким чином, в даному випадку, суд не вбачає порушень прав ОСОБА_1 щодо власності та підстав застосування статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, у зв`язку із чим позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

В частині позовних вимог щодо встановлення факту порушення права ОСОБА_1 на ефективний правовий засіб захисту права мирно володіти своїм майном відповідно до статей 1, 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно ст. 1 Конвенції, високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

Згідно ст.13 Конвенції "Право на ефективний засіб юридичного захисту"

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Зміст поняття «ефективний засіб правового захисту" Стаття 13 Конвенції гарантує "ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі" кожному, чиї права і свободи, що викладені в Конвенції, було порушено.

Європейський суд дійшов висновку, що захист, який пропонується в статті 13, має поширюватись на всі випадки обгрунтованих заяв про порушення прав і свобод, які гарантуються Конвенцією(Класс та інші проти Федеративної Республіки Німеччини (1978)). У справі Сільвер та інші проти Сполученого Королівства (1983) Суд навів таке роз`яснення:

"Коли особа, наводячи аргументи, звертається із заявою про порушення гарантованих Конвенцією прав і свобод, вона повинна мати засоби правового захисту у відповідному національному органі як для того, щоб її питання було вирішене, так і з метою одержання, в разі необхідності, компенсації."

Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Разом із тим, позивач ОСОБА_1 не надав суду належних, допустимих, достатніх і достовірних доказів щодо порушення його прав, у зв`язку із чим позовній вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

Окрім того, згідно постанови Пленуму ВСУ № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах, що мають юридичне значення», розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням

спору про право.

Позовна заява ОСОБА_1 про встановлення фактів порушення його прав, не містить обґрунтувань щодо наявності або відсутності іншого порядку їх встановлення, а зазначає, що встановлення даних фактів має юридичне значення для стягнення компенсації за заподіяння моральної шкоди, тобто пов`язує їх встановлення з наступним вирішенням спору про право.

В частині позовних вимог про визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратури Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко С.В. його службових обов`язків встановити розумні строки проведення слідчих дій відповідними прокурорами при процесуальному керівництві досудового розслідування кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року за результатами розгляду скарги представника позивача від 22.02.2016 року та визнання протиправною, незаконною, неправомірною бездіяльності Прокуратруи Донецької області, яка полягала у невиконанні керівником Краматорської місцевої прокуратури Біжко Сергієм Віталійовичем його службових обов`язків надати обгрунтовану відповідь на скаргу представника позивача від 22.02.2016 року, суд виходить з наступного

22.02.2016 року представник позивача Стуліков А.В. на особистому прийомі звернувся зі скаргою до керівника Краматорської місцевої прокуратури Біжка С.В. щодо дотримання розумних строків досудового розслідування .

На вказану скаргу керівником Краматорської місцевої прокуратури направлена відповідь від 09.03.2016 року № 3204-15/2127вих16, в якій зазначено, що підстав для вжиття відповідних заходів не вбачається.

З урахуванням обставин справи, суд вважає надуманими доводи позивача про відсутність обґрунтованої відповіді на його скаргу, оскільки рішення про відмову у задоволенні скарги позивачем не оскаржувалося, тому суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині.

В частині позовних вимог про стягнення з Держави України за представництвом Прокуратури Донецької області моральну шкоду, спричинену протиправною бездіяльністю при досудовому розслідуванні кримінального провадження № 0002670 від 06.12.2014 року в сумі 134 028,00 грн. суд виходить з наступного.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені статтею 56 Конституції України, згідно якої кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, а також нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Крім того, статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди.

Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.

Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди за ст. ст. 1166, 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв`язок між протиправною дією та негативними наслідками.

Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно з п. 3 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Позивач зазначив в позові, що бездіяльністю відповідача йому було спричинено моральну шкоду, яка полягає у глибоких душевних стражданнях, яких він як фізична особа зазнав в зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього та в зв`язку із втратою та неможливістю протягом тривалого часу повернення його майна значної вартості, що викликало у нього протягом тривалого часу і в теперішній час сильні негативні почуття, які змінюються одне одним, а саме: почуття обурення, почуття невпевненості в майбутньому, почуття відчаю, почуття гніву.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. (ст. 76 ЦПК України).

Статтею 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що позивачем не доведено ані наявності незаконних рішень, дій чи бездіяльності визначеного ним кола осіб, ані заподіяння йому моральних страждань, ані причинного зв`язку між діями ( бездіяльністю ) заподіювача шкоди та самою завданою шкодою.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди відповідно до ст. ст. 1166, 1167, 1176 ЦК України вимагається наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу прокуратури, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, які підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст. ст. 77, 81 ЦПК України).

Оскільки для виникнення зобов`язання по відшкодуванню шкоди в порядку ст. 1176, 1167 ЦК України необхідна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов`язком позивача (ст.ст. 12, 81 ЦПК України).

Отже, позивач повинен надати докази як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення йому моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Належних та допустимих доказів того, що судовим рішенням встановлена вина відповідача та його бездіяльність визнана неправомірною позивачем не надано, тобто вину відповідача в спричиненні моральної шкоди позивачеві не доведено, а тому відсутні підстави для відшкодування моральної шкоди.

5. Позиція суду.

В порушення вимог ст.ст.76-83 ЦПК України, позивачем не надано належних допустимих, достовірних та достатніх доказів щодо обставин, викладених у позовних заявах, у зв`язку із чим, суд вважає позовні вимоги необгрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11,76-83, 141,263-265ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Держави Україна за представництвом Прокуратури Донецької області, Краматорської місцевої прокуратури, треті особи без самостійних вимог Державна казначейська служба України, Міністерство фінансів України, Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Міністерство юстиції України, про визнання бездіяльності неправомірною, встановлення фактів, що мають юридичне значення та стягнення моральної шкоди, відмовити.

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалені, проголошені та вручені 10.12.2019. Повний текст рішення виготовлений 15.12.2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту рішення до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд.

ОСОБА_1 , рнокпп НОМЕР_1 , АДРЕСА_3 ;

Стуліков Артур Вікторович , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_4 ;

Прокуратура Донецької області, , вул.. Університетська б.6, м. Маріуполь, Донецької області, 87500;

Державна казначейська служба України , , вул.. Бастіонна б.6, м. Київ,01601;

Міністерство фінансів України, , вул.. Грушевського б.12/2, м. Київ,01008;

Секретаріат Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, , вул. Інститутська б.21/8, м. Київ,01008;

Міністерство юстиції України, , вул. Городецького б.13, м. Київ,01001.

Суддя Краматорського міського суду С. М. Ткачова