Справа № 204/5317/18
Провадження № 2/204/135/19
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
29 січня 2019 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська в складі:
головуючої судді Токар Н.В.,
при секретарі Невеселій К.А.,
за участю представника позивача адвоката ОСОБА_1,
за участю третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у судовому засіданні в залі суду у м.Дніпро цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування державної реєстрації, -
У липні 2018 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2, в якій просив:
- стягнути з відповідача судові витрати.
В обґрунтування позовної заяви, позивач вказав на те, що їй, як співвласниці двокімнатної квартири № 35, що розташована в будинку № 19а по вул. Будівельників в м. Дніпрі, належало: 1/2 частка квартири на підставі свідоцтва про право власності від 19.06.2013 року, зареєстрована в реєстрі за № 764, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, а також 2/6 частки квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 766, виданого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, а всього 5/6 часток квартири. Другим співвласником квартири є ОСОБА_2, якому належить 1/6 частка квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Після смерті чоловіка, який помер 08.12.2012 року, позивач залишилася проживати в квартирі одна, зареєстрована там була одна. Стан здоровя позивача значно погіршився, позивачу було дуже важко пересуватися, виходити за межі квартири, вона майже, не могла. Сини ОСОБА_8 та ОСОБА_2 навідували позивача, допомагали позивачу, привозили продукти харчування, виводили на вулицю, однак за браком часу не могли робити це щоденно, а без сторонньої допомоги позивач обходитися не могла. Оскільки сини не могли щоденно знаходитися разом з позивачем, син - ОСОБА_8 запропонував найняти жінку, яка б здійснювала догляд за позивачем. У 2016 році син - ОСОБА_8 повідомив, що знайшов жінку, яка погодилася доглядати за нею. Син сказав, щоб жінка доглядала за позивачем необхідно поїхати до нотаріуса, де підписати документи з цього приводу, на що позивач погодилася. Син показував позивачу, якусь жінку, яка повинна була їй допомагати, але ця жінка ні в чому позивачу не допомагала, більше позивач, після підписання документів, її не бачила. ОСОБА_8 сам займався оформленням всіх документів, позивач довіряла йому в повному обсязі. Разом з сином позивач їздила до нотаріуса, де підписувала якісь документи. До 2017 року сини ОСОБА_8 та ОСОБА_2 продовжували доглядати за позивачем. У грудні 2017 року ОСОБА_8 раптово зник, без будь - яких пояснень. Пізніше ОСОБА_2 дізнався, що у листопаді 2016 року позивач подарувала 5/6 часток своєї квартири ОСОБА_4, яка позивачу не відома, належну частку квартири позивач нікому не дарувала, у звязку з чим вимушена звернуться до суду.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву в повному обсязі, просив її задовольнити, посилаючись на підстави, зазначені в ній, та не заперечував проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач не зявилася в судове засідання без поважних причин; належним чином була повідомлена про дату, час і місце судового засідання; не подала відзив; представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи та ухвалення заочного рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, та у звязку з ненаданням відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити.
Третя особа - приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, надавши через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності.
Вислухавши сторони, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у звязку з наступним.
В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 19.06.2013 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, належить 1/2 частка квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.14).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2013 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на 5/6 частину квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.14а).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2013 року спадкоємцями майна - квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, який помер 08 грудня 2012 року, є його дружина ОСОБА_3, та син ОСОБА_2, у тому числі з урахуванням 1/3 частини, від якої відмовився ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3.
Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири АДРЕСА_1, яка належить спадкодавцю на підставі договору купівлі продажу нерухомого майна, посвідченого Директором Товарної біржі «Катеринославська», 01 вересня 1997 року.
Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна виданого ОСОБА_2, що складає 1/6 частку в квартирі (арк.с.16).
Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ОСОБА_2 належить на праві приватної власності 1/6 частка квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.17).
Відповідно до договору дарування 5/6 часток квартири від 18 листопада 2016 року ОСОБА_3 безоплатно передала у власність ОСОБА_4 належні їй на праві особистої приватної власності 5/6 часток квартири № 35, що знаходиться за адресою: місто Дніпро, вулиця Будівельників, 19а (арк.с.6-7).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 5/6 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 18.11.2016 року зареєстровано за ОСОБА_4 (арк.с.12-13).
Відповідно до повідомлення ДЗ «Спеціалізована багатопрофільна лікарня № 1 Міністерства охорони здоровя України» від 16.05.2018 року № 33, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться на обліку в поліклініці ДЗ «СБЛ № 1 МОЗ України» з діагнозом: «ІХС: дифузний кардіосклероз. Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ст., ризик (високий) СН І ст. NYNA ІІ ф.к. Деформуючий остеоартроз обох колінних суглобів ІІІ ст. Порушення функції опори та пересування ІІ ст. Післяоперацйний гіпотиреоз середнього ступеню важкості, субкомпенсований. Дисциркуляторна енфевалопатія ІІ-ІІІ ст., з вираженим когнітивним дефіцитом на фоні атрофічного процесу головного мозку. Дані процеси спостерігались з 2015 року. За станом здоровя потребує сторонньої допомоги та догляду за нею (арк. с.19).
Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ст.16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Пунктом 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 « Про судову практику розгляду судових справ про визначення правочинів недійсними» передбачено, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину ( ст. 229 ЦК ), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Тому в кожній справі про визнання правочину недійсним суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочину недійсним і настання певних юридичних наслідків.
Згідно ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.
Відповідно до змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не вважається договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.
Отже, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування тощо.
Наявність чи відсутність помилки, тобто неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування.
Лише в разі встановлення цих обставин норми ч.1 ст.229 та ст.ст.203, 717 ЦК України у сукупності вважаються правильно застосованими.
Аналогічний правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-372цс16.
Матеріалами справи встановлено, поясненнями учасників підтверджено, що ОСОБА_3 є особою похилого віку (ІНФОРМАЦІЯ_1), в силу якого потребує сторонньої допомоги, іншого житла, крім подарованого, не має, фактична передача вказаної нерухомості за договорами дарування так і не відбулася, а тому, суд приходить до висновку, що позивач, укладаючи спірний договір дарування, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов'язків сторін за договором.
Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Таким чином, позивачем підтверджено, що нею договір дарування 5/6 квартири був підписаний під впливом помилки щодо обставин, які мають істотне значення - природи правочину та її прав і обовязків володіння і користування, у звязку з чим позов підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 00 коп.
На підставі вищевикладеного, керуючисьст.ст.12,13 15,16,76-82,141,258,259,263-265,273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 202, 203, 215, 229, 717 ЦК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору дарування квартири недійсним та скасування державної реєстрації задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 1409 (одна тисяча чотириста девять) грн. 00 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Н.В. Токар