Дата документу 06.08.2019 Справа № 320/508/17-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є. у. № 320/508/17 Головуючий у 1 інстанції: Бахаєв І.М.
№ провадження Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
22ц/807/123/19
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Ващенко З.С.,

розглянувши апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та визначення місця проживання малолітньої дитини, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області, та служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що між ним та ОСОБА_3 10.07.2013 року було укладено шлюб. Від цього шлюбу вони мають дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 06.06.2016 року шлюб між ними було розірвано, дитина залишилась проживати з матір`ю та бабцею - ОСОБА_1 у місті Мелітополь. Позивач проти цього не заперечував, бажав спілкуватись з дитиною, але переїхав за місцем роботи у м. Київ та, враховуючи малий вік дитини та неприязні відносини з колишніми дружиною та тещею, чекав поки дитина підросте, щоб можна було її забирати та спілкуватись з сином без їхньої участі.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, син залишився з ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_5 сторони дійшли згоди, що для запобігання травмування психіки дитини він буде їм допомагати, налагодить контакт з сином та згодом забере дитину до себе. Посилався на те, що відповідач категорично відмовлялась віддавати йому дитину.

На підставі зазначеного просив ухвалити рішення суду, яким відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідача ОСОБА_1 , яка проживає у приватному будинку АДРЕСА_1 , та передати дитину йому, в цій частині допустити негайне виконання.

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини усіх доходів (а.с. 45, т.1).

В обґрунтування зустрічного позову зазначила, що її донька ОСОБА_6 (шлюбне прізвище - ОСОБА_7 ) уклала шлюб з ОСОБА_2 , від цього шлюбу у них народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У 2016 році шлюбні відносини між сторонами погіршились, що призвело до розпаду сім`ї. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду 06.06.2016 року шлюб Ткаченків було розірвано, ОСОБА_5 переїхала до неї разом з дитиною.

Рішенням суду з ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання дитини та кошти на утримання ОСОБА_5 до досягнення дитиною трьох років. Зазначене рішення суду ОСОБА_2 не виконував, матеріально її доньці та онуку не допомагав, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість по сплаті аліментів на дитину станом на 31.12.2016 року у сумі 52776,26 грн. та на утримання дружини 33 087,94 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла, а її дитина залишився проживати разом з нею у належному їй будинку. Через деякий час після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 заявив про намір забрати сина до себе.

Крім того, за життя ОСОБА_5 ОСОБА_8 відмовився надавати згоду на реєстрацію дитини за місцем проживання матері, внаслідок чого ОСОБА_5 була змушена звертатись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини, однак, його було повернуто у зв`язку з порушенням правил підсудності при звернені до суду. Подати позов до належного суду вона не за життя не встигла.

ОСОБА_2 не цікавиться життям та розвитком дитини, не виконує своїх батьківських обов`язків по відношенню до свого сина ОСОБА_4 .

На підставі викладеного просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 та визначити місце проживання ОСОБА_4 разом з нею, а також стягнути з нього аліменти на утримання дитини.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визначено місце проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає АДРЕСА_1 , за вказаною адресою проживання ОСОБА_1 .

В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у позбавленні ОСОБА_2 батьківських прав та в цій частині ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення його позовних вимог та часткового задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 . Судове рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 щодо позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав залишити без змін. Ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення з огляду на таке.

За приписами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Частиною 1 ст. 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відповідно до статті 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

За приписами статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження.

Статтею 14 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Статтею 161 СК України передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Положеннями статей 151 та 163 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання малолітніх дітей та на те, щоб вони проживали з ними.

Права батьків, у тому числі тих, хто живе окремо від дитини, на виховання дитини і спілкування з нею можуть бути обмежені лише законом (статті 153 і 157 СК України).

Якщо дитина утримується особою не на законних підставах, суди можуть за позовом батьків постановити рішення про відібрання та повернення дитини, якщо буде встановлено, що це не суперечить інтересам дитини (статті 162 та 163 СК України).

Рішення про визначення місця проживання дитини повинно прийматися першочергово із урахуванням інтересів самої дитини.

Так, статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі.

У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка.

Право на свободу вибору місця проживання кожному гарантоване ст. 33 Конституції України.

За ч. ч. 1, 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 160 СК України).

Згідно з положеннями ч.1 ст. 160 та ч.1, ч.2 ст. 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, може своєю аморальною поведінкою зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України" при вирішенні спору між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов`язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх.

При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей (п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України").

Підлягають врахуванню також положення ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Так, за ч.1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі "М. С. проти України", заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Судом першої інстанції встановлено, що 10.07.2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 укладено шлюб, від цього шлюбу народилась дитина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (т. 1, а.с. 54,55).

Шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 06.06.2016 року у справі №320/1655/16-ц (т. 1 а.с.15-16).

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини усіх доходів щомісячно, але не менш ніж 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.08.2014 року та до його повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 включно. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 на її утримання в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року та до досягнення сином - ОСОБА_4 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 25.02.2015 року рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 24.11.2014 року у справі № 320/8322/14-ц за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та коштів на утримання змінено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08.08.2014 року та до досягнення сином ОСОБА_4 трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 (т.1 а.с.59-60).

ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 15.11.2016 року (т.1 а.с.17).

Згідно з довідкою Відділу з питань реєстрації місця проживання Дніпровської РДА про реєстрацію місця проживання особи №34/1085 від 15.11.2016 року ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.14).

Як встановлено судом, відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов сім`ї №266 від 01.11.2016 року, складеного комісією служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 проживає за адресою: АДРЕСА_2 , у разом з цивільною дружиною ОСОБА_9 , сином цивільної дружини ОСОБА_10 , 2010 року народження, матір`ю ОСОБА_11 , у двокімнатній квартирі, в якій створені належні умови для проживання та виховання малолітньої дитини (т.1 а.с.18-19).

Згідно з довідками №266 від 01.11.2016 року, №102/10 від 01.10.2017 року, виданими ЖБК «Арсеналець-5», за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_11 (власниця), ОСОБА_12 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 ; проживають: ОСОБА_11 - баба, ОСОБА_2 , його цивільна дружина - ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , 2010 року народження, ОСОБА_4 не проживає (т.1, а.с.18-19).

Згідно з довідкою про доходи ТОВ «ВАЛНОРД» ОСОБА_2 працює на посаді директора, сума доходу за період з грудня 2016 року по лютий 2017 року без врахування аліментів становить 8495,20 грн. (т.1 а.с.134), при цьому, з довідки не вбачається відрахування аліментів із заробітної плати ОСОБА_2 Наказом №007-к від 04.04.2018 року ОСОБА_2 призначено на посаду заступника начальника відділу ТОВ «СЛ СОФТ» (т.2 а.с.231).

На виконання ухвали Мелітопольського міськрайонного суду від 18.04.2018 року з ТОВ «Берлайн» надійшов лист №15 від 05.05.2018 року, згідно якого ОСОБА_2 за сумісництвом працює на посаді інженера з 01.01.2016 року по теперішній час включно. Послуги надавав на підставі як цивільного, так і трудового законодавства України, усього за період з 01.01.2016 року по 30.04.2018 року включно ОСОБА_2 було нараховано та виплачено заробітну плату у сумі 52 722,00 грн. Утримання із заробітної плати ОСОБА_2 грошових коштів у якості аліментів на сина ОСОБА_4 за вказаний період не проводилось. До листа додано Довідку про розмір заробітної плати ОСОБА_2 (т.3 а.с.1,2).

Крім того судом на підставі довідки Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.02.2017 №2064 встановлено, що ОСОБА_2 , перебуває на обліку Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію в зв`язку з втратою годувальника з 22.09.2016 року в розмірі 1247,00 грн. (т. 2 а.с.75,91), яка з 18.05.2017 року складає 1312,00 грн., а з 01.10.2017 року - 1452,00 грн.(т. 3 а.с.14).

Згідно з випискою по картці/рахунку НОМЕР_4 (по якій надходження: нарахування відсотків на залишок коштів за договором, пенсія, соціальна допомога), виданої на ім`я ОСОБА_2 , за період з 14.11.2016 по 14.11.2017 року усього надходжень - 17755,21 грн., за період з 01.01.2017 по 13.04.2018 року надходжень 25 635,64 грн., витрат - 113,95 грн., за період з 01.03.2017 по 29.05.2018 року надходжень 22 381,52 грн., витрат -122,35 грн., залишок на кінець періоду 28567,47 грн. (т. 2 а.с.76-78, 229, т. 3 а.с.15-17).

ОСОБА_9 працює у ФОП ОСОБА_15 на посаді баристи з 03.03.2017 року з окладом 3250,00 грн. на місць (т.1 а.с.210), за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с.211).

Згідно з довідкою про доходи, виданою Управлінням поліції охорони в м. Києві 23.03.2017 року, ОСОБА_11 мати позивача працює на посаді чергового пульту та за період з вересня 2016 року по лютий 2017 року загальна сума отриманого нею доходу склала 28 948,21 грн. (т. 1 а.с.209).

Матеріали справи містять роздруківку онлайн-заявки на оформлення дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в дитячий навчальний заклад №275 за адресою: м. Київ, вул. Ялтинська, 10/14 та дитячий навчальний заклад №385 за адресою: м. Київ, вул. Сормовська, 5 (т. 1 а.с.213).

08.06.2017 року головним державним виконавцем Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №52031710 за виконавчим листом №320/8322/14, виданим 02.04.2015 року, про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання дитини ОСОБА_4 у зв`язку зі смертю стягувача ОСОБА_5 Заборгованість до досягнення сином повноліття, а саме: до 08.05.2032 року, складає 40 808 грн. (т. 2 а.с.205). Доказів скасування зазначеної постанови державного виконавця ДВС матеріали справи не містять.

Постановою головного державного виконавця Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 09.06.2017року закінчено виконавче провадження ВП №52031751 за виконавчим листом №320/8322/14, виданим 02.04.2015 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на користь ОСОБА_5 на її утримання у зв`язку зі смертю стягувача ОСОБА_5 Заборгованість до досягнення сином трирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 складає 35 349,94 грн. (т. 1 а.с.234). Доказів скасування зазначеної постанови державного виконавця ВДВС матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції також встановлено та підтверджується довідкою голови квартального комітету №56 від 04.12.2016 року, що ОСОБА_1 мешкає за адресою: АДРЕСА_3 разом з чоловіком ОСОБА_16 та онуком ОСОБА_17 (т. 1 а.с.57). За місцем проживання ОСОБА_1 характеризується позитивно, виявляє любов та піклування до онука, бере активну участь у його вихованні (т. 1 а.с.76).

Домоволодіння АДРЕСА_3 належить ОСОБА_1 на праві приватній власності на підставі договору купівлі продажу від 11.06.2000 №0134/2441 (т. 1 а.с. 80).

ОСОБА_1 працює на посаді медичної сестри загальної практики в КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №12, за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с.75). Відповідно до довідки про доходи №31 від 01.03.2017 загальна сума доходу ОСОБА_1 з 01.09.2016року по 28.02.2017 року становить 24 483,06 грн. (т. 1 а.с.77).

ОСОБА_18 отримує пенсію за віком, яка за період з липня 2016 року по грудень 2016 року склала 10 206,24 грн., що підтверджується довідкою Мелітопольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України №1532/2 (т. 1 а.с. 78).

За змістом довідки, виданої 06.03.2017 року ОСОБА_1 , ОСОБА_4 з 24.02.2017 року відвідує дитячий садок «Почемучка» з 24.02.2017 року та зареєстрований в електронній черзі дітей на прийняття в дошкільний навчальний заклад №43 «Сонечко» комбінованого типу Мелітопольської міської ради в 2017 році (т. 1 а.с.73,74).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 , з народження знаходиться на обліку на дільниці №17 амбулаторії №12 з діагнозом: «харчова алергія». Згідно довідки КУ «Центр первинної медико-санітарної допомоги №2» Амбулаторія загальної практики сімейної медицини №12 від 09.03.2017 року при багаторазових оглядах дитини в амбулаторії та на дому батько не був присутнім (т. 1 а.с.69). Відповідно до висновку лікаря генетика КУ «Обласний медичний центр репродукції людини» ЗОС від 26.09.2017 року на момент огляду дитини ОСОБА_4 , 2014 року народження, даних за симптомом морфана та метохондріальної дисфункції не має. (т. 2 а.с.89).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення зазначеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Європейський суд з прав людини у справі "Хант проти України" від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має грунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Сама по собі наявність заборгованості по сплаті аліментів, не може вважатися безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вимога позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 про застосування до ОСОБА_2 крайнього заходу впливу - позбавлення батьківських прав задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що батько дитини ОСОБА_2 ніколи не втрачав інтерес до дитини ОСОБА_19 .

З матеріалів справи вбачається, що між батьками ОСОБА_4 існував спір про визначення місця проживання дитини. Так, 06.07.2016 року ОСОБА_5 зверталась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до Мелітопольської міської ради, ОСОБА_2 , за участі третьої особи органу опіки та піклування Мелітопольської міської ради, про визначення місця проживання дитини (т.1 а.с.65-68), однак його було повернуто у зв`язку з порушенням правил підсудності при зверненні до суду, подати позов до належного суду за життя ОСОБА_5 не встигла.

Матеріали справи містять чисельні заяви ОСОБА_2 на ім`я Президента України, Прем`єр міністра України, Міністра внутрішніх справ України, Генерального прокурора України, Уповноваженого Президента України з прав дитини, Міністерства молоді та спорту, Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради, начальника Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації з проханням у сприянні в поверненні йому сина ОСОБА_4 від ОСОБА_1 від 11.11.2016 року, 18.11.2016 року (т. 1 а.с.95-96, 100-101) з наданими відповідями на звернення: Служби у справах дітей Мелітопольської міської ради №01-08/2-3156/02 від 21.11.2016 року та заступника Мелітопольського міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради від 05.12.2016 №Т-1898/з (т. 1 а.с.97-98,102-103); Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № від 07.12.2016року (т. 1 а.с.110); служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради №069-069/Т-136-290 від 09.12.2016 року (т. 1 а.с.111); Міністерства соціальної політики України №2558/0/142-16 від 16.12.2016року (т. 1 а.с.112); виконавчого комітету Мелітопольської міської ради №Т-1969/з від 14.12.2016 року (т.1 а.с.113); Уповноваженого Президента з прав дитини Адміністрації Президента України №32-04/2697 від 16.12.2016 року (т. 1 а.с.114).

При цьому відповідач характеризується позитивно, не зловживає алкогольними напоями чи наркотичними засобами, має місце проживання, бажає піклуватись і виховувати свою дитину, що підтверджується характеристиками з місця проживання та роботи ОСОБА_2 , змістом медичних довідок від 04.07.2017 року про проходження обов`язкового попереднього та періодичного психіатричних оглядів та профілактичного наркологічного огляду (т.1 а.с.73, 22, 24,135).

В той же час матеріали справи свідчать про наявність неприязних стосунків між колишнім подружжям а також між позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_1 та колишнім зятем ОСОБА_2 .

Судом першої інстанції взято до уваги зміст листів Служби у справах дітей Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації №103008-625 від 06.03.2017 року та Дніпровського управління поліції ГУНП України в м. Києві №Т-927/125/50-2017 від 15.03.2017року, наданих на звернення ОСОБА_2 щодо скарг ОСОБА_1 , відповідно до яких підстави для притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП відсутні (т. 1 а.с.125,126,128). При цьому у листі Дніпровського управління поліції ГУНП України в м. Києві №Т-927/125/50-2017 від 15.03.2017 року зазначено, що ОСОБА_1 перешкоджає ОСОБА_2 бачитись з сином, чим порушує його право, як батька (т. 1 а.с.205).

Крім того, як вбачається з наданих ОСОБА_1 пояснень від 04.01.2017 року на ім`я начальника служби у справах дітей Мелітопольської міської ради ОСОБА_20 Н. ОСОБА_21 , ОСОБА_1 не заперечує той факт, що вона відмовляється отримувати поштові переводи від ОСОБА_2 на утримання дитини ОСОБА_19 (т.2, а.с.219).

Посилання сторін на витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань, листи управління поліції та прокуратури щодо здійснення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України та заяви про вчинення кримінального правопорушення за ознаками ст.129 КК України суд першої інстанції правомірно не визнав належними доказами притягнення осіб до кримінальної відповідальності.

Вирішуючи спір в частині зустрічних позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, суд правомірно виходив з прав та інтересів дитини та, врахувавши Висновки органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №57/22 від 22.03.2018 року щодо відсутності підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_19 дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову в цій частині (т.2, а.с.236-237).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 і зміст оскаржуваного судового рішення в частині вказаних вимог зустрічного позову не дають підстав для висновку про те, що судом допущено порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що кошти, які ОСОБА_2 отримує як призначену пенсію дитини в зв`язку з втратою годувальника ОСОБА_5 в загальній сумі 23 109 грн., відповідач за зустрічним позовом використовує на свої потреби, колегія суддів вважає неприйнятним з огляду на таке.

Судом першої інстанції на підставі довідки Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 16.02.2017 №2064 встановлено, що ОСОБА_2 , перебуває на обліку Лівобережного об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію в зв`язку з втратою годувальника з 22.09.2016 року в розмірі 1247,00 грн. (т. 2 а.с.75,91), яка з 18.05.2017 року складає 1312,00 грн., а з 01.10.2017 року - 1452,00 грн. (т. 3 а.с.14).

Згідно виписки по картці/рахунку НОМЕР_4 (по якій надходження: нарахування відсотків на залишок коштів за договором, пенсія, соціальна допомога), виданої на ім`я ОСОБА_2 , за період з 14.11.2016 по 14.11.2017 року усього надходжень - 17 755,21 грн., за період з 01.01.2017 по 13.04.2018 року надходжень 25 635,64 грн., витрат - 113,95 грн., за період з 01.03.2017 по 29.05.2018 року надходжень 22 381,52 грн., витрат -122,35 грн., залишок на кінець періоду 28 567,47 грн. (т. 2 а.с.76-78, 229, т. 3 а.с.15-17).

Таким чином, кошти, які отримані ОСОБА_2 , як пенсія малолітнього сина ОСОБА_19 , в зв`язку з втратою годувальника, за період з 22.09.2016 року по 29.05.2018 року знаходяться на рахунку НОМЕР_4 та відповідачем на особисті потреби не використовувались.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 в оскаржуваній частині рішення фактично зводяться до іншої оцінки обставин справи та доказів, які відрізняються від зробленої судом першої інстанції, а саме: пояснень свідків, наданих в судових засіданнях; наявності та розміру заборгованості ОСОБА_2 по аліментах, вказаних в постановах державного виконавця ВДВС Дніпровського районного відділу Державної виконавчої служби міста Київ ГТУЮ у м. Києві від 08.06.2017 року та 09.06.2017року про закінчення виконавчих проваджень, які не оскаржувались сторонами виконавчого провадження та не були скасовані; довідок, виданих Житлово-будівельним кооперативом «Арсеналець», які містять підписи уповноважених осіб та печатки кооперативу; довідок про заробітну плату ОСОБА_2 , виданих відповідними підприємствами.

В частині відмови у стягненні аліментів ОСОБА_1 рішення суду не оскаржується.

Проте вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини з бабою ОСОБА_1 , а не з батьком ОСОБА_2 , у відношенні якого суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, суд не мотивував своє рішення в цій частині, обмежившись посиланням на: встановлення неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_2 по відношенню до сина; моральний та психологічний стан дитини; рівність прав батьків, залишивши поза увагою, що позивачем у цій частині є баба дитини, а ні його мати.

Матеріали справи містять консультації психолога КУ «Мелітопольська міська дитяча лікарня» від 17.11.2016 року та від 08.02.2017 року стосовно ОСОБА_22 , відповідно до змісту яких емоціонально-вольова та пізнавальна сфери дитини знаходяться в межах вікової норми, спостерігається сильний емоційний зв`язок з матір`ю, бабцею та дідом, на слово «батько» відсутній емоційний відклик (т. 1 а.с.70,71).

Однак, висновок спеціаліста не містить вказівки на те, чи давав на це згоду батько дитини і чи взагалі він знав про огляд психологом дитини.

При цьому у висновку психолога не зазначено, що спеціаліст була попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве свідчення спеціаліста за ст. 384 Кримінального кодексу України.

Крім того, саме постійне проживання дитини з матір`ю та бабою, проживання батька дитини в іншому місті та вік малолітнього ОСОБА_19 на думку колегії обумовили сильний емоційний зв`язок з матір`ю, бабцею та дідом та відсутність емоційного відклику на слово «батько».

Будь-яких доказів того, що спілкування з батьком викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, а спільне проживання негативно відобразиться на психо-емоційному стані дитини ОСОБА_19 та буде перешкоджати його нормальному розвитку, матеріали справи не містять та позивачем за зустрічним позовом не надано ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанцій.

Висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області №57/22 від 22.03.2018 року визнано доцільним визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_19 з батьком, який проживає за адресою: АДРЕСА_2 (т.2,а.с.236-237), проте, зазначаючи в рішенні про врахування цього висновку, суд не мотивував з яких саме підстав він з цим висновком не погодився.

З матеріалів справи вбачається, що сім`я батька дитини ОСОБА_2 , до якої входить позивач за первісним позовом, його мати ОСОБА_11 , цивільна дружина ОСОБА_23 є благополучною, має житло - ізольовану квартиру у м. АДРЕСА_4 , в якій створено необхідні умови для житлового проживання та виховання, всі члени сім`ї батька працюють та мають необхідний матеріальний дохід, а також спільно виховують дитину сина цивільної дружини ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Відповідно до змісту характеристики, наданої директором спеціалізованої школи №105, ОСОБА_14 , з 01.09.2016 року навчається у 1-Г класі. Батьки ОСОБА_24 та ОСОБА_2 відповідальні, піклуються про здоров`я, виховання, охайний вигляд дитини (т.1 а.с.212).

Таким чином, суд першої інстанції, не встановивши виключних обставин, що сім`я батька малолітнього ОСОБА_25 є особливо непридатною або неблагополучною для проживання дитини, а також що у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним, в порушення вимог ст.160 СК України та положень ч.1 ст.163 СК України, дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 , задовольнивши вимогу зустрічного позову ОСОБА_1 та визначивши місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_25 з нею а не з батьком.

За вказаних обставин рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, та задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання малолітньої дитини згідно зі ст.376 ЦК України підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про задоволення позову ОСОБА_2 про відібрання малолітньої дитини ОСОБА_4 , у ОСОБА_1 , та передачі його на виховання батькові ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 та відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Згідно з ч.ч.1,13 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України ОСОБА_2 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору, сплаченого за подання позовної заяви, в розмірі 640 грн., суми судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги, в розмірі 1057,21 грн., всього 1697,21 грн.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 18 червня 2018 року в цій справі в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання малолітньої дитини та передачі її на виховання батькові, за участю третьої особи: органу опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , яка проживає у будинку АДРЕСА_3 , та передати його на виховання батькові ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 1697 грн. 21 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 08 серпня 2019 року.

Головуючий:

Судді: