ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7532/19 Справа № 203/4655/15-ц Суддя у 1-й інстанції - Казак С. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Каратаєва Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів - Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.,

за участю секретаря судового засідання - Літвінової А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

03 серпня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором, що виникла станом на 01.07.2015 року в сумі 825260 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 735702 грн. 63 коп., заборгованості по відсотках в сумі 48788 грн. 93 коп., пені в сумі 1232 грн. 35 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 39286 грн. 20 коп. Також позивач просив стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.2-5, т.1).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №DNFMGK від 24 липня 2009 року, що виникла станом на 01 липня 2015 року в сумі 785723 грн. 61 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 735702 грн. 63 коп., заборгованості по процентам в сумі 48788 грн. 93 коп., пені в сумі 1232 грн. 35 коп. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору (а.с.93-96, т.3).

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою. Просить скасувати рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи щодо пропуску банком строку позовної давності. Крім того, вказує, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором є незрозумілий для боржника та судом першої інстанції належним чином не досліджений (а.с.104-107, т.3).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.07.2009 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (після зміни найменування - АТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №DNFMGK, відповідно до умов якого банк зобов`язався позичальнику надати кредитні кошти на строк з 24.07.2009 року по 24.07.2019 року у вигляді непоновлювальної лінії в розмірі 604045 грн. 65 коп. на наступні цілі: 544304 грн. 15 коп. - на придбання нерухомості, з них 538330 грн. - на придбання нерухомості шляхом видачі готівки через касу; 3282 грн. 50 коп. - для сплати страхового платежу страхування майна; 2691 грн. 65 коп. - для сплати особистого страхування; а також 59741 грн. 50 коп. - на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору; зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом; винагороди за резервування ресурсів в розмірі 4,96% річних від суми зарезервованих ресурсів (а.с.17-22, т.1).

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та відповідачкою ОСОБА_2 , 24.07.2009 року, було укладено договір поруки, згідно умов п.п.1,2 якого остання зобов`язалась відповідати перед кредитором за виконання зобов`язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків за користування кредитом, комісії, винагород, штрафів пені та інших платежів, відшкодування збитків (а.с.36-37, т.1).

Пунктом 13 договору поруки було встановлено, що зміни та доповнення до цього договору вносяться тільки за згодою сторін, в письмовому вигляді, шляхом укладання відповідної додаткової угоди.

Згідно п.16 договору поруки сторони визначили, що предметом цього договору є надання поруки поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором від 24.07.2009 року №DNFMGK згідно умов, які визначені в п.8.1 кредитного договору.

18.06.2013 року між банком та позичальником ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 24.07.2009 року, відповідно до якої зменшено суму заборгованості, яка виникла у позичальника в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди на 607977 грн. 64 коп.; встановлено обов`язок позичальника сплатити штраф в сумі 607977 грн. 64 коп., що дорівнює розмір зазначеної вище зменшеної заборгованості, в разі порушення останнім графіку погашення кредиту, що є додатком №1 до додаткової угоди (а.с.28-31, т.1).

Також цією додатковою угодою були внесені зміни до п.8.1 кредитного договору від 24.07.2009 року та згідно нової редакції вказаного пункту було визначено, що: банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 24.07.2009 року по 24.07.2023 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 802747 грн. 03 коп., а також 258442 грн. 88 коп. на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору; зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

02.03.2015 року між банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору від 24.07.2009 року, відповідно до якої зменшено суму заборгованості, яка виникла у позичальника в період з дати надання кредиту до дати підписання додаткової угоди на 615196 грн. 58 коп.; встановлено обов`язок позичальника сплатити штраф в сумі 615196 грн. 58 коп., що дорівнює розміру зазначеної вище зменшеної заборгованості, в разі порушення останнім графіку погашення кредиту, що є додатком №1 до додаткової угоди (а.с.32-35, т.1).

Також цією додатковою угодою були внесені зміни до п.8.1 кредитного договору від 24.07.2009 року та згідно нової редакції вказаного пункту було визначено, що: банк зобов`язався надати позичальнику кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу банку на строк з 24.07.2009 року по 24.07.2023 року включно, у вигляді непоновлювальної кредитної лінії в розмірі 842209 грн. 80 коп., з них: 544304 грн. 15 коп. - на придбання нерухомості, а також 297905 грн. 65 коп. - на сплату страхових платежів у випадку та в порядку, передбачених п.п.2.1.3,2.2.7 договору; зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 1,67% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Згідно наданого до позову розрахунку, станом на 01.07.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість в сумі 825260 грн. 11 коп., яка складається з: заборгованості по кредиту в сумі 735702 грн. 63 коп., заборгованості по відсотках в сумі 48788 грн. 93 коп., пені в сумі 1232 грн. 35 коп., штрафу (фіксована частина) в сумі 250 грн., штрафу (процентна складова) в сумі 39286 грн. 20 коп. (а.с.6-12, т.1).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, враховуючи норми ч.1ст.559 ЦК України щодо припинення поруки та правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду Кураїни від 21.10.2015 року № 6-2003цс15 та норми ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, посилався на те, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором позичальником ОСОБА_1 перед банком існує заборгованість за кредитним договором у сумі 785723 грн. 61 коп., яка ним добровільно не сплачується, а одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається, тому дійшов висновку про її стягнення з позичальника ОСОБА_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.3, 6, 11, 525, 627 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. При цьому сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (предмет договору, умови, визначені законом як істотні, а також ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди). Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмові формі (ст.ст.1054,1055 ЦК України).

Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до ст.ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Згідно ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З урахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_1 не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання за кредитним договором №DNFMGK від 24 липня 2009 року, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 785723 грн. 61 коп., яка складається з заборгованості по кредиту в сумі 735702 грн. 63 коп., заборгованості по процентам в сумі 48788 грн. 93 коп., пені в сумі 1232 грн. 35 коп.

Вказані обставини, щодо укладання договорів, видачі кредиту, розміру кредиту не спростовані та підтверджуються відповідними копіями анкети-заяви позичальника ОСОБА_1 , кредитного договору від 24.07.2009 року та додаткових угод до нього від 18.06.2013 року, від 02.03.2015 року з додатками, договору поруки від 24.07.2009 року, заяви на видачу готівки та ордером-розпорядженням про видачу кредиту від 24.07.2009 року, розрахунком заборгованості, виписками по рахунку.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску банком строку позовної давності, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до п.7 додаткових угод від 18.06.2013 року та 02.03.2015 року, укладених між банком та позичальником, строк позовної давності щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, пені та штрафів було визначено тривалістю 50 років.

Доводи апеляційної скарги, що наданий позивачем розрахунок заборгованості відповідача за кредитним договором є незрозумілий для боржника та судом першої інстанції належним чином не досліджений, колегія суддів також відхиляє, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» було надано належним чином завірений розрахунок заборгованості за договором №DNFMGK від 24 липня 2009 року, укладений між Банком та ОСОБА_1 , станом на 01.07.2009 року. Окрім того, неправильність наданого Банком розрахунку матеріалами справи, на підставі належних та допустимих доказів не встановлено. Апелянтом не надані докази на спростування правильності наданого банком розрахунку, клопотань про призначення судової експертизи не заявлено. Також, власного розрахунку апелянтом проведено не було. Наданий Банком розрахунок заборгованості арифметично правильний та відповідає умовам кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають. Формальні посилання на неправильне дослідження і оцінку наданих суду доказів, колегія суддів відхиляє, оскільки суд апеляційної інстанції не наділений правом переоцінки доказів, що були досліджені судом першої інстанції та яким надана оцінка у відповідності до вимог ЦПК.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволенню.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

Судді: