ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 22-ц/807/3504/19 Рибалко Н.І.
Доповідач: Бєлка В.Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.

Суддів: Кухаря С.В.

Онищенко Е.А.

За участю секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленеррго» про скасування рішення комісії Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго»,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2018 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ПАТ «Запоріжжяобленерго» про скасування рішення комісії Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго», посилаючись на те, що вона є власницею нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 НОМЕР_1 .

Електропостачання до приміщення здійснюється на підставі договору на постачання електричної енергії № 10810 від 27.06.2008 року.

01.08.2017 року працівниками відповідача було складено Акт № 000439 про порушення позивачем п.п.3.1,3.6 Правил користування електричною енергією.

За результатами розгляду акту, рішенням комісії відповідача з розгляду актів про порушення, оформленим протоколом від 16.11.2017 року їй було визначено обсяг та вартість недорахованої електричної енергії за період з 18.02.2015 року по 01.08.2017 року у кількості 53 156,00 кВт.г. на суму 105 157,04 грн.

Вважає дії відповідача незаконними та необґрунтованими виходячи з того, що з 26.11.2011 року вона не є фізичною особою-підприємцем, тому санкція застосована до неї у 2017 році як до приватного підприємця є безпідставною.

В акті про порушення зазначена адреса: АДРЕСА_1, НОМЕР_2 , насправді адресою за якою проводилася перевірка є: АДРЕСА_1, НОМЕР_1 .

Вказує, що в акті технічної перевірки № 027139 від 01.08.2017 року не йдеться про самовільне підключення, виявлене поза приладом обліку, а йдеться про те, що в ході перевірки встановлено, що має місце пошкодження ізоляції ввідного проводу ввідного кабелю. Працівники відповідача замірювали переріз проводу штангенциркулем, без відключення проводу від напруги, що є неможливим.

Акт про порушення не засвідчує фактичних обставин, з яких можна зробити висновок, що безоблікове приєднання веде саме до електроустановок позивача.

Нарахування відповідачем ПДВ на оперативно-господарську санкцію є протиправним, оскільки санкції не відносяться до об`єктів оподаткування ПДВ.

Зі змісту наданого відповідачем розрахунку слідує, що він проводився виходячи з календарних, а не з робочих днів, як це передбачено п.2.6 Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією.

Крім того в оскаржуваному рішенні відповідача вказано, що розрахунок проводиться виходячи з часу роботи електроустановок 12 годин на добу, тоді як в п.6 Акту про порушення № 000439 від 01.08.2017 року зазначено про час роботи електроустановок 10 годин на добу, що призвело до значного збільшення обсягу відповідальності.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд скасувати рішення комісії ПАТ «Запоріжжяобленерго», прийняте за результатами розгляду Акта № 000439 від 01.08.2017 року про порушення ПП ОСОБА_1 п.п.3.1,3.6 правил користування електричною енергією, оформлене протоколом від 16.11.2017 року та стягнути судові витрати по справі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року позов залишено без задоволення.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд дійшов помилкового висновку що обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акту про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акту неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права, не підлягає судовому розгляду. Відмовляючи в задоволені позову судом не наведено жодного іншого способу захисту позивачем свого порушеного права. Просить скасувати рішення та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з`явилися, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що такі вимоги не підлягають розгляду не лише в порядку цивільного судочинства, але і взагалі не підлягають судовому розгляду. Обраний позивачем спосіб захисту прав шляхом подання позову про скасування протоколу щодо розгляду акта про порушення ПКЕЕ та визнання дій комісії щодо розгляду зазначеного акта неправомірними, сам по собі не сприяє ефективному відновленню порушеного права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що правовідносини між Позивачем та Відповідачем з питань постачання електричної енергії врегульовано договором про постачання електричної енергії №10810 від 27.06.2008 року. Розділом 1 Договору визначено, що Постачальник електричної енергії продає електричну енергію Споживачу для забезпечення потреб електроустановок Споживача з приєднаною потужністю, зазначеною у додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу», а Споживач оплачує Постачальнику вартість використаної електричної енергії та здійснює інші платежі згідно з умовами цього Договору.

Об`єктом електропостачання за вищезазначеним договором є нежитлове приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яке належить Споживачу на підставі права власності, що підтверджується відповідним Свідоцтвом від 23.08.2007 року № 344/36 та витягом з Реєстру прав власності від 26.10.2007 року №16427797.

01.08.2017 року рейдовою бригадою Енергопостачальника за результатом технічної перевірки об`єкта електропостачання за адресою: АДРЕСА_1 ( приміщення НОМЕР_1 ) було складено акт про порушення ОСОБА_1 ПКЕЕ №000439.

Підставою для складання акта стало порушення Споживачем вимог п. 3.1, 3.6, ПКЕЕ, а саме: «підключення до електричної мережі, що не є власністю електропостачальника, електропроводки поза розрахунковими засобами обліку електричної енергії без порушення схеми обліку. Підключення виконано до фазного проводу ввідного кабелю на напругу 220V, та виявлено під час технічної перевірки, шляхом демонтажу шафи обліку».

16.11.2017 року на засіданні комісії з розгляду актів про порушення ПКЕЕ Енергопостачальником було прийнято рішення про застосування до Споживача оперативно-господарської санкції за порушення ним ПКЕЕ, а саме, затверджено розрахунок недоврахованої електричної енергії по Акту № 000439 від 01.08.2017 року у розмірі 53 156 кВт.год. на суму 105 157,04 грн., що оформлено протоколом від 31.08.2017 року.

В протоколі від 16.11.2017 року комісією встановлено наступне. З акту № 000439 з додатком № 1 та додатком № 3 порушення ПКЕЕ слідує, що порушення було виявлено у приміщенні НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, при оформленні акту про порушення було допущено описку у номері приміщення, де проводилась у приміщенні НОМЕР_1, що підтверджуються наступним. Відповідно до умов договору № 10810 від 27.06.2008 року, а саме, згідно додатку №1 «Обсяги постачання електричної енергії споживачу» та п. 6 додатку №5 «Перелік точок розрахункового обліку споживача», об`єктом електропостачання є приміщення НОМЕР_1 (офіс) за адресою: АДРЕСА_1 . 04.06.2008 року у приміщенні НОМЕР_1 було опломбовано лічильник, відповідальність за збереження і цілісність якого покладено на споживача згідно акту про пломбування від 04.06.2008 року. Згідно акту про порушення самовільне підключення виконано до фазного проводу ввідного кабелю, що виявлено шляхом демонтажу шафи обліку, де було встановлено прилад обліку електричної енергії, який встановлено у приміщенні НОМЕР_1. Договором купівлі-продажу за № 606 від 20.04.2007 року, свідоцтвом про право власності від 01.10.2007 року, серія САВ №570478 та витягом з реєстру прав власності від 26.10.2007 року підтверджено право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення НОМЕР_1.

Таким чином, судом першої інстанції встановлено, що об`єктом електропостачання є приміщення НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 , яке належить Споживачу на праві власності, де 01.08.2017 року здійснювалась технічна перевірка роботи електроустановки, в тому числі, роботи розрахункового приладу обліку, за результатом якої виявлено порушення споживачем ПКЕЕ, про що складено акт № 000439.

Комісією також враховано, що в акті про порушення допущено описку щодо номеру приміщення, де і здійснювалась технічна перевірка, однак зазначена обставина не спростовує факту порушення споживачем ПКЕЕ саме за адресою: АДРЕСА_1, приміщення НОМЕР_1 на підставі вищезазначеного, що в свою чергу, є підставою для визначення обсягу та вартості недорахованої електричної енергії відповідно до Методики.

Встановивши правильно обставини справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що оскарження дій щодо факту складення акта, так і самого акта, який не встановлює для споживача будь-яких обов`язків, крім рекомендації сплатити нараховані збитки, що є різновидом претензії, це носить рекомендаційний характер і сторони у разі необхідності можуть вжити заходів для досудового врегулювання спору.

Складений відповідачем 16.11.2017 року протокол, рішення за яким оскаржує позивач, також є лише фіксацією заподіяних внаслідок необлікованого використання електроенергії збитків та у разі звернення постачальника електричної енергії із позовом до суду про відшкодування вказаних збитків може бути наданий, як доказ, який повинен оцінюватись судом у сукупності з іншими належними доказами, а його самостійне оскарження не передбачено чинним законодавством.

З урахуванням викладеного, колегія погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у позові, який зробив зазначений вище висновок з урахуванням правової позиції викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06.02.2019 № 522/12901/17-ц.

Посилання у апеляційній скарзі на обставини, щодо укладання договору з відповідачем на енергопостачання офісного приміщення на висновки суду першої інстанції не впливають.

Докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року по цій справі залишити без змін.

Дата складання повної постанови 16 грудня 2019 року.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар

Е.А. Онищенко