Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/1567/19

Провадження № 2/126/786/2019

"12" грудня 2019 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Хмель Р. В.

секретар Дончик О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом, в якому просить визнати за ним право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті матері, ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на цілу квартиру - А, загальна площа - 49, 7 кв. м., житлова площа - 29,1 кв.м., що розташована за адресою АДРЕСА_2 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати, ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Позивач спадщину прийняв у встановлений законом строк та маючи на меті оформити свої спадкові права звернувся з відповідною заявою до нотаріуса, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, яке належало померлій ОСОБА_4 , оскільки він не надав правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Дана позовна заява надійшла до суду 10.07.2019 року, відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями, цього ж дня її було передано для розгляду судді Хмель Р.В. Ухвалою суду від 23.07.2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено на 27.08.2019 року підготовче судове засідання. Ухвалою від 27.08.2019 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача, адвокат Янчук О.В., через канцелярію суду надав письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

Відповідачка, ОСОБА_2 , через канцелярію суду надала заяву про визнання позовних вимог, справу просила слухати у її відсутність.

Відповідач, ОСОБА_3 , через канцелярію суду надав заяву про визнання позовних вимог, справу просив слухати у його відсутність.

Ч. 3ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі забрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України та ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За правилом ч. 2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 49 років, померла ОСОБА_4 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 13.01.2003 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Бершадського районного управління юстиції Вінницької області. Після її смерті відкрилася спадщина на належене їй майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2 . Належність квартири померлій підтверджено наявним в матеріалах справи технічним паспортом на житловий будинок та ксерокопією договору купівлі-продажу.

Спадкоємцями після смерті померлої ОСОБА_4 є її син ОСОБА_1 , донька ОСОБА_2 та її чоловік ОСОБА_3 , родинні відносини яких, підтверджені наявними в матеріалах справи свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , свідоцтвом про народження НОМЕР_3 та свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_4 .

Відповідно до ч.1 ст.68 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.

На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.

На підставі п. 4.15 вищезгаданого порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу I цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ч.3 ст.46 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року №3425-XII, неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні.

Маючи намір належним чином оформити своє спадкові права позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте постановою нотаріуса від 14.07.2019 року № 318/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що належало ОСОБА_4 , оскільки спадкоємець не надав правовстановлюючий документ на спадкове майно.

Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно змісту п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений ст. 392 ЦК України.

Так, відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

Отже, враховуючи принцип автономного тлумачення понять, застосовний в практиці Європейського суду, отримане (хоча і не оформлений належним чином) спадкове майно охоплюється поняттям «майно» в розумінні ст. 1 Першого протоколу.

Дослідивши матеріали справи судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб та оскільки спадкоємець ОСОБА_1 позбавлений можливості, іншим (крім судового) шляхом захистити свої спадкові права, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме: договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_2 , що підтверджено наявною в матеріалах справи ксерокопією газети з оголошенням про втрату договору купівлі- продажу, а також інформацією з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру пав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, тому, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності на спадкове майно та право позивача на спадщину таким, що підлягає захисту на підставі ст. 16 ЦК України, в зв`язку з чим задовільняє позов.

Вимоги щодо стягнення судових витрат позивачем не пред`являлись.

На підставі ст.ст. 392, 1216, 1217, 1223, 1258, 1261-1265, ЦК України, керуючись ст. ст. 2, 4, 12, 13, 15, 16, 19,223, 263-267 ЦПК України суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_4 ) та ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителя АДРЕСА_2 ) про визнання права власності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , право приватної власності в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на цілу квартиру - А, загальна площа - 49,7 кв.м., житлова площа - 29,1 кв.м., що складається з: кімнати - 3,5,6, кухня - 4, тамбур - а, погріб - П та 1/2 сарая - Б, що складає 1/2 ідеальної долі цілого житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Роз`яснити сторонам, що відповідно до п. 15.5 перехідних положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя Р. В. Хмель