Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 488/3538/15-ц

провадження № 61-27200св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідач -Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З., Темнікової В. І.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому з урахуванням уточнених позовних вимог просила: визнати недійсним кредитний договір від 21 квітня 2008 року № 6332259, додаткові угоди від 14 серпня 2009 року № 7923556 та від 14 травня 2010 року № 9074919, а також договір іпотеки від 21 квітня 2008 року № 63334371 й додаткові договори до нього від 14 серпня 2009 року № 6334371 та від 14 травня 2010 року № 5070; зобов`язати Публічне акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ», банк) провести взаєморозрахунки з усіх сплачених платежів за період дії кредитного договору.

Позов обгрунтований тим, що банк без її повідомлення в односторонньому порядку збільшив процентну ставку, у кредитному договорі та додаткових угодах немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості суми платежу. Всупереч статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» перед укладанням договору банк не надав у письмовій формі повної інформації про умови кредитування, у розрахунку не вказано повної орієнтовної вартості кредиту.

Умови договору є незаконними і несправедливими, суперечать вимогам законодавства, принципу добросовісності, що є наслідком дисбалансу договірних прав і обов`язків, погіршення становища споживача та є підставою для визнання кредитного договору із додатками та додатковими угодами недійсними, а також для визнання недійсним договору іпотеки від 21 квітня 2008 року (із змінами). Додаткові угоди до договору укладені під впливом тяжкої обставини, оскільки вона має хронічне захворювання та є особою з інвалідністю ІІІ групи.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним кредитний договір від 21 квітня 2008 року № 6332259, додаткову угоду від 14 серпня 2009 року № 7923556 та додаткову угоду від 14 травня 2010 року № 9074919, а також договір іпотеки від 21 квітня 2008 року № 6334371, додатковий договір від 14 серпня 2009 року № 6334371/20090814 й додатковий договір № 5070 від 14 травня 2010 року № 5070, укладені між Закритим акціонерним товариством «ПУМБ» (далі - ЗАТ «ПУМБ»), правонаступником якого є ПАТ «ПУМБ», та ОСОБА_1 . Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що перед укладенням договору банк надав інформацію щодо сумарної вартості кредиту, існуючих форм кредитування. У графіку не зазначена сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом, а також не попереджено позичальника про валютні ризики, що є порушенням прав споживача, тобто умови договору є несправедливими.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року, з урахуванням ухвали Апеляційного суду Миколаївської області від 18 жовтня 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу ПАТ «ПУМБ» задоволено.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25 квітня 2017 року скасовано. Ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що з урахуванням встановлених фактичних обставин спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі. Зокрема суд зазначив, що позивач була ознайомлена з умовами кредитування, інформацією щодо орієнтовної сумарної вартості кредиту, тощо, а процентна ставка за користування кредитними коштами збільшувалася на підставі укладених між сторонами додаткових угод.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року, у якій просить його скасувати та залишити в силі рашення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

03 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі за вказаною касаційною скаргою.

У травня 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 04 червня 2019 року № 554/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», відповідно до пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосовував норми матеріального права та порушив норми процесуального права.

Відповідач не надав позичальнику (споживачу) повної інформації за кредитом відповідно до вимог статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів». Також відповідач збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку, що призвело до порушень прав споживача і, як наслідок, до недійсності договору. Крім того, є всі підстави для задоволення позову, оскільки відповідач скористався тяжкою обставиною (хвороба позивача) і змусив укласти кредитний договір на невигідних умовах, під впливом тяжкої обставини.

Аргументи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надійшли.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 6332259, згідно з яким банк зобов`язався надати кредит у розмірі 47 500,00 дол. США строком до 21 квітня 2023 року зі сплатою 13,49 % річних.

14 серпня 2009 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду № 7923556 до кредитного договору, відповідно до якої надано додатково 14 350,67 грн зі сплатою 19 % річних на строк до 14 листопада 2009 року для погашення заборгованості за першим траншем. Залишок заборгованості за першим траншем кредиту підлягає поверненню згідно з графіком зі сплатою процентів, визначених кредитним договором.

14 травня 2010 року між сторонами укладено додаткову угоду № 9074919 до кредитного договору, відповідно до якої збільшено ставку до 15,14 % річних, у зв`язку з чим змінено графік повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.

На забезпечення кредитних зобов`язань 21 квітня 2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1

14 та 17 серпня 2009 року до договору іпотеки було внесено зміни з урахуванням надання позичальниці другого траншу.

Суд апеляційної інстанції також встановив, що 01 квітня 2008 року ОСОБА_1 отримала та особисто підписала інформаційний лист щодо продукту «Кредит на особисті потреби клієнта, забезпечені іпотекою», у якому зазначено порядок видачі та погашення кредиту. Також у цій заяві зазначено про ознайомлення у письмовому вигляді з умовами кредитування, надання інформації орієнтовної сумарної вартості кредиту, форми кредитування та різницю між ними, переваги та недоліки, запропонованих схем кредитування.

Крім того, додаток 2 до кредитного договору містить інформацію щодо умов надання кредиту; послуг банку, пов`язаних з наданням кредиту; витрат клієнта, пов`язані з купівлею, продажем та/або обміном іноземної валюти; послуг третіх осіб, що пов`язані з наданням кредиту; об`єкта нерухомості, що передається в іпотеку на забезпечення зобов`язань позичальника за кредитом; послуг третіх осіб, що пов`язані з передаченням в іпотеку зазначеного об`єкта нерухомості; графік платежів за кредитом та пов`язаними з ним послугами.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно зі статтями 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частин першої-п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на час укладання договору) перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов`язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця та кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов`язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов`язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

У разі ненадання зазначеної інформації суб`єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Згідно з частиною четвертою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів»договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) інші умови, визначені законодавством.

У договорі про надання споживчого кредиту може зазначатися, що відсоткова ставка за кредитом може змінюватися залежно від зміни облікової ставки Національного банку України або в інших випадках. Про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни. Без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Умови договорів визнаються недійсними, якщо вони обмежують права споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (стаття 18 Законом України «Про захист прав споживачів»).

За таких обставин та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, правильним є висновок суду апеляційної, що оспорюваний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди щодо усіх його істотних умов; відповідач на момент укладання договору не заявляла додаткових вимог щодо умов договору. Договір містить повну інформацію щодо умов кредитування: строк кредитування, процентну ставку за користування кредитом, строки сплати платежів, права та обов`язки сторін, порядок розрахунків, відповідальність за порушення зобов`язань.

Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не надав позичальнику (споживачу) повної інформації за кредитом відповідно до вимог статей 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів», не заслуговують на увагу, оскільки позивач не довела, що при укладенні оскаржуваного кредитного договору їй не була надана інформація, яка не давала б можливості повною мірою усвідомлювати, який договір вона укладає та на яких умовах, або які умови є істотними для кредитного договору, що, у свою чергу, могло б призвести до порушення прав позивача. Верховний Суд зауважує, що відповідно до статті 12 ЦК України особа здійснює свої права вільно і на власний розсуд.

Посилання в касаційній скарзі на те, що відповідач збільшив в односторонньому порядку відсоткову ставку, що призвело до порушень прав споживача та, як наслідок, до недійсності договору, є необгрунтованими, оскільки на підставі належних та допустимих доказів, що є у матеріалах справи суд апеляційної інстанції установив, що підвищення відсоткової ставки було предметом додаткових угод, які підписувала позивач.

Доводи касаційної скарги, що є всі підстави для задоволення позову, оскільки відповідач скористався тяжкою обставиною, а саме хворобою позивача, та змусив укласти кредитний договір на невигідних умовах, під впливом тяжкої обставини, спростовуються матеріалами справи, оскільки позивач при укладенні договору добровільно погодилась на визначені в ньому умови кредитування, свідомо укладала оспорюваний договір, вважала його вигідним; крім того, хвороба в неї виникла у 2014 році, що установив суд апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд установив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального є безпідставними, спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, що є поза межами повноважень Верховного Суду.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшоввисновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Миколаївської області від 04 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко