Справа № 333/6031/19
Провадження №2/333/2590/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Михайлової А.В., за участю секретаря судового засідання Уляницької Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

16 жовтня 2019 року позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказує на те, що 16 жовтня 2004 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Запоріжжя. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача та відповідача народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 459. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 08 травня 2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Жовтневим відділом реєстрації цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2006 року з відповідача було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів був встановлений на підставі того, що відповідач на той час сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 1995 року народження, в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. ОСОБА_5 влітку 2019 року виповнилось 24 роки. На даний час відповідач аліменти нікому більше не сплачує. На даний час неповнолітній син сторін ОСОБА_3 потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, у зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні та розвитку. На підставі вищевикладеного, позивач просить суд збільшити розмір аліментів, які стягуються з відповідача.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2019 року провадження у цій справі відкрито, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 , повідомлена своєчасно та належним чином, не з`явилася, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без її участі, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 , повідомлений своєчасно та належним чином, у судове засідання не з`явився, через канцелярію суду надав заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі.

Суд, вивчивши позовні вимоги позивача, перевіривши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України,кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку,встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. ст. 76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_3 , батьками якого є: мати - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим 01.12.2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серії НОМЕР_4 , актовий запис № 459.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2006 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення сином повноліття, починаючи з 09 грудня 2005 року.

Згідно з ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа.

Судом встановлено, що станом на час розгляду справи, син сторін ще не досяг повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Як визначено ст. 181 СК України та Пленумом ВСУ № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд враховує наступне.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20.11.1989 року, яку було ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року та яка набула чинності для України 27.09.1991 року., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих та адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений соціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості,що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування,що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу.

З позовної заяви вбачається, що відповідач добровільно у збільшеному розмірі сплачувати аліменти не бажає, а обмежує свою участь у вихованні виключно сплатою аліментів у розмірі 1/6 частини всіх виді заробітку щомісяця, яких катастрофічно не вистачає на повноцінне забезпечення найелементарніших потреб дитини.

Окрім того судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2006 року з відповідача - ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на користь позивача - ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина в розмірі 1/6 частин всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів був встановлений на підставі того, що відповідач на той час сплачував аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5 , 1995 року народження, в розмірі 1/4 частин всіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття. На даний момент ОСОБА_5 виповнилось 24 роки, а відповідач - ОСОБА_2 аліменти нікому більше не сплачує. Неповнолітній син сторін у справі - ОСОБА_5 потребує додаткових витрат для навчання та розвитку.

Згідно приписів ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 року, який набув чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ст.182 Сімейного кодексу України, зокрема, змінено мінімальний розмір аліментів і встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд враховує, що обов`язок із утримання дітей покладається на обох батьків.

Відповідно до ст.192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що оскільки заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16 лютого 2006 року присуджено до стягнення з відповідача аліменти у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, до досягнення сином повноліття, починаючи з 09 грудня 2005 року, то збільшення розміру аліментів не повинно змінювати способу виконання рішення, а тому збільшений розмір аліментів підлягає визначенню так само у частці від доходу боржника. Враховуючи, що позивач ОСОБА_1 , мати неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займається вихованням сина, повністю утримує дитину, а відповідач, батько дитини, не надає матеріальну допомогу у необхідному обсязі, враховуючи, що розмір аліментів, стягнутих на підставі рішення суду від 16.02.2006 року не може забезпечити у повній мірі гармонійний розвиток дитини, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для збільшення розміру аліментів з 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) на ј частину всіх видів заробітку (доходу), та не буде надто обтяжливим для платника аліментів.

Таким чином, позовні вимоги про збільшення розміру аліментів згідно ст.192 СК України є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Згідно із п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п.п.1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (що на час звернення позивача до суду з позовною заявою складало 786,40 грн.) та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно приписів п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів.

У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи, що позивача звільнено від сплати судового збору, суд дійшов висновку, що з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», ст.ст. 141, 180, 182, 192 СК України, ст.ст. 43, 49, 82, 141, 176, 211, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів - задовольнити.

Змінити розмір сплати аліментів, встановлений заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2006 року у справі № 2-867/06.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.02.2006 року та стягнути аліменти з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши розмір аліментів у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_5 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Рішення в частині суми платежу за один місяць, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, допустити до негайного виконання.

Аліменти у зміненому розмірі стягувати з дня набрання законної сили рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя А.В.Михайлова