Дата документу 13.06.2019 Справа № 337/2524/15-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 337/2524/15 Головуючий у 1 інстанції: Кучерук І.Г.
№ 22-ц/807/1739/19 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Юлія Арсенівна про визнання договору дарування квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Якіб`юк Ю.А. про визнання договору дарування квартири недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що їй та сину ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого 28.11.2006 року Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради належала квартира АДРЕСА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 Його спадкоємицею за законом є позивач, яка на час відкриття спадщини проживала з ним за однією адресою, а відтак вважається такою, що прийняла спадщину, але своїх спадкових прав на неї не оформлювала. ОСОБА_3 страждає на психічні розлади здоров`я, має діагноз «Деменція змішаного ґенеза(судинна альцгеймеровська)». 06.05.2015 року сусіди позивача повідомили її рідних про те, що вхідні двері у квартиру ОСОБА_3 відкриває невідома їм особа, яка назвалася племінницею. Після чого, було з`ясовано, що 22.04.2015 року був укладений договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений Якіб`юк Ю.А приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 959. Позивач заперечує факт дарування квартири будь-кому, заперечує факт звернення до нотаріальної контори та підписання будь-яких документів, стверджує, що ОСОБА_2 не знає. На теперішній час позивач зареєстрована та проживає у квартирі, особовий рахунок оформлений на її ім`я, вона зі своєї пенсії оплачує комунальні платежі.

Посилаючись на зазначені обставини просила суд, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 22.04.2015 року Якіб`юк Ю.А. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 959; скасувати реєстрацію, здійснену на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 22.04.2015 року Якіб`юк Ю.А. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 959; стягнути з відповідача, на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 487 грн. 20 коп.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Скасовано арешт накладений ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.05.2015 року, в рамках вжиття заходів забезпечення позову, з квартири АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 22.04.2015 року Якіб`юк Ю.А. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 959; скасовати реєстрацію, здійснену на підставі договору дарування квартири АДРЕСА_1 , посвідчений 22.04.2015 року Якіб`юк Ю.А. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за № 959.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 28.11.2006 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 належало на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_1 , кожному по 1/2 частині, що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно(т.1 а.с.5, 6, 90, 91, 92).

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_2 , актовий запис №4665(т.1 а.с.12).

Відповідно до договору дарування, ОСОБА_3 , 22.04.2015 року подарувала квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 Договір посвідчений Якіб`юк Ю.А приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, та зареєстрований в реєстрі за № 959, що також підтверджується витягом з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно, інформаційною довідкою з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно (т.1 а.с. 7, 83-84, 93).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла позивач ОСОБА_3 , свідоцтво про смерть серія НОМЕР_3 , актовий запис №7055(т.1 а.с.124, 126).

Відповідно до довідки восьмої Запорізької нотаріальної контори від 02.04.2016 року, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після померлої ОСОБА_3 , звернулась ОСОБА_2 (т.1 а.с. 170).

Згідно з матеріалами спадкової справи № 1/2016 від 05.01.2016 року, до нотаріальної контори, як спадкоємці після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 спадкодавця ОСОБА_3 , звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (т.1 а.с.181-192).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано переконливих доказів на підтвердження недійсності договору дарування.

Так, відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Поняття договору дарування міститься у ст.717 ЦК України, зокрема, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України, на яку посилався позивач як на підставу позову, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тож для визнання недійсним правочину судом має бути встановлена неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Як зазначено у п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, правила ст. 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За ст. 105 ЦПК призначення експертизи судом є обов`язковим за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи.

Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, сутність якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

З матеріалів справи вбачається, що за клопотанням представника позивача, ухвалою Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 30.06.2016 року призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку судово - психіатричної експертизи № 559 від 02.11.2016 року, винести остаточне експертне рішення чи хворіла ОСОБА_3 на психічне захворювання під час укладання та підписання договору дарування та чи могла вона розуміти значення своїх дій та керувати ними, не представляється можливим(т.2 а.с. 20-28).

За клопотанням представника позивача, ухвалою суду першої інстанції від 01.08.2017 року у справі призначена додаткова посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до висновку комісійної додаткової посмертної судово - психіатричної експертизи № 1 від 25.01.2018 року, визначити психічний стан ОСОБА_3 і вирішити відносно неї експертні питання на період складання договору дарування квартири від 22.04.2015 року, не представилось можливим(т.2 а.с. 151-153).

Тож жодного висновку про нездатність дарувальника розуміти значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору дарування експертами не надано.

Натомість підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, яким неможливо встановити психічний стан особи, яка вчинила правочин.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Провведеними у справі експертизами не зроблено висновку про абсолютну неспроможність дарувальника в момент складення ним договору дарування розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Посилання позивача на те, що дарувальник мала хвороби, які впливали на здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, саме по собі не є достатнім для визнання укладеного договору дарування недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, а інших переконливих доказів на підтвердження нездатності дарувальника розуміти значення своїх дій не надано.

В апеляційній скарзі позивач зазначав про те, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про призначення повторної психіатричної експертизи.

Натомість судом двічі була призначена експертиза, жодна з них не зробила висновок про неспроможність дарувальника керувати своїми діями.

Посилання на те, що експертний висновок не надав оцінку медичним довідкам, які є в матеріалах справи та неодноразовим зверненням ОСОБА_3 з питання поновлення паспорту, не є підставою для призначення іншої експертизи, позаяк у описових частинах експертних досліджень врахована медична документація та відомості про особу, психічний стан якої досліджувався, проте з`ясувати її стан на час укладення договору дарування тобто на 2015 рік та зробити категоричний висновок про нездатність її розуміти значення своїх дій та керувати ними було унеможливлене.

Та обставина, що договір дарування посвідчувався з наданням дарувальником недійсного паспорту, не робить договір автоматично недійсним враховуючи, що не оспорені ані підпис дарувальника у договорі, ані взагалі факт того, що саме Котенко була дарувальником за договором. При нотаріальному посвідченні договору враховувалися не лише паспорт, а й ідентифікаційні коди платника податків тощо.

Суд першої інстанції також правомірно врахував, що послідовність дій дарувальника та її намір залишити майно саме Царьовій підтверджується і тим, що вона зробила заповіт на цю особу.

Відтак, вирішуючи спір в цій справі, суд першої інстанції на підставі поданих сторонами доказів, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування недійсним, оскільки матеріали справи не містили належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що ОСОБА_3 на час укладання договору дарування була не здатною усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, а її волевиявлення не було вільним чи не відповідало її волі.

Оскільки доводи апеляційної скарги зводяться лише до переоцінки доказів, колегія судів дійшла висновку, що суд першої інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи правильно застосував норми матеріального права, а тому апеляційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 11 лютого 2019 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повне судове рішення складено 13 червня 2019 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков