ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/4159/19 Номер провадження 22-ц/814/3279/19Головуючий у 1-й інстанції Предоляк О. С. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - судді - Одринської Т.В.,

суддів: Панченка О.О., Пікуля В.П.

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 жовтня 2019 року

в с т а н о в и л а:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення трьох процентів річних у сумі 8430 грн та 126015, 54 грн. інфляційних витрат. В обґрунтування позовних вимог вказав, що на підставі рішення Апеляційного суду Полтавської області від 30.04.2014 року по справі № 524/436/14 ОСОБА_2 повинен йому сплатити 97450 грн. На виконання вказаного рішення Автозаводським районним судом м.Кременчука 21.05.2014 року видано виконавчий лист, який перебуває на виконанні у Автозаводському ВДВС м. Кременчука, виконавче провадження № 43525011. Відповідач борг добровільно не погашав, тому стягнення проводилось державним виконавцем у примусовому порядку, шляхом звернення стягнення на отримуваний ОСОБА_1 дохід у вигляді заробітної плати та пенсії за загальний період з 01.04.2014 року по 01.05.2019 року. Посилаючись на те, що відповідач несвоєчасно виконав вказане грошове зобов`язання, що має наслідком застосування відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 ЦК України.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 жовтня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2019 року інфляційні втрати в сумі 11014,11 грн., три проценти річних від простроченої суми 2868,88 грн., а всього 13882,99 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог. Застосовуючи до спірних правовідносин строк позовної давності, суд вказав, що відповідальність за порушення грошового зобов`язання, передбачена ст. 625 ЦК України, не є санкцією, а виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

З вказаним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що вважає безпідставним застосування до спірних правовідносин строку позовної давності, оскільки вони виникли з приводу відшкодування шкоди, завданої здоров`ю діями відповідача, на які строк позовної давності не поширюється.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказав, що суд першої інстанції правомірно врахував, що розрахунок інфляційних витрат позивачем зроблено з подвійними показниками інфляції, суд застосувавши строк позовної давності до спірних правовідносин, вірно визначив суму інфляційних витрат та три проценти річних, які підлягають стягненню. Вважає, що судом вірно встановлено обставини у справі та прийняте повне та обґрунтоване рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, доходить висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 30 квітня 2014 року зменшено розмір моральної шкоди стягнутої рішення Автозаводського суду м.Кременчука від 26 березня 2014 року, на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_4 із 150000 гривень до 100000 гривень та 50000 гривень відповідно.

Стягнуто на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди із АТ «СК «АХА Страхування» 2550 гривень та із ОСОБА_2 97450 гривень.

Стягнуто на користь ОСОБА_4 в рахунок відшкодування моральної шкоди із АТ «СК «АХА Страхування» 2550 гривень та із ОСОБА_2 47450 гривень.

В частині задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про відшкодування моральної шкоди рішення суду скасоване, ухвалено нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено у повному обсязі / а.с.27-28/

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

02.06.2019 року постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду апеляційної інстанції.

01.09.2014 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на дохід боржника. Постановою встановлено, що починаючи з 01.09.2014 року необхідно проводити утримання з усіх видів заробітку (доходу), що належать до виплати боржнику ОСОБА_2 , після відрахування податків в розмірі 50 % до погашення боргу ив розмірі 97450 грн.

За період з жовтня 2014 року по 30.04.2019 року з заробітної плати та пенсії ОСОБА_2 відраховано на корить ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 98699,55 грн., а саме:

- стягнення з заробітної плати за період за період з листопада 2014 року по квітень 2015 року на загальну суму 3117,19 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень про стягнення заборгованості з заробітної плати наданими відповідачем: № 12484 від 13.11.2014 року на суму 265,49 грн., № 13483 від 09.12.2014 року на суму 614,27 грн., № 483 від 16.01.2015 року на суму 382,55 грн., № 674 від 23.01.2015 року на суму 37,83 грн., № 1803 від 13.02.2015 року на суму 437,71 грн., № 2199 від 24.02.2015 року на суму 40,41 грн., № 3508 від 17.03.2015 року на суму 650,84 грн., № 4517 від 06.04.2015 року на суму 619,85 грн., № 5961 від 30.04.2015 року на суму 68,24 грн.

- відрахування з пенсії за період з жовтня 2014 року по лютий 2016 року на загальну суму 26589,38 грн., що підтверджується копією звіту про здійснення відрахування та виплати Управління з координації та контролю за виплатою пенсій наданим позивачем;

- відрахування з пенсії за період з березня 2016 року по квітень 2019 року на загальну суму 68992,98 грн., що підтверджується копією звіту про здійснення відрахування та виплати Управління з питань виплати пенсій наданим позивачем / а.с. 24 - зворотній бік, 25, 54-58/.

Положеннями статті 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд дійшов висновку, що на підставі судового рішення між сторонами у справі виникло грошове зобов`язання, несвоєчасне виконання якого зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду у справі № 686/21962/15-ц від 16.05.2018, відповідно до якої положення ст. 625 ЦК України поширюються на усі види грошових зобов`язань в незалежності від природи їх виникнення - на підставі договору або делікту. Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, визначених статтею 625 ЦК України, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (стаття 257 зазначеного Кодексу).

Главою 19 ЦК визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.

Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК, застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ст. 267 ЦК).

Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК, зокрема відповідно до ч. 1 цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Місцевий суд врахувавши, що позивач просив стягнути інфляційні втрати та 3% річних відсотків за весь період прострочення платежу, визначивши період для стягнення із 01 травня 2014 року по 01 квітня 2019 року, з позовом звернувся 07 червня 2019 року, прийшов до вірного висновку, що задоволенню підлягають вимоги про стягнення інфляційних витрат в сумі 11014,11 грн та 3 % річних в сумі 2868,88 грн за період з 01 червня 2016 року по 01 квітня 2019 року, тобто в межах позовної давності.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 жовтня 2019 року -залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року

головуючий: _______________ Т.В. Одринська

судді: ______________ О.О.Панченко ______________ В.П.Пікуль