Провадження № 2/234/2841/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Краматорськ

Краматорський міський суд Донецької області у складі

головуючого судді Кравченко О.Ю.

секретар судового засідання Малушка С.В.

справа №234/10809/19

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Краматорську Донецької області в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Краматорського міського суду Донецької області звернувся АТ КБ «ПриватБанк» з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 21.09.2010 року, згідно якої отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Формулярами та стандартними формами є саме «Умова та надання банківських послуг» та «Тарифи Банку», які викладені на банківському сайті, згідно яких обслуговується відповідач.

Заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідач зобов`язався:

-на підставі п.2.1.1.5.5 Договору погашати заборгованість за Кредитом, процентами за його використання, по перевитраті платіжного ліміту. А також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором;

-слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту згідно п.2.1.1.5.7 Договору, а у разі невиконання зобов`язань за Договором, у відповідності до п.2.1.1.5.6 на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення Кредиту )у томі числі простроченого кредиту та Овердрафту) оплати винагороди Банку.

АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання з договором виконав в повному обсязі, а саме - надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором виконував неналежним чином, у зв`язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 15.05.2019 року складає 20095,16 грн., у тому числі: 1019,82 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 15000,24 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2642,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 933,10 грн. - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача заборгованість у сумі 20095,16 грн. за кредитним договором б/н від 21.09.2010 року, а також судові витрати у сумі 1921 грн.

Ухвалою від 09.07.2019 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу запропоновано подати відзив на позов.

04.09.2019 року представник відповідача ОСОБА_2 подала письмовий відзив на позов, в якому зазначила, що позовні вимоги визнає частково. Посилається на те, що долучений АТ КБ «Приватбанк» розрахунок заборгованості не відповідає ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Інструкції про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 17.06.2004 № 280, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.07.2004 за № 919/9518. На виконанні вище зазначених нормативних документів наголошував Верховний Суд у своїй Постанові по справі № 161/16891/15-ц, провадження № 61-517св18. Розрахунок позивача вказаним вимогам не відповідає, а значить, є неналежним та недопустимим доказом. Таким чином, до позовної заяви не надано належного фінансового документа про розмір фінансової відповідальності відповідачки, розрахунок не відповідає вимогам ст.ст.77,78,83 ЦПК України.

Також, до позовної заяви не надано самого кредитного договору з підписом відповідачки від 21.09.2010 року. До позовної заяви надана копія її заяви, відповідно до якої суттєві умови кредитування не вказані. Крім того, Умови, Правила, Тарифи у Приватбанка постійно змінюються, долучені типові умови, тарифи та правила не дають інформації, на який час вони діяли, отже, з додатків до позовної заяви не зрозуміло, з якими саме Умовами, Правилами та Тарифами ознайомили ОСОБА_1 21.09.2010 року. Отже, стягнення з відповідачки заборгованості в розмірі 20095,16 грн. є незаконним, таким, що порушує її матеріальне право.

Згідно Витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (без дати) базова відсоткова ставка рівняється 30% річних. В позовній заяві банк просить стягнути заборгованість саме з цієї відсоткової ставки, проте, в розрахунку заборгованість нараховується в тому числі з відсоткової ставки 34,8 % річних, 43,2 % річних. Всупереч вимог ст.ст. 12,13,81 ЦПК України, банком не надано до позовної зави належних та допустимих доказів належного повідомлення відповідачки про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом, зокрема вручення відповідного листа відповідачці під розписку. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 6-1374цс17. Отже, розмір заборгованості не обґрунтований.

Відповідно до правових висновків ВП ВС у постанові від 28.03.2018 року по справі № 444/9519/12, провадження № 14-10цс18 для того, щоб позивач обґрунтував стягнення заборгованості з відповідача, він повинен надати належні докази щодо строку припинення дії кредитної картки за договором б/н від 21.09.2010 року. Відповідно до п.2.1.1.2.11 Умов картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно. До позовної заяви не надано доказів строку дії картки, або перевипуску картки. Отже, банком не надано доказів додержання вимог щодо строку позовної давності. Відповідно до вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» банкам забороняється звертатися до суду по кредитах, строк давності яких минув.

Щодо пені та штрафів, нарахованих в період дії АТО в Україні, то воно є незаконним у відповідно до Закону України «Про тимчасові заходи на період антитерористичної операції в Україні». Таким чином, позивач не надав доказів укладання кредитного договору з відповідачкою 21.09.2010 року, не обґрунтував розмір кредитної заборгованості. Велика палата Верховного Суду 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131ця19 виклала правову позицію по справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитною карткою. Відповідно до викладеної правової позиції Умови та правила надання банківських послуг, тарифи не є договором про надання споживчого кредиту, не відповідають вимогам до письмової форми укладання кредитного договору, отже позивач має право вимагати тільки повернення непогашеного тіла кредиту та не має права на отримання процентів, пені та штрафних санкцій.

30.09.2019 року до суду від представника позивача ОСОБА_4 надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що при укладанні Договору сторони керувались ч.1 ст.634 ЦК України згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відповідно до Розділу 1 Загальних положень Умов та Правил надання банківських послуг, які розміщенні на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) ПАТ КБ «Приватбанк», керуючись законодавством України, публічно пропонує невизначеному осіб можливість отримання банківських послуг, для чого публікує Умови та Правила надання банківських послуг. Тобто, Правила та Умови є публічною офертою, що містять умови та правила надання послуг банком його клієнтам. Таким чином, клієнт отримує доступ до всіх без виключення послуг Банку. (п.п. 1.1.1.58, 1.1.1.59 Умов). Відповідачем було підписано заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. Підписавши заяву Банк та клієнт приєднуються і зобов`язуються виконувати умови, викладені в Умовах та Правилах надання банківських послуг, Тарифах банку - Договорі банківського обслуговування в цілому. Тобто, в даному випадку зміст кредитного договору зафіксовано в декількох документах: в заяві Позичальника, Умовах та Правилах надання банківських послуг та Тарифах. Таким чином, між Банком та Позичальником укладається договір у письмовій формі. Укладання кредитного договору таким чином чинному законодавству України не суперечить. Копія Анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 21.019.2010 року, із особистим підписом відповідача була додана до позовної заяви.

Предметом позову, який підлягає доказуванню є розмір заборгованості за кредитним договором. ПАТ КБ «Приватбанк» надав суду докази щодо наявності заборгованості за Договором (розрахунок заборгованості), відповідач, в свою чергу, не спростував докази надані Банком щодо цього факту. Позивачем надано суду виписку з карткового рахунку, де чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт та вбачається, що відповідач користувався грошима, а отже й отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості, є належними та допустимими доказами по справі. Відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались. Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженого наказом Мін`юсту від 12.04.2012 року № 578/5. Із виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Розмір процентної ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Зміна процентної ставки відбулася 01.09.2014 року - 34,8%, та 01.04.2015 року - 43,20%. Повідомлення про підвищення процентної ставки відповідачу були направлені 15.08.2014 року, 15.03.2015 року та на сьогоднішній день заяв про розірвання кредитного договору від відповідача до Банку не надходило.

Щодо не списання відсотків та штрафів по кредитному договору. Оскільки договір оформлений ще 21.09.2010 року, остання звірка паспортних даних здійснювалась саме при укладанні договору, тому при подачі позову до суду у Банка була відсутня достовірна інформація про адресу за якою за якою на час початку проведення антитерористичної операції проживав відповідач. Банк не маючи доступу до інформації про місце перебування, проживання боржника станом на 14 квітня 2014 рік фактично не мав підтверджуючих документів для прийняття рішення про зупинення нарахувань. На сьогоднішній день боржник до банку з метою списання штрафних санкцій не звертався, хоча банком і налаштовано прийняття таких заяв як через відділення банку, так і шляхом подачі заяв через сайт банку.

Щодо строків дії картки та договору. Даний кредитний продукт має певні особливості та відмінності від інших кредитних договорів. Відповідно по даному договору відкрито картковий рахунок, встановлено кредитний ліміт на картку, видано картку, а сума обов`язкового мінімального щомісячного платежу залежить від суми використаного кредитного ліміту. Дія договору пролонгується кожні 12 місяців. Картковий рахунок діє до повного виконання, а строк дії картки зазначено на самій картці. Так, кредитний договір чинний, а заперечення відповідача нічим не обґрунтовані.

Щодо строків позовної давності. Відповідно до Правил користування карткою строк дії картки вказано на лицевій стороні картки (місяць та рік). Картка діє до останнього календарного дня вказаного місяця. Отже, строк перевипущеної картки до останнього дня 09.2018 року (довідка про видачу кредитних карт додається). Позивач же звернувся до суду з позовом до відповідача 14.06.2019 року - до спливу строку позовної давності.

Крім того, позивач зазначає, що згідно виписки по рахунку, вбачається, що відповідач до певного часу належним чином виконував свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що відповідач знав про умови кредитування та визнав свої зобов`язання за Договором. Тому посилання відповідача про те, що він не був ознайомлений з умовами кредитування не має прийматись судом до уваги. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

24.09.2019 року до суду надійшли заперечення представника відповідача ОСОБА_2 на відповідь на відзив, в яких зазначено, що у Постанові Верховного Суду від 03.07.2019 року по справі № 341/180/17 було зроблено правові висновки, що підписання Заяви замість кредитного договору навіть за умов існування на сайті банку Умов та правил кредитування є невиконання вимог ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Фактично, кредитні договори, укладені в такій формі, є такими, які не укладені. Крім того, представник позивача вважає, що банк помиляється, що договори по кредитним карткам не є споживчими, та на них не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів», та помилково вважає, що він надає споживачу не гроші, а кредитний ліміт на кредитну карту. Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти. Отже, саме гроші, їх розмір є суттєвою умовою договору. А вже на отримані грошові кошти споживач купує необхідне. Таким чином, до правовідносин між сторонами відноситься законодавства по захисту прав споживачів, ч.2 ст.627 ЦК України, яка обмежує свободу договору у споживчому кредитуванні. Таким чином, між сторонами не був укладений споживчий кредитний договір в належній формі, передбачений ст. 1055 ЦК України, ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

У судове засідання представник позивача не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає частково, а саме в обсягах розміру тіла кредиту.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

21.09.2010 року відповідач ОСОБА_1 шляхом підписання Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, уклала з позивачем договір б/н, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 1000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», «Тарифами Банку», складають між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві .

Як вбачається із Анкети-заяви, відповідач отримав платіжну картку за кредитом «Універсальна», відповідно до тарифів банку відповідачу установлено поточну процентну ставку у розмірі 3% на місяць (36% на рік) (а.с.10, 11, 86).

Як вбачається з виписки по картковому рахунку, відповідач користувався кредитною карткою, знімав грошові кошти, частково погашав заборгованість за кредитом (а.с.62-66).

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 21.09.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 , станом на 15.05.2019 року утворилась заборгованість на загальну суму 20095,16 грн, яка складається з наступного: 1019,82 грн. - заборгованість за простроченим кредитом; 15000,24 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 2642,00 грн - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн.; 1433,10 грн. - заборгованість по судовим штрафам. (а.с.6-9).

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено ст. 1049 ЦК України.

За приписами ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено параграфом 2 і не випливає із суті кредитного договору.

Статтями 1048, 1049, 1050 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною першою ст.612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 отримала у АТ КБ «Приватбанк» грошові кошти і станом на час розгляду справи його заборгованість за простроченим кредитом становить 1019,82 грн., яка на час розгляду справи не погашена.

Щодо доводів відповідача про пропуск банком строку позовної давності для звернення до суду, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Пунктом 2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг розділу 2.1.1 «Загальні положення», визначено, що карта діє до останнього дня місяця, зазначеного на лицьовій стороні карти включно.

Враховуючи, що відповідно до Умов та правил надання банківських послуг, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України, приймаючи постанову від 19 березня 2014 року (справа № 6-14 цс 14).

Як вбачається з довідки АТ КБ «ПриватБанк» від 12.09.2019 року (а.с.60 об.), відповідач ОСОБА_1 згідно кредитного договору б/н від 21.09.2010 року отримала чотири картки, зі строком дії перевипущеної картки до останнього дня 09.2018 року.

Згідно копії Реєстру № 8893359 від 14.06.2019 року позовів, які відправлені до Краматорського міського суду Донецької області та інформації про відправлення, яка міститься на штампі пошти, позивач звернувся до суду з вимогою про повернення кредитних коштів за договором 14.06.2019 року, тобто строк позовної давності щодо вимоги про повернення кредиту в повному обсязі, з урахуванням строку дії кредитної картки, не сплив, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за простроченим кредитом у розмірі 1019,82 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача пені за прострочення зобов`язання у розмірі 15000,24 грн., пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, та штрафів на загальну суму 1433,10 грн. суд зазначає наступне.

У частині 1 ст. 611 ЦК України закріплено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Згідно з частинами 1 та 2 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Проте, нараховуючи відповідачу пеню та штрафи, банк не врахував наступне.

Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють свою діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 №1669-VII, який набрав чинності 15 жовтня 2014 року.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов`язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов`язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

З метою забезпечення реалізації ст.2 Закону, Національний банк України листом від 05 листопада 2014 року №18-112/64483 «Про скасування пені та штрафів за договором кредиту під час АТО» повідомив усі банки про необхідність неухильно дотриматися вимог Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» та про відповідальність керівників банків за їх невиконання.

Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р, до якого віднесене м.Краматорськ Донецької області.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована та мешкає у м. Краматорську Донецької області, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією паспорта відповідача (а.с.27, 39).

Таким чином, враховуючи вимоги Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014р. №1669-VII, у задоволенні вимог банку про стягнення з відповідача пені та штрафів слід відмовити.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню та з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача АТ КБ «Приватбанк» слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2010 року у сумі 1019,82 грн.

У відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог, судовий збір за подачу позову Банком покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених вимог.

При зверненні до суду позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн. 00 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 10.06.2019 року, а відтак, виходячи з розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача пропорційно підлягає стягненню судовий збір у розмірі 97,97 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.4, 10, 19, 81, 89, 141, 263-265, 274-279, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) заборгованість за кредитним договором б/н від 21.09.2010 року у розмірі 1019,82 грн. (одна тисяча дев`ятнадцять грн. 82 коп.).

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д) судовий збір у розмірі 97,97 грн. (дев`яносто сім грн. 97 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Донецького апеляційного суду через Краматорський міський суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Краматорського міського суду О. Ю. Кравченко