УХВАЛА

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 686/24160/17

провадження № 61-13342ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Калараша А. А, розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 03 квітня 2019 року та на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

ВСТАНОВИВ :

У грудні 2017 ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ПАТ «КБ «Приват Банк», мотивуючи його тим, що 27 вересня 2011 року отримав платіжну картку з відкриттям кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 3000 грн. Відсоткова ставка становила 3% на місяць, яка є меншою, ніж 30% на рік, як зазначалося Банком. Позивач посилався, що у заяві-анкеті не було зазначено розміру відсотків за користування кредитними коштами, умови та правила надання банківських послуг заява-анкета не містила, тобто, Банк не повідомив позивача про істотні умови кредитного договору договору у відповідності до вимог закону, тобто ввів у оману.

На підставі вищенаведеного, ОСОБА_1 просив визнати недійсним укладений між ним та ПАТ «КБ «Приват Банк» кредитний договір.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 03 квітня 2019 року, залишеним без змін постановою Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року, в задоволенні позову відмовлено.

У липні 2019 року позивачОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 квітня 2019 року та на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року, у якій просить скасувати ці судові рішення, ухваливши нове про задоволення позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.

В пункті 8 статті 129 Конституції України зазначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно із пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 7 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу.

Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей. Однак, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Скаржник просить суд касаційної інстанції рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 03 квітня 2019 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги про визнання недійсним договору про отримання платіжної картки з відкриттям кредитної лінії з лімітом кредитування у розмірі 3000 грн та відсотками за користування кредитом. Досить важливо, що правове регулювання та застосування норм матеріального права в даній справі не представляють складності, суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, а відтак не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню, випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не встановлено, то у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області 03 квітня 2019 року та на постанову Хмельницького апеляційного суду від 19 червня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя А. А. Калараш