Справа № 303/1117/17
П О С Т А Н О В А

Іменем України

24 січня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді:Джуги С.Д.

суддів: Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

з участю секретаря: Чучки Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 квітня 2017року, ухваленого суддею Куцкір Ю.Ю., у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Казначейської служби України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду,-

встановив:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 31.08.2008 на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Ракошино Мукачівського району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення керованого ним автомобіля марки «Opel Vectra Sedan», д/н НОМЕР_2, із автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1, яким керував громадянин Чеської Республіки ОСОБА_4. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку.

Постановою слідчого СВ Мукачівського РВ УМВС України в Закарпатській області Вовка М.М. від 09.09.2008 за цим фактом було порушено кримінальну справу № 22017908. Утім, 12.09.2008 виконувач обов'язків прокурора Мукачівського району Диковець М.М. скасував указану постанову слідчого, а останній постановою від 15.09.2008 відмовив у порушенні кримінальної справи з підстави, передбаченої ст. 6 п. 2 КПК України.

Після цього прокурор Диковець М.М. 05.11.2008 скасував постанову слідчого від 15.09.2008 і порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 268 ч. 1 КК України. Досудовим розслідуванням було встановлено факт порушення гр-ном ОСОБА_4 правил дорожнього руху, зокрема, п.п. 10.1. і 16.3., що мало наслідком дорожньо-транспортну пригоду. Постановою від 17.02.2009 ОСОБА_4 було притягнуто в якості обвинуваченого, цього ж дня досудове слідство було зупинене, обвинуваченого оголошено в розшук.

Протягом восьми років слідство неодноразово відновлювалося та зупинялося і протягом цього часу позивач багаторазово звертався до органів досудового розслідування, прокуратури з метою продовження розслідування, дотримання його розумних строків. Питання піднімалося на всіх рівнях від районного до МВС України, однак позитивного результату це не дало.

Із прийняттям нового КПК України до ЄРДР 02.02.2013 були внесені відомості про кримінальне провадження та було розпочате досудове розслідування за новими правилами. 30.04.2013 було прийнято повідомлення про підозру гр-ну ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст.268 ч.1 КК України, яка була направлена до Чеської Республіки для вручення підозрюваному та для його допиту. 27.01.2014 ці дії були виконані, підозрюваний відмовився ід давання показань.

На початку 2016 року прокурор Мукачівської місцевої прокуратури скерував до суду клопотання про звільнення гр-на ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - у зв'язку із закінченням строків давності. Однак, через неналежне оформлення клопотання залишилось без задоволення. У процесі додаткової підготовки документів прокурор отримав із Чеської Республіки копію Свідоцтва про смерть, яким засвідчено факт смерті ОСОБА_4 08.04.2016.

11.11.2016 прокурор Мукачівської місцевої прокуратури Демко В.В. закрив кримінальне провадження. Ця постанова оскаржується, кінцевого рішення щодо неї ще немає.

Таким чином, вісім років триває досудове слідство, такий строк неможливо вважати розумним. За цей час підозрюваний помер, покарання за правопорушення та заподіяння шкоди не настало, хоча підозра була готова ще з 2013 року. Такий тривалий час розслідування та очікування його результату зробив життя позивача нестерпним, з нього глузують односельці, постійно звертаючись із заявами на захист своїх прав він зіпсував стосунки з багатьма людьми. Позивач із метою отримання інформації багато разів виїжджав до Чехії, витратив на це багато коштів, був змушений принижуватися там тощо.

Неправильними діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури, їх посадових осіб, невжиттям належних заходів для розслідування кримінальної справи в розумний строк, неналежним наглядом за досудовим розслідуванням позивачу завдано значної моральної шкоди.

За змістом положень ст. 19 Конституції України, ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1176 ЦК України, моральна шкода, завдана особі неправомірними рішеннями, діями, бездіяльністю органів державної влади, в т.ч., органів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду, відшкодовується на загальних підставах, порядок такого відшкодування встановлюється законом, відповідальність за шкоду, завдану відповідною посадовою особою, покладається на юридичну особу, із якою та перебуває у трудових відносинах.

Право на таке відшкодування настає лише при встановленні незаконності дій посадових осіб зазначених органів, такий факт на час розгляду справи вже повинен бути встановлений, зокрема, відповідним судовим рішенням, яке має преюдиційне значення в справі. Бездіяльність відповідних державних органів і їх посадових осіб підтверджує ухвала слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду від 18.11.2015 і лист начальника відділу Головного слідчого управління НП України Соїна Я.А., з яких убачається, що за неналежне розслідування правопорушення ряд працівників Мукачівського МВ ГУМВС України в Закарпатській області притягнуті до дисциплінарної відповідальності.

Розмір компенсації моральної шкоди, завданої восьмирічною фактичною бездіяльністю, позивач оцінює у 850000,00 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив позов задовольнити, стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання з рахунку, призначеного для відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду 850000,00 грн в якості компенсації моральної шкоди.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 21.04.2017року у позові відмовлено.

Позивач ОСОБА_2 рішення суду оскаржив як незаконне та необґрунтоване, просить його скасувати, позов - задовольнити. Зазначає, зокрема, що винуватець ДТП уник відповідальності завдяки неправомірним діям працівників міліції (поліції), які безпідставно затягували розслідування справи, порушували при цьому встановлений порядок і строки розслідування, що підтверджується документально, зокрема, судовими рішеннями. Суд неправильно витлумачив положення закону та не захистив порушене право позивача, не дав належної оцінки бездіяльності органів досудового слідства, неправомірним діям службових осіб, окремі з яких притягнуті до дисциплінарної відповідальності, не врахував, що відповідно до ч.ч. 6,7 ст. 1176 ЦК України шкода в даному випадку відшкодовується на загальних підставах.

У відзиві на апеляцію позивача відповідач Головне управління Національної поліції в Закарпатській області вказує на її необґрунтованість, просить скаргу відхилити, рішення суду - залишити без змін. Посилається, зокрема, на те, що передбачені законом підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодувати позивачу моральну шкоду відсутні, позаяк немає обставин, що вимагаються для цього спеціальним законом, який регулює спірне питання.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що така підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних доводів.

Згідно з п. 9 Перехідних положень ЦПК України (тут і надалі в редакції чинній з 15 грудня 2017 року) справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2008 на автодорозі Київ-Чоп поблизу с.Ракошино Мукачівського району сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої відбулося зіткнення керованого позивачем автомобіля марки «Opel Vectra Sedan», д/н НОМЕР_2, із автомобілем марки «Volkswagen Passat», номерний знак Чеської Республіки НОМЕР_1, яким керував громадянин Чеської Республіки ОСОБА_4. В результаті ДТП позивач отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку.

Постановою слідчого СВ Мукачівського РВ УМВС України в Закарпатській області Вовка М.М. від 09.09.2008 за цим фактом було порушено кримінальну справу № 22017908.

12.09.2008 виконувач обов'язків прокурора Мукачівського району Диковець М.М. скасував указану постанову слідчого, а останній постановою від 15.09.2008 відмовив у порушенні кримінальної справи з підстави, передбаченої ст. 6 п. 2 КПК України.

05.11.2008 прокурор Диковець М.М. скасував постанову слідчого від 15.09.2008 і порушив кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ст. 268 ч. 1 КК України.

Досудовим розслідуванням було встановлено факт порушення громадянином ОСОБА_4 правил дорожнього руху, зокрема, п.п. 10.1. і 16.3., що мало наслідком дорожньо-транспортну пригоду. Постановою від 17.02.2009 ОСОБА_4 було притягнуто в якості обвинуваченого, цього ж дня досудове слідство було зупинене, обвинуваченого оголошено в розшук.

Слідство у даній справі неодноразово відновлювалося та зупинялося і протягом цього часу позивач багаторазово звертався до органів досудового розслідування, прокуратури з метою продовження розслідування, дотримання його розумних строків.

Із прийняттям нового КПК України до ЄРДР 02.02.2013 були внесені відомості про кримінальне провадження та було розпочате досудове розслідування за новими правилами.

30.04.2013 було прийнято повідомлення про підозру гр-ну ОСОБА_4 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 268 ч. 1 КК України, яка була направлена до Чеської Республіки для вручення підозрюваному та для його допиту. 27.01.2014 ці дії були виконані, підозрюваний відмовився від давання показань.

На початку 2016 року прокурор Мукачівської місцевої прокуратури скерував до суду клопотання про звільнення гр-на ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України - у зв'язку із закінченням строків давності. Однак, через неналежне оформлення клопотання залишилось без задоволення.

У процесі додаткової підготовки документів прокурор отримав із Чеської Республіки копію Свідоцтва про смерть, яким засвідчено факт смерті ОСОБА_4 08.04.2016, внаслідок чого кримінальне провадження закрито.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється ч.1ст. 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування ч.1ст. 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст. 1173, 1174 цього Кодексу).

Оскільки у даній справі позивач обґрунтовує спричинення йому моральної шкоди незаконними рішеннями,діями та бездіяльністю органів досудового розслідування у зв'язку з невжиттям ними заходів до розслідування кримінальної справи у встановлений законом строк та незабезпеченням органами прокуратури нагляду за діями працівників досудового слідства у розумні строки, тобто при здійснені даними органами своїх повноважень, то відсутні спеціальні підстави для застосування ст.1176 ЦК України.

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Відповідно до цієї норми обов'язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається на державу Україна.

Відповідно до ст. 25 Бюджетного кодексу України, підпункту 3 пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року №215) безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду покладено на Казначейство України.

Казначейство здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 9 вищевказаного Положення).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів з державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (далі - Порядок).

Відповідно до пункту 3 Порядку рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).

Згідно пункту 35 Порядку Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень;

Ураховуючи те, що в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України і управління наявними коштами Державного бюджету України, зокрема, безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду входить до компетенції Державного казначейської служби України, у даній справі у якості співвідповідача повинна брати Державна казначейська служба України.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статей 4, 5 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає, права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Так, позовне провадження характеризується наявністю матеріально-правового спору між сторонами.

Згідно зі ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Позивач - це особа, на захист суб'єктивних прав і охоронюваних інтересів якої порушено цивільний процес, а відповідач - це особа, яка на заяву позивача притягується до відповідальності за порушення чи оспорювання його прав й інтересів.

Звертаючись у суд із заявленими позовними вимогами, позивач вважав, що саме на Головному управлінні Національної Поліції в Закарпатській області та Головному управлінні казначейської служби України в Закарпатській області (які є відповідачами у справі) лежить уся матеріально-правова відповідальність, і останні повинні бути відповідачами щодо даних позовних вимог.

В той же час дані позовні вимоги безпосередньо впливають на права та інтереси Державної казначейської служби України, оскільки у даній справі відповідачем є держава, яка повинна брати участь у справі через відповідний орган, яким є Державна казначейська служба і яка в даній справі повинна бути співвідповідачем.

У заявленому позові позивач просив стягнути на його користь завдану моральну шкоду саме з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України коштів у розмірі 850 000грн.

За загальним правилом ч.1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження- до початку першого судового засідання залучити до участі в ній співвідповідача. Подібна норма містилася і в ст. 33 ЦПК України, чинного на момент розгляду справи судом першої інстанції.

Однак, протягом судового розгляду в суді першої інстанції, позивач не заявляв клопотання про залучення до участі в справі Державну казначейську службу України як співвідповідача, а суд не вправі самостійно залучати до участі в справі іншу особу як співвідповідача.

Разом з тим, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції не виконав свій обов'язок, передбачений ч.4 ст. 10 ЦПК України чинного на момент розгляду справи судом, і не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не роз'яснив позивачу його права щодо залучення до участі у справі вказаного співвідповідача, не попередив його про наслідки вчинення або не вчинення вказаної процесуальної дії і не сприяв позивачу здійсненню його процесуальних прав. Натомість, суд розглянув справу по суті у неналежному (неповному) суб'єктному складі осіб, які повинні брати участь у спірних правовідносинах.

Крім того, суд першої інстанції неправильно застосував Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки такий не регулює спірні правовідносини, і позивач з цих підстав позов не пред'являв.

Таким чином, ОСОБА_2 пред'явлено позов до неналежних відповідачів, що є безумовною підставою для відмови в його задоволенні.

Оскільки справу судом першої інстанції розглянуто у неналежному суб'єктному складу, в апеляційного суду відсутні повноваження щодо залучення до розгляду справи співвідповідача в порядку ст.51 ЦПК України, а відтак виходячи з повноважень апеляційного суду, рішення суду першої інстанції згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України слід скасувати та ухвалити по даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, що не перешкоджає позивачу звернутися з новим позовом, правильно визначивши суб'єктний склад сторін.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 48, 51, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 21 квітня 2017 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції в Закарпатській області та Головного управління Казначейської служби України в Закарпатській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду

Повний текст судового рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: