Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/120/18

04 грудня 2019 року м.Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді - Грещука Р.П.,

секретаря - Шпитко М.І.,

за участю представника позивача, адвоката - Аверкової С.О.,

представника Пасічнянської сільської ради

Надвірнянського району

Івано-Франківської області - Михайлюк М.І.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Надвірна цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

18.01.2018 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом доПасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області про визнання права власності.

Просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1248 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

04.12.2019 року позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на земельну ділянку, площею 0,1205 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги ОСОБА_1 із врахуванням поданої заяви про їх зменшення підтримала з підстав, наведених в позовній заяві та просила їх задоволити в повному обсязі.

Представник відповідача - Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області в судовому засіданні пояснила, що на даний час врегульовано спір з приводу земельної ділянки, на яку ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності. Суміжні землекористувачі погодили межі земельних ділянок і підписали їх, а тому спір між ними відсутній.

Зазначила, що сільська рада не має претензій до позивача ОСОБА_1 , однак у вирішенні даного позову покладається на розсуд суду, оскільки НГВУ «Надвірнанафтогаз» відмовило ОСОБА_1 в наданні згоди на виготовлення правоустановчих документів на земельну ділянку.

Суд, вислухавши представників позивача та відповідача, дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст.80, 81 ЦПК України, і які сторони вважають достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, прийшов до висновку про можливість задоволення позову ОСОБА_1 , виходячи з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 19.10.2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Пасічнянської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок та господарські споруди в порядку спадкування.

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 24.02.2017 року даний позов задоволено в повному обсязі, та визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, та господарські споруди що знаходяться по АДРЕСА_1 (а.с.55-57).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 94976499, сформованого 18.08.2017 року, власником вищевказаного майна є ОСОБА_1 , форма власності - приватна, розмір частки - 1/1 (а.с.59-60).

Зареєструвавши право власності, позивач звернулась до ТОВ «Науково-виробниче підприємство ГІС» для виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована по АДРЕСА_1 , на якій і знаходиться будинок, що є у власності ОСОБА_1 (а.с.5-29).

Отримавши технічну документацію, позивач звернулась в Пасічнянську сільську раду, де їй було повідомлено сільським головою, що перед зверненням до сільської ради щодо затвердження технічної документації, необхідно отримати згоду на виготовлення правовстановлюючих документів щодо її земельної ділянки в НГВУ «Надвірнанафтогаз».

Як вбачається із листа НГВУ «Надвірнанафтогаз» за №23-3/3039 від 29.09.2017 року ОСОБА_1 відмовлено в наданні згоди на виготовлення правоустановчих документів на земельну ділянку, площею 0,1248 га., за цільовим призначенням - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, так як дана ділянка розташована в охоронній зоні газопроводів (п.1 ВСН 51-3-85 ВСН 2.38-85). Копія даного листа долучена до матеріалів справи (а.с.64).

Однак, незважаючи на відсутність згоди НГВУ «Надвірнанафтогаз», 09.11.2017 року ОСОБА_1 звернулась із заявою до сільської ради, в якій просила затвердити технічну документацію (а.с.65-66).

Крім того, 08.11.2017 року, на адресу Пасічнянської сільської ради нею подано заяву, в якій вона просила забезпечити вихід на місце земельної комісії за адресою АДРЕСА_2 (місцезнаходження будинку ОСОБА_1 та спірної земельної ділянки), оскільки суміжний землекористувач ОСОБА_5 безпідставно ухиляється від підпису щодо погодження меж, зазначених в технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.73).

07.12.2017 року позивач отримала відповідь від Пасічнянської сільської ради, з якої дізналась, що сільська рада не може видати довідку на присвоєння кадастрового номера на земельну ділянку, а також затвердити технічну документацію, оскільки, згідно листа ПАТ «Укрнафта» НГВУ «Надвірнанафтогаз», земельна ділянка ОСОБА_1 розташована в межах Битків-Бабчинського нафтогазового родовища, в охоронній зоні двох газопроводів (а.с.67).

При ухвалені рішення по даній справі, суд виходить з наступного.

В судовому засіданні з`ясовано, що у квітні 2012 року ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» звернулось в суд з позовом до чоловіка позивача - ОСОБА_4 з вимогою звільнити земельну ділянку, шляхом знесення самовільно побудованого житлового будинку, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . На даний час право власності на вказаний будинок зареєстровано за ОСОБА_1 , згідно рішення суду.

Позивач у вказаній справі мотивував свої вимоги тим, що ОСОБА_4 збудовано житловий будинок по АДРЕСА_1 безпосередньо на газопроводі, діаметром 529/9, довжиною 11000 м., робочий тиск 16 кг/см2 між ГУ-256, ГУ-270 та КСДГПЗ, що перебуває на балансі НГВУ «Надвірнанафтогаз» ПАТ «Укрнафта».

Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року, в задоволенні позову ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» відмовлено в повному обсязі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.11.2012 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» на рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року було відхилено.

Таким чином, судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що рішенням виконкому Надвірнянської райради народних депутатів №105 від 13.06.1990 року ОСОБА_4 надано земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку площею 0,8 га., в АДРЕСА_1 , яка була відведена в натурі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області зазначила, що висновок суду про те, що ОСОБА_4 виготовив всю необхідну документацію будівельний паспорт і побудував житловий будинок у межах території села на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці відповідає фактичним обставинам справи і підтверджується відповідними документами: рішенням виконкому Надвірнянської райради народних депутатів від 13.06.1990 року за №105, про надання ОСОБА_4 земельної ділянки, площею 0,8 га. в АДРЕСА_1 для будівництва індивідуального житлового будинку, копією будівельного паспорту, схемою виносу в натурі меж земельної ділянки, графічними матеріалами розміщення земельної ділянки, технічним паспортом, рішенням виконавчого комітету Пасічнянської сільської Ради від 26.03.2010 року № 50 про оформлення права власності ОСОБА_4 на будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Із вказаної ухвали апеляційного суду вбачається, що судом першої інстанції правильно не взято до уваги документи, надані ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» про те, що саме на цій земельній ділянці проходить газопровід, оскільки на графічних матеріалах головного архітектора Надвірнянського району будь-які трубопроводи відсутні, а актом, який складено депутатами Пасічнянської сільської Ради зафіксовано фактичну відсутність труб в місці, вказаному НГВУ «Надвірнанафтогаз».

Враховуючи наведене, колегія суддів Апеляційного суду Івано-Франківської області прийшла до висновку, що ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» у встановленому порядку не надано належних доказів того, що на земельній ділянці, яка надана ОСОБА_4 , проходить вказаний газопровід і є відповідна охоронна зона, а отже, не доведено ні наявності права на використання спірної земельної ділянки, за захистом якого воно звернулося до суду, ні його порушення ОСОБА_4 . Те, що у зв`язку з перейменуванням вулиць у проектних, технічних та інших документах відповідача є неточності в назвах, колегія суддів вважає, що це не має значення для вирішення вказаної справи, оскільки не стосується прав позивача.

Крім того, зазначено, що у випадку самочинного будівництва в межах території населеного пункту, за ст.376 ЦК України, право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування. Однак, жоден з органів, яким законом надано право вимоги у даному випадку до суду не звертався, позивач порушення свого права не довів, а тому апеляційну скаргу ПАТ «Укрнафта» в особі структурного підрозділу НГВУ «Надвірнанафтогаз» було залишено без задоволення, а рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 20.09.2012 року - без змін.

Копія ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області від 21.11.2012 року, яка набрала законної сили, долучена до матеріалів справи (а.с.68-72).

У відповідності до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, що встановлено ч.1 ст.81 ЦПК України.

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст.317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України).

Згідно ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Разом з цим, при застосуванні положень ст.120 ЗК України у поєднанні з нормою ст.125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Дане правило стосується також випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Аналогічна правова позиція закріплена у Постанові Верховного Суду України від 11.02.2015 року за № 6-2цс15.

Відповідно до ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).

В статті 116 ЗК України зазначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання прав.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, при оформленні технічної документації на землю, в ОСОБА_1 виник спір в із суміжним землекористувачем ОСОБА_5 , оскільки останній відмовлявся від підпису та погодження суміжних меж ділянок.

В подальшому, в грудні 2019 року, після узгодження меж земельних ділянок між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , було встановлено, що площа земельної ділянки, на яку претендує позивач, становить 0,1205 га.

Вказані обставини в судовому засіданні підтвердила також представник відповідач - Пасічнянської сільської ради Надвірнянського району, Івано-Франківської області, вказавши, що на даний час врегульовано спір з приводу земельної ділянки, на яку ОСОБА_1 просить визнати за нею право власності. Суміжні землекористувачі погодили межі земельних ділянок і підписали їх, а тому спір між ними відсутній.

Також, з метою узаконення земельної ділянки, що розташована в АДРЕСА_1 , за клопотанням позивача, ПП «БТІ ЕКСПЕРТ» проведено її експертну оцінку (а.с.30-44).

За наведених обставин позов підлягає до задоволення, оскільки згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, є всі правові підстави для визнання права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 0,1205 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Згідно ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

На підставі ст.ст.15, 16, 316, 317, 319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.81, 116, 120, 125, 152 ЗК України, керуючись ст.ст.258, ст.259, ст.263, ст.265, ч.1 ст.268, 273 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею 0,1205 га., з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована в АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Грещук Р.П.

Повний текст рішення

виготовлено 13.12.2019 року.