ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року

м. Черкаси

справа 694/1198/15-ц провадження № 22-ц/821/724/19
категорія: 300000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Василенко Л. І.,

суддів: Бородійчука В. Г., Єльцова В. О.

секретаря: Анкудінова О. І.

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне;

відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП 17108»;

третя особа: управління соціального захисту Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року у справі за позовом Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне, ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Звенигородського АТП 17108, третя особа: Управління соціального захисту населення Звенигородської РДА про визнання дій протиправними, у складі головуючого судді Гончаренко Т. В.,

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

14 липня 2015 року ОСОБА_1 та Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне звернулися в суд із позовом до ТДВ «Звенигородське АТП 17108» про визнання дій протиправними.

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що до Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне звернувся член даної Спілки ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій, що стверджується посвідченням АА № 457117 виданим Звенигородським РВК Черкаської області 28.09.1996, якому було відмовлено у наданні можливості пільгового проїзду в автобусі по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне.

Спілка намагалась в досудовому порядку вирішити питання пільгового проїзду у рейсовому автобусі по маршруту м. Звенигородка - м. Ватутіне, але звернення до Звенигородської районної ради, Ватутінської міської ради, прокуратури Звенигородського району ніяких змін не дали. Вказані установи не намагались вирішити вимоги, які були викладені у зверненнях, тим самим проявили халатність та небажання займатись обов`язками покладеними на них Законами України.

Так як перевезення пасажирів за вказаним маршрутом здійснює ТДВ «Звенигородське АТП 17108», Спілка звернулась до Підприємства та отримала відповідь за підписом його директора та голови Звенигородської РДА, що з 05 червня 2015 року учасники бойових дій користуються правом безкоштовного проїзду по вівторкам, середам, четвергам та п`ятницям, без обґрунтування підстав визначення саме цих днів.

Відповідач здійснює перевезення пасажирів автобусом і тому, у відповідності до статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантій їх соціального захисту», повинен здійснювати безоплатний проїзд незалежно від кількості таких проїздів у тиждень.

ОСОБА_1 та Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне просили визнати дії перевізника ТДВ «Звенигородське АТП 17108» щодо відмови пільгового безкоштовного проїзду учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними.

Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 13 серпня 2015 року до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача залучено Управління соціального захисту населення Звенигородської РДА Черкаської області.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року, у позові Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне, Черкаської області та ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108», треті особи: Управління соціального захисту населення Звенигородської РДА про визнання дій протиправними, відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що згідно статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування.

Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгових перевезень, крім випадків, передбачених законом.

Види та обсяг пільгових перевезень установлюються замовленням, у якому визначається порядок компенсації автомобільним перевізникам, які здійснюють перевезення пасажирів на маршрутах загального користування, збитків від цих перевезень.

Відповідно до Договорів № 3, № 6, № 10 укладених між Управлінням соціального захисту населення Звенигородської РДА Черкаської області та ТДВ «Звенигородське АТП 17108» про розрахунки та покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України за лютий - серпень 2015 року, зокрема п. 3.4 визначено, що фінансування видатків на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України на 2015 рік проводиться замовником - Управлінням соціального захисту населення Звенигородської РДА Черкаської області розпорядником бюджетних коштів з урахуванням бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України та кошторисом на 2015 рік в сумі та з урахуванням змін кошторису поточного року по мірі надходження коштів з Державного бюджету.

Врахувавши, що представником позивача Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне Черкаської області та самим ОСОБА_1 не надано суду необхідних доказів у підтвердження того, що саме ОСОБА_1 було відмовлено у пільговому (безкоштовному) проїзді рейсовим автобусом по маршруту м. Звенигородка - м. Ватутіне, що належить ТДВ «Звенигородське АТП 17108» у який саме період, а також того, що дії відповідача є неправомірними, суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність достатніх правових підстав для визнання дій відповідача щодо відмови у пільговому проїзді незаконними.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі, поданій 06 жовтня 2015 року, ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність та необґрунтованість, оскаржуваного рішення прийняття його з порушенням норм матеріального та процесуального права просив його скасувати та постановити нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовільнити повністю.

Скарга мотивована тим, що згідно статті 2 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» нормативні акти органів державної влади та органів місцевого самоврядування, які обмежують права і пільги ветеранів війни, передбачені цим Законом, є недійсними. Незаконна відмова в перевезенні підтверджуються показаннями свідків, Додатком № 2 до Договору № 10 в якому вказано, що пільги надаються в вівторок, середу, четвер, п`ятницю. Відповідно до повідомлення від 05 червня 2015 року, підписаного головою Звенигородської районної державної адміністрації, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником Управління соціального захисту населення встановлено безкоштовний проїзд у міському сполученні учасників бойових дій в період з вівторка по п`ятницю. Звертає увагу, що відповідач повинен забезпечувати безоплатний проїзд незалежно від кількості проїздів у тиждень.

Зі змісту скарги вбачається, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 15 жовтня 2015 року відкрито апеляційне провадження у даній справі.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 22 жовтня 2015 року розгляд апеляційної скарги призначено на 03 листопада 2015 року на 14:30 год.

Ухвалою Апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року у справі за позовом Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне, ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108», третя особа: Управління соціального захисту населення Звенигородської РДА про визнання дій протиправними, залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Ухвалу Апеляційного суду Черкаської області від 03 листопада 2015 року, в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108», про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому безкоштовному проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними, скасовано.

Передано справу № 694/1198/15-ц в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108», про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому безкоштовному проїзді учасниками бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

26 липня 2019 року розпочав свою роботу Черкаський апеляційний суд.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вказану справу призначено до розгляду на 27 листопада 2019 року на 09:30 год. з повідомленням учасників про дату, час та місце розгляду справи. В подальшому на 10 грудня 2019 року на 10:00 год.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Відповідно до посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого Звенигородським РВК Черкаської області 28 вересня 1996 року, ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій (а.с. 12).

У відповідності до Договорів «Про розрахунки на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенцій з Державного бюджету України»: № 3 від 10.02.2015 на лютий - березень 2015 року; № 4 від 11.03.2015 на березень - квітень 2015 року; № 6 від 12.05.2015 на квітень - травень 2015 року; № 8 від 13.04.2015 на травень 2015 року та № 10 від 01.06.2015 на червень - серпень 2015 року з Додатками № 1, 2, 3, 4 до кожного з них, укладених між Управлінням соціального захисту населення Звенигородської РДА Черкаської області та ТДВ «Звенигородське АТП-17108» ними, в порядку та на умовах, визначених приведеними Договорами, регулюються взаємовідносини сторін щодо розрахунків на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенцій з Державного бюджету України, зокрема, за маршрутом м. Звенигородка - м. Ватутіне (а.с. 25 - 52).

Пунктом 3.4. зазначених Договорів передбачено, що фінансування видатків на покриття збитків за надані послуги по перевезенню пільгових категорій громадян автобусами загального користування за рахунок субвенції з Державного бюджету України на 2015 рік проводиться Управлінням соціального захисту населення Звенигородської районної державної адміністрації Черкаської області з урахуванням бюджетних зобов`язань минулих років, узятих на облік в органах Державного казначейства України та фактично наданих послуг, в межах планових сум субвенцій, передбачених кошторисом на 2015 рік в сумі, та з урахуванням змін кошторису поточного року по мірі надходження коштів з Державного бюджету.

Додатком № 1 до Договорів визначено перелік пільгових категорій населення, яким згідно чинного законодавства надаються пільги на проїзд у приміських і міських автобусах ТДВ «Звенигородське АТП-17108», серед яких, зокрема, учасники бойових дій ( а.с. 27, 35, 42, 48, 54, 55).

Згідно Додатку № 2 до Договору № 10 від 01.06.2015 пільги, зокрема, учасникам бойових дій надаються у вівторок, середу, четвер, п`ятницю (а.с. 56).

Повідомленням пасажирів, за підписами голови Звенигородської районної державної адміністрації, директора ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальника Управління соціального захисту населення, останнім доведено про те, що з 05 червня 2015 року встановлено безкоштовний проїзд у міському та приміському сполученні, зокрема, учасникам бойових дій по вівторках, середах, четвергах та по п`ятницях (а.с. 60).

Мотивувальна частина

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108» про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородкою та м. Ватутіне протиправними за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цій частині в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до залишення без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно до вимог статті 213 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України, в редакції чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТДВ «Звенигородське АТП 17108» про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородкою та м. Ватутіне протиправними.

Зазначеним вимогам закону рішення суду, в частині яка є предметом апеляційного перегляду, відповідає.

Так, у відповідності до статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом позову у справі, яка переглядається, є визнання дій перевізника ТДВ «Звенигородське АТП 17108» щодо відмови пільгового безкоштовного проїзду учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними.

Спірні правовідносини регулюються Законом Українии «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Законом України «Про автомобільний транспорт», «Правилами надання послуг пасажирського автомобільного транспорту», затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 176 від 18 лютого 1997 року, статтями 627, 910, 911, 915, 920 ЦК України.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 має пільги, встановлені законодавством України для учасників бойових дій, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданим Звенигородським РВК Черкаської області 28 вересня 1996 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, учасникам бойових дій (статті 5, 6) надаються такі пільги: безплатний проїзд усіма видами міського пасажирського транспорту, автомобільним транспортом загального користування в сільській місцевості, а також залізничним і водним транспортом приміського сполучення та автобусами приміських і міжміських маршрутів, у тому числі внутрірайонних, внутрі- та міжобласних незалежно від відстані та місця проживання.

ТДВ «Звенигородське АТП-17108» в спірний період часу здійснювало перевезення пасажирів на регулярному приміському маршруті м. Звенигородка та м. Ватутіне, що останнім не заперечується.

Відповідно до наявних у матеріалах справи договорів ТДВ «Звенигородське АТП-17108», як перевізник, серед іншого, взяв на себе зобов`язання надавати транспортні послуги населенню на умовах, передбачених чинним законодавством та нормативними актами України і цими договором; при роботі на маршрутах у дні визначені в додатках безкоштовно перевозити громадян, яким чинним законодавством надано пільги при користуванні пасажирським автомобільним транспортом.

Згідно зі статтею 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) пільгові перевезення пасажирів, які відповідно до законодавства користуються такими правами, забезпечують автомобільні перевізники, які здійснюють перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування. Автомобільному перевізнику, який здійснює перевезення пасажирів на автобусних маршрутах загального користування, забороняється відмовлятися від пільгового перевезення, крім випадків, передбачених законом. Безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Тлумачення статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» свідчить, що відповідальність за безпідставну відмову від пільгового перевезення має покладатися на автомобільного перевізника. Це зумовлено тим, що саме йому забороняється відмовляти у пільговому перевезенні.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачі - Українська спілка ветеранів Афганістану м. Ватутіне та ОСОБА_1 мотивували свої позовні вимоги тим, що до Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне звернувся член даної Спілки ОСОБА_1 , який є учасником бойових дій та якому було відмовлено у наданні можливості пільгового проїзду у автобусі по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне.

Спілка намагалась в досудовому порядку вирішити питання пільгового проїзду, проте звернення до Звенигородської районної ради, Ватутінської міської ради, прокуратури Звенигородського району ніяких змін не дали. Вказані установи не намагались вирішити вимоги, які були викладені у зверненнях, тим самим проявили халатність та небажання займатись обов`язками покладеними на них Законами України.

Оскільки перевезення пасажирів за вказаним маршрутом здійснює ТДВ «Звенигородське АТП 17108», Спілка звернулась до Підприємства та отримала відповідь за підписом його директора та голови Звенигородської РДА, що з 05 червня 2015 року учасники бойових дій користуються правом безкоштовного проїзду по вівторкам, середам, четвергам та п`ятницям, без обґрунтування підстав визначення саме цих днів.

В підтвердження вимог позивача ОСОБА_1 , до позовної заяви надано копію заяви ОСОБА_1 , адресовану голові Української спілки ветеранів Афганістану м. Ватутіне Нестеренку В. І., в якій він просить допомоги у відновленні порушеного права, без конкретизації часу його порушення, внаслідок того, що водій автобуса СА 16-45, незважаючи на пред`явлення ним посвідчення, яке дає йому право на пільговий проїзд, примушував його купувати проїзний квиток (а.с. 14).

Також позивачем ОСОБА_1 долучено копію посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_1 , виданого Звенигородським РВК Черкаської області 28 вересня 1996 року, відповідно до якого ОСОБА_1 є учасником бойових дій та має право на пільги встановлені законодавством України для ветеранів війни, учасників бойових дій та копію паспорта громадянина України.

Перевіряючи рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ОСОБА_1 колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до статті 41 Закону України «Про автомобільний транспорт» пасажир зобов`язаний мати при собі квиток на проїзд, на перевезення багажу, а за наявності права пільгового проїзду відповідне посвідчення чи довідку, на підставі якої надається пільга.

Як визначено статтею 42 Закону України «Про автомобільний транспорт», договір перевезення пасажира автобусом на маршруті загального користування укладається між автомобільним перевізником та пасажиром. Цей договір вважається укладеним з моменту придбання пасажиром квитка на право проїзду, а для осіб, які користуються правом пільгового проїзду, - з моменту посадки в автобус.

Таким чином, Законом України «Про автомобільний транспорт» встановлено право пасажира, який користується пільгами на транспорті, безпосередньо скористатися пільговим проїздом, пред`явивши водієві автобусу посвідчення встановленого зразка.

Відповідно до частини 2 статті 915 ЦК України договір перевезення транспортом загального користування є публічним договором. У зв`язку з цим на договір перевезення поширюються вимоги цивільного законодавства, зокрема, щодо свободи договору.

З досліджених судом доказів не можливо встановити, як конкретної дати коли між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем виникли спірні правовідносини, так і того чи отримавши відмову у пільговому проїзді, з зазначенням конкретної дати та часу, позивач змушений був придбати за власні кошти квиток на проїзд за маршрутом м. Звенигородка та м. Ватутіне.

Натомість, за наявності спірних правовідносин, позивач ОСОБА_1 не скористався правом звернення до уповноваженого органу виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики з питань безпеки на наземному транспорті з метою поновлення свого порушеного права, в разі підтвердження його порушення, та притягнення винних у його порушенні осіб до встановленої законом відповідальності.

Так, відповідно до частини 3 статті 37 Закону України «Про автомобільний транспорт» безпідставна відмова від пільгового перевезення тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Позивачем ОСОБА_1 не надано доказів, які б підтверджували, що він, стосовно конкретного факту, не мав можливості звернутися за захистом своїх прав до уповноважених державних органів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що саме по собі посилання позивача ОСОБА_1 на відмову відповідачем ТДВ «Звенигородське АТП 17108» у пільговому перевезенні без зазначення конкретної дати, часу, та надання в підтвердження доказів, визначених законом, оплатного користування послугами відповідача, доказів звернення, з приводу конкретного факту, до уповноваженого державного органу зі скаргою на дії зазначеного перевізника, не є підтвердженням порушення прав позивача передбачених законом.

Доводи приведені в апеляційній скарзі про те, що суд першої інстанції, прийнявши до розгляду справу, тим самим підтвердив, що в позовній заяві достатньо доказів, що підтверджують кожну обставину є безпідставними, оскільки у відповідності до ст. 10 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконань; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд - стаття 11 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення).

Щодо посилань скаржника на те, що ним надавався до суду першої інстанції квиток, який його примусили придбати у автобусі і згідно якого можливо було встановити у який саме період було відмовлено у безкоштовному проїзді, проте суд проігнорував його клопотання, вказавши в оскаржуваному рішенні на відсутність доказів, то вони не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як зазначалось, позовна заява не містить будь-яких посилань на конкретну дату та час коли відповідачем як перевізником було порушено право позивача ОСОБА_1 на пільговий проїзд у рейсовому автобусі. В додатку до позовної заяви також квиток не зазначений в якості доказу на який, як на підставу своїх вимог, посилався даний позивач.

На ряду з цим, матеріали справи не містять клопотання щодо долучення до матеріалів справи доказів з їх переліком.

Крім того, посилаючись на квиток як на доказ, який, за твердженням позивача, без поважних причин не був прийнятий судом першої інстанції, скаржник не додав його до апеляційної скарги, тим самим позбавив суд апеляційної інстанції можливості перевірити доводи приведені в апеляційній скарзі.

Щодо посилання як на належний доказ на лист, який, за його твердженням, був йому наданий після звернення до Підприємства, про те, що з 05 червня 2015 року учасники бойових дій користуються правом безкоштовного проїзду по вівторкам, середам, четвергам та п`ятницям, який підписаний головою Звенигородської РДА, директором ТДВ «Звенигородське АТП 17108» та начальником Управління соціального захисту, то даний доказ не є саме тим доказом який вказує на конкретний факт порушення права ОСОБА_1 . Крім того, в матеріалах справи відсутній доказ як звернення ОСОБА_1 до перевізника, так і надання безпосередньо йому відповіді даним перевізником.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд не надав належної оцінки показам свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які працюють на Підприємстві відповідача не заслуговують на увагу, оскільки їх покази, дані в суді першої інстанції, не підтверджують конкретного факту порушення прав ОСОБА_1 , а лише вказують на рішення прийняті Підприємством щодо пільгового перевезення пасажирів.

Доводи скаржника про те, що позивачі звернулись до суду з позовом у якому просили суд визнати дії перевізника у відмові пільгового безкоштовного проїзду учасникам бойових дій по маршруту м. Звенигородка - м. Ватутіне протиправними, а не визнати дії перевізника у відмові пільгового безкоштовного проїзду саме ОСОБА_1 , то відповідно до норм цивільного права кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Крім того, дані доводи вказують на те, що, зокрема позивачем ОСОБА_1 оскаржується не незаконна відмова в перевезенні, як стверджує скаржник, а не погодження з прийнятим рішенням щодо безкоштовного проїзду у міському та приміському транспорті учасників бойових дій у визначені ним дні.

Проте, матеріали справи не містять доказів звернення позивачів, відповідно до вимог визначених статтею 22 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» про їх оскарження до відповідних органів.

Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції, в частині яка є предметом апеляційного перегляду, з мотивів, викладених у апеляційній скарзі, немає, а отже, слід відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду в оскаржуваній частині постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 25 вересня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю «Звенигородське АТП-17108» про визнання дій перевізника щодо відмови в пільговому безкоштовному проїзді учасникам бойових дій по маршруту між м. Звенигородка та м. Ватутіне протиправними залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г.Бороійчук

В. О.Єльцов