ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та його представників до якої приєдналась ОСОБА_3 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про стягнення боргу; за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, про визнання договорів недійсними; за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання припиненим договору поруки; за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання припиненим договору позики №1-2015 від 17.04.2015 року; за зустрічним позовом ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10, Служба у справах дітей Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання припиненим договору позики №2-2015 від 17.04.2015 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, в якому з урахуванням остаточних уточнень до позовної заяви від 22.02.2017 року просили стягнути борг за договорами поруки та позики за рахунок спадкового майна.

Позов мотивований тим, що кожен з позивачів уклав з ОСОБА_12 договори позики. Для забезпечення виконання боргових зобов'язань, юридичного супроводу вказаних правовідносин, ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали з ОСОБА_7 договір поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_12 помер. ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до приватного нотаріуса ОСОБА_13, яким відкрито спадкову справу, заяви про вимогу (претензію) кредиторів до спадкоємців за обов'язками спадкодавця. Проте, на момент подання позову спадкоємці не задовольнили вимоги кредиторів спадкодавця, а поручитель не виконав свого обов'язку за договором поруки. Тому, посилаючись на ст.1282 ЦК України, просять стягнути зі спадкоємців ОСОБА_12 борг за рахунок всього спадкового майна.

Відповідачем ОСОБА_10 подано зустрічний позов до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договорів позики, укладених між ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_12, недійсними.

Зустрічний позов мотивований тим, що ОСОБА_10 сумнівається щодо вільного волевиявлення ОСОБА_12 при укладанні договорів позики, на підставі яких позивачі вимагають стягнути борг, а недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України є підставою для звернення до суду з зустрічним позовом про визнання договорів позики недійсними.

Також відповідачем ОСОБА_14, в інтересах якого діє ОСОБА_11, подано зустрічний позов до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 про визнання припиненим договору поруки, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_7, оскільки поручительство за ОСОБА_12 - особу, яка в подальшому померла, припиняється зі смертю такої особи.

Крім того, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, подано два зустрічні позови до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, Служба у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації, про визнання припиненими договорів позики №1-2015 та №2-2015, які укладені 17.04.2015 року. Зазначені договори позики позивач за зустрічним позовом просить визнати припиненими, у зв'язку з їх виконанням, на підтвердження чого надає знайдену серед речей померлого ОСОБА_12 розписку. Він також вважає, що повернення позичальнику розписки про отримання коштів за договором позики, свідчить про виконання зобов'язань за договорами щодо повернення боргу.

До судового засідання від ОСОБА_7 надійшли письмові заперечення, відповідно до яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення боргу за договором поруки, оскільки вважає договір поруки припиненим у зв'язку зі смертю боржника, а забезпечувати виконання зобов'язання новими боржниками (спадкоємцями позичальника) він не погоджується. Крім того, кредитори не пред'явили вимог до поручителя про погашення боргу на протязі одного місяця з дати настання строку повернення боргу, що також припиняє дію договору поруки. Щодо решти позовних вимог - просить розглядати справу на розсуд суду відповідно до вимог чинного законодавства України.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 задоволено частково та постановлено:

Визнати заборгованість ОСОБА_12 у розмірі 1 000 000,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату подання позову (1доллар США = 27,00 грн.) становить 27 000 000,00 грн., яка виникла на підставі договору позики №1-К від 27 липня 2015 року, укладеного з ОСОБА_6, такою, що підлягає стягненню та, у зв'язку зі смертю ОСОБА_12, стягнути на користь ОСОБА_6 вказану вище заборгованість зі спадкоємців пропорційно отриманого в спадщину майна (по 1/4 кожний), але в межах вартості спадкового майна, а саме, з: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2 у розмірі по 6750000,00 грн. та здійснити виконання рішення щодо погашення зазначеної вище заборгованості виключно шляхом накладення стягнення на все спадкове майно :

- грошові кошти у розмірі 650000,00 доларів США, які знаходяться в сейфовій ячейці №122 в сейфі №4 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору №83-2014 від 11.09.2014 року та додаткової угоди до нього №4-2015 від 04.09.2015, укладеного ОСОБА_12 з Публічним акціонерним товариством «Банк Кредит Дніпро»;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки загальною площею 0,1434 га., кадастровий НОМЕР_5; земельної ділянки загальною площею 0,15 га., кадастровий НОМЕР_6; земельної ділянки загальною площею 0,0393 га., кадастровий НОМЕР_7;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке складається з частини незавершеного будівництвом адміністративної будівлі в т.ч. А-5, ступінь готовності 75%;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, яке складається з: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами); земельної ділянки загальною площею 0,15 га., кадастровий НОМЕР_8; земельної ділянки загальною площею 0,5553 га, кадастровий НОМЕР_9.

- автомобіль ВАЗ-21063, 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10;

- автомобіль HONDA CRV, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11;

- автомобіль MERSEDES BENZ S500, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, кузов НОМЕР_12;

- автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13.

Визнати заборгованість ОСОБА_12 у розмірі 818 770,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату подання позову (1доллар США = 27,00 грн.) становить 22 106 790,00 грн., яка виникла на підставі договору позики №1-2015 від 17 квітня 2015 року, укладеного з ОСОБА_5, такою, що підлягає стягненню та, у зв'язку зі смертю ОСОБА_12, стягнути на користь ОСОБА_16, вказану вище заборгованість зі спадкоємців пропорційно отриманого в спадщину майна (по 1/4 кожний), але в межах вартості спадкового майна, а саме, з:

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_2 у розмірі по 5526697,50 грн., та здійснити виконання рішення щодо погашення зазначеної вище заборгованості виключно шляхом накладення стягнення на все спадкове майно:

- грошові кошти у розмірі 650 000,00 доларів США, які знаходяться в сейфовій ячейці №122 в сейфі №4 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору №83-2014 від 11.09.2014 року та додаткової угоди до нього №4-2015 від 04.09.2015, укладеного ОСОБА_12 з ПАТ «Банк Кредит Дніпро»;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, яке складається з: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки загальною площею 0,1434 га., кадастровий НОМЕР_5; земельної ділянки загальною площею 0,15 га., кадастровий НОМЕР_6; земельної ділянки загальною площею 0,0393 га., кадастровий НОМЕР_7;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3, яке складається з частини незавершеного будівництвом адміністративної будівлі в т.ч. А-5, ступінь готовності 75%;

- нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_4, яке складається з: домоволодіння (житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами); земельної ділянки загальною площею 0,15 га., кадастровий НОМЕР_8; земельної ділянки загальною площею 0,5553 га, кадастровий НОМЕР_9.

- автомобіль ВАЗ-21063, 1985 року випуску, номерний знак НОМЕР_1, кузов НОМЕР_10;

- автомобіль HONDA CRV, 2008 року випуску, номерний знак НОМЕР_2, кузов НОМЕР_11;

- автомобіль MERSEDES BENZ S500, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_3, кузов НОМЕР_12;

- автомобіль VOLKSWAGEN MULTIVAN, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_4, кузов НОМЕР_13.

Визнати заборгованість ОСОБА_12 у розмірі 845 950,00 доларів США, що за курсом НБУ на дату подання позову (1доллар США = 27,00 грн.) становить 22 840 650,00 грн., яка виникла на підставі договору позики №2-2015 від 17 квітня 2015 року, укладеного з ОСОБА_4, такою, що підлягає стягненню та, у зв'язку зі смертю ОСОБА_12, стягнути на користь ОСОБА_4, вказану вище заборгованість зі спадкоємців пропорційно отриманого в спадщину майна (по 1/4 кожний), але в межах вартості спадкового майна, а саме, з:

ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2 у розмірі по 5710162,50 грн. та здійснити виконання рішення щодо погашення зазначеної вище заборгованості виключно шляхом накладення стягнення на все спадкове майно:

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, про визнання припиненим договору поруки - задовольнити та постановлено визнати припиненим договір поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_10 про визнання договорів недійсними - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про визнання припиненим договору позики №2-2015 від 17.04.2015 - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про визнання припиненим договору позики №1-2015 від 17.04.2015 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судовий збір на користь держави судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, на користь ОСОБА_6 судові витрати по 206 грн. 70 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_9, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11, на користь держави судові витрати по 4409 грн. 60 коп. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на користь ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11судові витрати по 91 грн. 43 коп. з кожного.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 в особі законного представника ОСОБА_11,, а також його представники ОСОБА_17 та ОСОБА_18,, кожен окремо, звернулися з апеляційними скаргами, у яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, а також просять рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення про їх задоволення у повному обсязі.

До вказаної апеляційної скарги приєдналася ОСОБА_3, в якій вона підтримала частково апеляційну скаргу та просила рішення скасувати, пославшись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, зокрема зазначила про те, що вона також є кредитором по вказані справі, але її суд не залучив до участі у справі, чим було порушено її права на стягнення суми боргу ОСОБА_12 із його спадкоємців.

Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 452/2017 «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано Апеляційний суд Дніпропетровської області та утворено Дніпровський апеляційний суд, який забезпечує здійснення правосуддя на відповідній території.

22 жовтня 2018 року дану цивільну справу передано до Дніпровського апеляційного суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення у даній справі не відповідає.

Судом встановлено, що 27 липня 2015 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №1-К, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 1 000 000 доларів США, що на день укладення цього договору за офіційним курсом НБУ (2207,3520 грн. за 100 доларів США) було еквівалентно сумі 22 073 520 грн., з кінцевим терміном повернення до 27 липня 2016 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав зазначені грошові кошти, що підтверджується відповідною розпискою.

17 квітня 2015 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №2-2015, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 845 950 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2017 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав грошові кошти в розмірі 845 950,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

17 квітня 2015 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №1-2015, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 818 770 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2017 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав грошові кошти в розмірі 818 770 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

27 липня 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кредитори) уклали з ОСОБА_7 (поручителем) договір поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, згідно умов якого на виконання досягнутої між кредиторами та поручителем домовленості, поручитель прийняв на себе зобов'язання перед кредиторами здійснити юридичну підтримку правовідносин між кредиторами та боржником, гарантував повне виконання боржником своїх зобов'язань щодо повернення боргу. Згідно п.1.3. договору поруки, поручитель відповідає солідарно за зобов'язаннями позичальника перед кредиторами, а саме: у разі несплати позичальником за вказаними договорами позики грошових коштів, поручитель повинен оплатити суму боргу, яка обмежується розміром по 25 000 гривень кожному кредитору.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_14 від ІНФОРМАЦІЯ_3 Приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу ОСОБА_13 заведена спадкова справа №51/215, відповідно до якої заповіт ОСОБА_12 не складав. Заяви про прийняття спадщини подали: донька померлого - ОСОБА_10, син померлого - ОСОБА_2, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_11, та батьки померлого - ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є спадкоємцями першої черги спадкування за законом.

З матеріалів справи судом встановлено, що 09 червня 2016 року ОСОБА_6 подав до приватного нотаріуса ОСОБА_13 заяву про вимогу (претензію) кредитора до спадкоємців за обов'язками спадкодавця. 13 червня 2016 року аналогічні заяви були подані ОСОБА_19 та ОСОБА_5

01 серпня 2016 року позивачі надіслали на адресу ОСОБА_7 письмову вимогу про виконання зобовязань за договором поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, яка залишена без відповіді.

05 вересня 2016 року представником позивачів за первісним позовом надіслано на адресу відповідачів за первісним позовом - ОСОБА_10, ОСОБА_8 письмові вимоги про сплату одноразовим платежем суми боргу за договорами позики, укладеними з померлим ОСОБА_12

30 листопада 2016 року представником ОСОБА_10, ОСОБА_8 надано відповідь, в якій спадкоємці повідомили, що грошових коштів для погашення суми боргу ОСОБА_12 у них немає, а тому задовольнити вимоги кредиторів є неможливим.

Також з матеріалів нотаріальної справи № 51/2015, заведеної після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 вбачається, що 09.06.2016р. в межах строку, встановленого ст. 1281 ЦК України для заявлення вимог кредитором, із заявою про вимогу ( претензію) кредитора до спадкоємців за обов'язками спадкодавця звернулася ОСОБА_3 та її заява зареєстрована в реєстрі за № 1210. Підставою для звернення стали два договори займу № 1 від 01.10.2013р. та № 2 від 01.11.2014р. Загальний розмір пред'явленої заборгованості складає за двома договорами 4 076 33 дол.США 50центів.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив зі встановлених обставин та доведеності позовних вимог.

З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України, підстави для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність повинна нести інша особа, а не та, до якої пред'явлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави і не повинен робити інших висновків щодо обставин справи не пов'язаних із встановленням належності відповідача.

Згідно ч. 1 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Як зазначає ОСОБА_3, оскаружваним рішенням суду порушено її права, в той час як до участі у справі в якості відповідача вона не залучалася, при тому, що зі спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_12, вбачалося, що зазначена особа звернулися до нотаріальної контори, як кредитор спадкодавця.

Перевіряючи зазначені доводи, колегією суддів встановлено наступні обставини.

Так, 31 березня 2017 року між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачами ОСОБА_10, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 було укладено договір про часткове задоволення спадкоємцями вимог кредитора спадкодавця ОСОБА_12, згідно умов якого, відповідачі передали позивачці 162 500 дол. США кожний, за рахунок грошових коштів, що належать до спадкової маси та знаходяться в сейфовій ячейці № 122 в сейфі № 4 у відділенні «Центральне» ПАТ «Банк Кредит Дніпро» на підставі договору № 83-2014 від 11.09.2014р. та додаткової угоди до нього № 4-2015 від 04.09.2015р., укладених між ОСОБА_12 та ПАТ «Банк Кредит Дніпро», що разом становить 487 500 дол. США.

08 червня 2017 року позивачкою на адреси спадкоємців ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_9 було надіслано вимогу щодо здійснення продажу частки у праві спільної часткової власності майна, отриманого у спадщину після смерті ОСОБА_12 з направленням суми виторгу на погашення боргу перед позивачкою, як кредитором. Листами від 09.06.2017р. вказані спадкоємці повідомили позивачку про небажання продавати та купувати частки у спадщині та не заперечували проти задоволення вимог позивачки за рахунок спадкового майна відповідно до частки кожного з них.

Однак, ОСОБА_3 до участі у справі в якості відповідача не була залучена судом першої інстанції, в той час як ухваленим рішенням вирішено питання щодо її прав на отримання від спадкоємців задоволення вимог кредитора спадкодавця ОСОБА_12

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, то колегія суддів вважає, що рішення суду відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Крім того, встановлено, що оскаржуваним рішенням визнано припиненим договір поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 та ОСОБА_6

Ухвалюючи рішення у вказаній частині суд першої інстанції виходив з того, що зустрічний позов ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про припинення договору поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, підлягає задоволенню, оскільки договір поруки припинив свою дію зі смертю боржника ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3

Проте колегія суддів не може також погодитися із таким висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Поручителем може бути одна особа або кілька осіб. , а у ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Права та обов'язки поручителя передбачені ст.ст. 555- 558 ЦК України, а згідно ст. 559 цього Кодексу порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов'язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем.

Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника.

Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

Як вбачається з матеріалів справи та зазначалося вище, 17 квітня 2015 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №2-2015, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 845 950 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2017 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав грошові кошти в розмірі 845 950,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

27 липня 2015 року ОСОБА_6 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №1-К, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 1 000 000 доларів США, що на день укладення цього договору за офіційним курсом НБУ (2207,3520 грн. за 100 доларів США) було еквівалентно сумі 22 073 520 грн., з кінцевим терміном повернення до 27 липня 2016 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав зазначені грошові кошти, що підтверджується відповідною розпискою.

17 квітня 2015 року ОСОБА_5 уклав з ОСОБА_12 письмовий договір позики №1-2015, відповідно до умов якого позикодавець передав у власність позичальника грошові кошти в сумі 818 770 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 10 липня 2017 року. На підставі вказаного договору ОСОБА_12 отримав грошові кошти в розмірі 818 770 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою.

27 липня 2015 року ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (кредитори) уклали з ОСОБА_7 (поручителем) договір поруки №27-07-15 від 27.07.2015 року, згідно умов якого на виконання досягнутої між кредиторами та поручителем домовленості, поручитель прийняв на себе зобов'язання перед кредиторами здійснити юридичну підтримку правовідносин між кредиторами та боржником, гарантував повне виконання боржником своїх зобов'язань щодо повернення боргу. Згідно п.1.3. договору поруки, поручитель відповідає солідарно за зобов'язаннями позичальника перед кредиторами, а саме: у разі несплати позичальником за вказаними договорами позики грошових коштів, поручитель повинен оплатити суму боргу, яка обмежується розміром по 25 000 грн. по кожному кредитору.

Тобто сторонами договору поруки є: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5 (кредитори) та ОСОБА_7 (поручитель), а померлий ОСОБА_12, а в подальшому позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, не були сторонами договору поруки.

Так, відповідно до вимог статті 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов'язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Частиною 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте в порушення вказаних норм процесуального закону до суду із позовом про визнання поруки припиненою поручитель ОСОБА_7 не звертався та будь яких заяв із цього приводу він не подавав, а оскільки ОСОБА_12 не був стороною договору поруки то відповідно його спадкоємці не можуть звертатися до суду із такими вимогами.

Проте суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, а тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Що стосується рішення суду в частині відмови в задоволенні зустрічних позовів про визнання припиненими договори позики, колегія суддів вважає правильними з наступних підстав.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підтвердження зобов'язань ОСОБА_12 позивачами були надані боргові розписки, копії яких наявні в матеріалах справи.

Ухвалою суду від 22.02.2017 року по справі призначено посмертну судову почеркознавчу експертизу для підтвердження виконання підпису ОСОБА_12 в оспорюваних договорах позики. Відповідно до висновку судового експерта Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_20 №29.1.1-117 від 09.03.2017 року підпис в оригіналі договору позики №1-К, укладеного 27.07.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_12, від імені ОСОБА_12 виконано ОСОБА_12. Підпис в оригіналі договору позики №1-2015, укладеного 17.04.2015 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_12, та Розписці від 17 квітня 2015 року від імені ОСОБА_12 виконано ОСОБА_12. Підпис в оригіналі договору позики №2-2015, укладеного 17.04.2015 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_12, та Розписці від 17 квітня 2015 року від імені ОСОБА_12 виконано ОСОБА_12.

Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі статтею 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи позивач за зустрічним позовом ОСОБА_10 просив суд визнати договори позики недійсними, але у позовних заявах він не навів жодних правових підстав для задоволення цих позовних вимог, крім зазначених вище.

Крім того, судом під час судового розгляду при укладенні оспорюваних договорів не встановлено порушень вимог ст. 203, 204 ЦК України. Спірні договори укладено в письмовій формі, засвідчено підписами сторін, тобто укладено у встановленій законом формі. Договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, передбачених цими договорами. Зміст спірних договорів відповідає вимогам Конституції України, Цивільного кодексу України.

Відповідно до вимоги ч.1ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є ті умови, що є необхідними та достатніми для виконання даного виду договору.

Судовим розглядом встановлено, що при укладенні оспорюваних договорів сторонами не було допущено жодних порушень законодавства України, договори укладені дієздатними особами, у відповідності з вимогами закону, з додержанням законодавчо визначеної форми. Доказів визнання судом оспорюваних договорів позики недійсними сторонами не надано.

Посилання позивача за зустрічним позовом в обґрунтування недійсності правочинів стосовно того, що батько (наразі померлий ОСОБА_12.) не повідомив ОСОБА_10 про укладення оспорюваних договорів позики, судом до уваги не приймаються, оскільки цивільним законодавством не передбачено обов'язок сторін повідомляти дітей про укладення таких договорів.

А тому ці вимоги є необгрунтованими.

Також щодо вимог за зустрічними позовами ОСОБА_2 про визнання припиненим договору позики №2-2015 від 17.04.2015 та договору позики №1-2015 від 17.04.2015 у зв'язку з їх виконанням, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що на обґрунтування виконання зазначених договорів позики, представник позивача за зустрічним позовом надав копії розписки про отримання коштів ОСОБА_12 від ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відповідно. Наявність таких розписок серед речей померлого ОСОБА_12, тобто позичальника, на думку позивача за зустрічними позовами, свідчить про виконання договорів позичальником, на підтвердження чого позикодавці повернули боргові розписки.

Суд критично оцінює доводи зазначених зустрічних позовів з огляду на наступне.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При цьому договорами позики від 17 квітня 2015 року №2-2015, укладеним між ОСОБА_12 та ОСОБА_4, та №1-2015, укладеним між ОСОБА_12 та ОСОБА_5 визначено порядок їх виконання. Так, відповідно до п.5 зазначених договорів (мовою оригіналу): «возврат займа осуществляется путем передачи Заемщиком сумм займа в наличной форме Заимодателю, при этом Заимодатель обязан сделать отметку о получении средств на обратной стороне экземпляра этого договора Заемщика или выдать Заемщику расписку».

Таким чином, договорами від 17 квітня 2015 року №2-2015 та №1-2015 не передбачено спосіб виконання зобов'язання шляхом повернення розписки позичальника про отримання коштів за договорами позики, а тому наявність серед речей померлого ОСОБА_12 розписок про отримання останнім коштів за договорами позики не може свідчити про виконання договорів позики від 17 квітня 2015 року №2-2015 та №1-2015. Проте, під час судового розгляду доказів наявності розписок позикодавців про виконання ОСОБА_12 договорів позики або відмітки про отримання коштів на зворотному боці екземпляра договорів позичальника, не надано.

У зв'язку з чим судом першої інстанції не встановлено доказів виконання договорів від 17 квітня 2015 року №2-2015 та №1-2015, а тому суд прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позовів у цій частині.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині задоволених позовних вимог підлягає скасуванню із постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовів у вищезазначеній частині, а в решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та його представників до якої приєдналась ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 березня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про стягнення боргу та в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання припиненим договору поруки- скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 про стягнення боргу - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_11 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 (правонаступником якого є ОСОБА_9), ОСОБА_9, ОСОБА_10 про визнання припиненим договору поруки - відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлений 31 січня 2019 року

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко