КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ справи: 760/1807/16-ц
Головуючий у суді першої інстанції: Усатова І.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2019 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Чобіток А.О., Ящук Т.І.

при секретарі - Шепель К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року,

встановив:

у січні 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути на його користь з відповідача заборгованість за кредитним договором, укладеним між ним та ОСОБА_1 , в розмірі 54 263, 29

дол. США, яка складається з 8 326,12 дол. США заборгованості за кредитом, 10 481, 67 дол. США заборгованості по відсоткам, 618,12 дол. США комісії та 34 8377, 38 дол. США пені.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, позов задовольнити, посилаючись на порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника позивача - Хитрової Л. В . , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 18.04.2007 між ним та відповідачем було укладено Кредитний договір №К3М0АК01615714, за умовами якого позичальнику було надано кошти в сумі 12 267, 76 дол. США на строк до 17.04.2012. Порядок погашення кредиту був визначений в умовах договору шляхом щомісячної сплати платежу в сумі 291,09 дол. США, який складався з тіла кредиту, відсотків, комісії. Оскільки відповідач не сплачував належним чином взяті на себе зобов`язання станом на 31.12.2015 утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 8 326, 12 дол. США, відсотків - 10 481, 67 дол. США, комісії - 618 дол. США, пені - 34 837, 38 дол. США, а всього 54 263,29 дол. США, яку позивач просив стягнути на його користь з відповідача.

Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року у задоволенні позову було відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року рішення суду першої інстанції було скасовано та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитом в сумі 199 826,88 грн., заборгованість по відсоткам - 251 560,08 грн., комісії - 14 834,88 грн., пені - 451 386,96 грн., а також стягнуто суму сплаченого судового збору.

Постановою Верховного Суду від 31 липня 2019 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 квітня 2017 року було скасовано та направлено справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що останній платіж на погашення кредиту був здійснений відповідачем 20.03.2009, а тому з цієї дати має обраховуватись строк позовної давності. Вказаний строк позивачем пропущений, оскільки він до суду звернувся лише 29.01.2016.

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитись неможливо, оскільки він зроблений з порушенням норм матеріального права.

В судове засідання в суді апеляційної інстанції 03.10.2019, 31.10.2019 року, 28.11.2019 та 12.12.2019 відповідач не з`явився. Судом направлялись повідомлення за адресами: АДРЕСА_1 (адреса місця реєстрації на час укладення договору), АДРЕСА_2 (адреса реєстрації станом на 29.09.2008), однак повідомлення вручено не було через відсутність адресату. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу, і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. З урахуванням положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 .

Як видно з матеріалів справи, між сторонами 18.04.2007 було укладено Кредитний договір у вигляді не відновлювальної кредитної лінії в сумі 12 267, 76 дол. США на строк до 17.04.2012. Порядок погашення кредиту був визначений в умовах договору шляхом щомісячної сплати платежу в сумі 291,09 дол. США, який складався з тіла кредиту, відсотків, комісії.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України). Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

З матеріалів справи видно, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе зобов`язання, в зв`язку з чим утворилась заборгованість. Позивач обчислював заборгованість в сумі 54 263,29 дол. США, яка складається з тіла кредиту - 8 326, 12 дол. США, відсотків - 10 481, 67 дол. США, комісії - 618 дол. США, пені - 34 837, 38 дол. США. При цьому позивач обчислював суму заборгованості станом на 31.12.2015, тобто після закінчення строку дії договору.

Висновок суду першої інстанції щодо застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, що стало підставою для відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, зроблено з порушенням норм матеріального права.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості за кредитом і процентів) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), а спеціальна позовна давність до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) - тривалістю в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності визначається статтею 261 ЦК України. Так, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила(частина перша статті 261 ЦК України). За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п`ята цієї статті).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 статті 267 ЦК України).

Відповідач по справі не подавав заяву про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, а тому підстав для відмови в задоволенні позову через пропуск ним строку позовної давності немає.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання, сплата неустойки.

Вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по комісії в сумі 618,12 дол. США задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Заявляючи вказану вимогу, позивач посилався на п. 7.1 Кредитного договору, в якому було зазначено про сплату позичальником комісії винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту, та щомісяця в період сплати у розмірі 0,14% від суми виданого кредиту.

За змістом ч. 4 та 5 статті 11, статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною, а у відповідності до частини восьмої статті 18 Закону (у редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема щодо плати за обслуговування кредиту.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

У п. 7.1 Кредитного договору, зазначено, що комісія є винагородою за надання фінансового інструменту, що охоплюється сплатою процентів за користування кредитом, а не за інші послуги, відмінні від надання кредиту, що є незаконним в силу ч. 5 статті 11, ч. 1, 2, 5 і 7 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Тому умови кредитного договору, які передбачають стягнення зі споживача щомісячної комісії є нікчемними та не потребують визнання недійсними.

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 234/15212/15.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1048 ЦК України та ч. 1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок сплати яких встановлюються умовами договору, укладеного між ними. Тому вказане положення про сплату позичальником процентів до дня повернення кредиту може бути застосоване лише в межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу зазначеного строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені умовами договору проценти припиняється.

Посилання представника позивача на те, що після закінчення строку договору кредиту, проценти були нараховані за період до 31.12.2015 з урахуванням положень ст. 625 ЦК України є безпідставним, оскільки в позовній заяві позивач вказував, що згідно договору у випадку порушення зобов`язання за кредитним договором позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості та не посилався на положення ст. 625 ЦК України.

З наданого позивачем розрахунку видно, що за період в межах дії Кредитного договору з 18.04.2007 до 17.04.2012 утворилась заборгованість, яка складається з тіла кредиту - 8 326,12 дол. США, відсотків - 6 011, 81 дол. США, пені - 4 861 дол. США.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» - Сокуренко Наталії Вікторівни задовольнити частково.

Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 12 вересня 2016 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 19 198, 93 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» судовий збір в розмірі 28 550 грн. 33 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст виготовлено 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді