Дата документу 06.08.2019 Справа № 335/7578/13-ц
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 335/7578/13-ц
Провадження №22-ц/807/2626/19
Головуючий в 1-й інстанції Апаллонова Ю.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 серпня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С. В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,
секретарКулабухова І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2019 року, постановлену в м. Запоріжжі (повний текст ухвали складено 19 червня 2019 року) у справі за скаргою Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А., заінтересована особа ОСОБА_1 ,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року заявник звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця. У скарзі вказав, що 24.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя було ухвалено рішення по справі № 335/7578/13-ц (2/335/2165/2013) про стягнення з ОСОБА_1 , боргу за спожиту електроенергію в розмірі 1344 грн., 26 коп. та судового збору в розмірі 229 грн., 40 коп. 10.04.2019 року головним державним виконавцем Лазарок О.А., було підписано Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, на підставі п. 3 частини 1 ст. 4 Закону України «Про Виконавче провадження». Відповідно до Повідомлення головного державного виконавця виконавчий документ повертається без виконання у зв`язку з відсутністю відомостей про дату народження боржника - фізичної особи. Заявник вважає, дії державного виконавця незаконними, та просить визнати рішення щодо повернення виконавчого документа стягувачу від 10.04.2019 року неправомірним та зобов`язати Вознесенівський ВДВС ЗМУЮ прийняти до виконання виконавчий лист.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2019 року, скаргу Публічного акціонерного товариства «Запоріжжяобленерго» на дії державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А., заінтересована особа ОСОБА_1 , задоволено частково.

Визнано неправомірним та скасовано повідомлення державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. від 10.04.2019 року про повернення виконавчого документу № 335/7578/13-ц від 20.11.2013 року стягувачу без прийняття до виконання. В решті частини вимог відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду, головний державний виконавець Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А., подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні вимог скарги в повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що відсутність у виконавчому документі дати народження боржника унеможливлює технічно внесення постанови про відкриття виконавчого провадження до реєстру та виконання подальших процесуальних дій.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ВАТ «Запоріжжяобленерго» зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок зроблено правильний висновок про часткове задоволення вимог скарги, а апеляційна скарга зводиться до переоцінки досліджених доказів та не містить нормативно-правового обґрунтування.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 24.10.2013 року Орджонікідзевським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення по справі № 335/7578/13-ц (2/335/2165/2013) про стягнення з ОСОБА_1 , боргу за спожиту електроенергію в розмірі 1344 грн., 26 коп. та судового збору в розмірі 229 грн., 40 коп.

25.09.2014 року державним виконавцем Верескун Т.І., було підписано Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесену на підставі п. 6 частини 1 ст. 26 Закону України «Про Виконавче провадження».

09.06.2016 року державним виконавцем Цимбал Я.Я., було підписано Постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, винесену на підставі п. 6 частини 1 ст. 26 Закону України «Про Виконавче провадження».

10.04.2019 року головним державним виконавцем Лазарок О.А., було підписано Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувану без прийняття до виконання, на підставі п. 3 частини 1 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до Повідомлення головного державного виконавця виконавчий документ повертається без виконання у зв`язку з відсутністю відомостей про дату народження боржника - фізичної особи.

Розглянувши скаргу суд першої інстанції дійшов висновку, що дата народження боржника не були відомі суду під час розгляду судової справи, у зв`язку чим відсутність у виконавчому документі дати народження не є опискою чи помилкою, та не дає підстав ПАТ «Запоріжжяобленерго» для звернення до суду з вимогою щодо виправлення виконавчого документа. Однак відсутність вказаних даних не робить виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, оскільки державний виконавець наділений повноваженнями щодо з`ясування інформації щодо боржника у справі в тому числі конфіденційної для забезпечення ефективного та своєчасного виконання рішення суду.

З вказаними висновками суду першої інстанції, погоджується і колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України «Про виконавче провадження». Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини 2 ст.7 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» державний виконавець є представником влади, діє від імені держави і перебуває під її захистом та уповноважений державою здійснювати діяльність з примусового виконання рішень у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до п. 1 частини 1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Відповідно до частини 1 та частини 2 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до частини 1 ст.28 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред`явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Так, за змістом п.3 ч.1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у виконавчому документі зазначаються зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місце знаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи.

Якщо виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, то він повертається стягувачу органом державної виконавчої служби без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення.

В той же час, частиною 1 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачена можливість зазначення інших даних, які ідентифікують боржника, та сприяють примусовому виконанню рішення.

Відповідно до частини 5 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень виконавець має право на безпосередній доступ до інформації про боржників, їхнє майно, доходи та кошти, у тому числі конфіденційної, яка міститься в державних базах даних і реєстрах, у тому числі електронних. Порядок доступу до такої інформації з баз даних та реєстрів встановлюється Міністерством юстиції України разом із державними органами, які забезпечують їх ведення.

Як вірно вказав суд першої інстанції, з копії виконавчого листа, наданого до матеріалів справи, вбачається, що в ньому відсутня дата народження боржника ОСОБА_1 , але зазначено місце його реєстрації. Тобто у виконавчому листі зазначені дані боржника, які можуть ідентифікувати його особу та сприяти примусовому виконанню рішення.

За змістом положень пункту 3 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, зокрема має право з метою захисту інтересів стягувача одержувати інформацію, в тому числі конфіденційну, яка стосується особи боржника та його майнового стану.

За таких обставин дії державного виконавця щодо повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання, не можна вважати правомірними та такими, що відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

Постановляючи ухвалу у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону і підстав для її скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Вознесенівського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Лазарок О.А. залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 червня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 09 серпня 2019 року.

Судді: С. В. Кухар

О. В. Крилова

О. З. Поляков