Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 243/7992/16-ц

провадження № 61-16318св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідачі: Держава Україна, Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», Кабінет Міністрів України, Державна казначейська служба України,

за участю прокурора Слов`янської місцевої прокуратури,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Держави Україна, Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», Кабінету Міністрів України, Державної казначейської служби України, за участю прокурора Слов`янської місцевої прокуратури, про відновлення порушених, не визнаних конституційних прав на майно, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року у складі судді Воронкова Д. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року у складі колегії суддів: Канурної О. Д., Агєєва О. В., Мальованого Ю. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У вересні 2016 рокуОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ним 13 жовтня 1984 року були зроблені внески до Ощадбанку СРСР у розмірі 3 335 рублів з нарахуванням 3 % річних, 02 жовтня 1986 року в розмірі 3 000 рублів з нарахуванням 3 % річних, 31 грудня 1992 року до Ощадбанку України в розмірі 50 000 карбованців з нарахуванням 9 % річних та 08 травня 1993 року - 30 000 карбованців з нарахуванням 9 % річних.

З посиланням на вимоги Конституції України, ЦК України, Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» просив: визнати незаконними діяльність та бездіяльність Держави Україна щодо не встановлення його конституційних прав у відповідності до Конституції та Законів України; зобов`язати Державу Україна поновити його порушені права на власність - внески в державну установу «Ощадбанк» у відповідності до Конституції та Законів України; відшкодувати збитки - не сплачені внески на умовах, передбачених Конституцією та Законами України; зобов`язати державу Україна відшкодувати йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

07 липня 2017 року ОСОБА_1 було подано клопотання про приєднання до матеріалів справи розрахунку ціни позову, яке суд розцінив як уточнення позовних вимог, в якому останній, з посиланням на вимоги частини другої статті 524 ЦК України, визначає суму позовних вимог у розмірі 444 294,5 грн з урахуванням курсу долара США на час здійснення внеску та з урахуванням відсотків.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 18 січня 2017 року залучено до участі у справі як співвідповідача Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 03 лютого 2017 року залучено до участі у справі як співвідповідача Кабінет Міністрів України та Державну Казначейську службу України в особі Управління Державної казначейської служби України у місті Слов`янську Донецької області.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 21 березня 2017 року залучено до участі у справі прокурора Слов`янської місцевої прокуратури Донецької області.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 19 листопада 2018 року провадження у справі зупинено до 11 січня 2019 року до залучення до участі у справі правонаступника позивача. Закрито провадження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в сумі 100 000 грн.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 січня 2019 року провадження у справі поновлено.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 14 березня 2019 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивоване тим, що суду не надано жодного доказу на підтвердження факту порушення права позивача щодо повернення вкладів, внесених ОСОБА_1 до Ощадбанку України 31 грудня 1992 року в розмірі 50 000 карбованців та 08 травня 1993 року у розмірі 30 000 карбованців. Разом з тим, із ощадних книжок встановлено, що зазначені внески були перераховані у 1993-1995 роках та 1996-1999 роках з урахуванням відсотків, що свідчить про можливість позивача розпоряджатися вказаними грошовими коштами. Факт відмови у видачі вказаних вкладів не встановлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо внесків, зроблених позивачем за часів СРСР, суд першої інстанції виходив з того, що письмових клопотаннях та судовому засіданні представником позивача неодноразово наголошувалося на тому, що у порядку, передбаченому Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», позивач за внесками до Ощадбанку не звертався, своїм правом на отримання компенсаційних виплат на повернення вкладів не скористався, а предметом спору є повернення внесків за їх ринковою вартістю, а не їх компенсація.

Також місцевий суд зазначив про те, що іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» діючим законодавством України не передбачено.

Постановою Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 , яка діє в інтересах ОСОБА_2 , залишено без задоволення, а рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що висновки місцевого суду по суті вирішеного спору є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. Доводи апеляційної скарги не спростовують цих висновків і не свідчать про порушення норм матеріального та процесуального права.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У вересні 2019 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд не досліджував позов на відповідність нормам статті 174 ЦПК України, у зв`язку з чим суд грубо порушив норми частини другої статті 213, статей 174, 178,179, 180, 191, 198, 199 ЦПК України. Суд першої інстанції проігнорував вимоги пункту 4 частини другої статті 197 ЦПК України, не провів заміну неналежного відповідача, оскільки відповідно до вимог статті 173 ЦК України від імені держави за спеціальними дорученнями можуть виступати органи державної влади, суд не направляв позовну заяву за адресою: місто Київ, вулиця Бакова, 11, не повідомив про розгляд позовної заяви, тому немає спеціальних доручень від Держави із вказівкою органів, які будуть представляти відповідача - Державу. Головна сторона у справі - Держава не була сповіщена про позов.

Суд не досліджував і не застосував частину третю статті 131 Конституції України, на порушення частини другої статті 190 ЦПК України не надіслав сторонам у справі ухвали про відкриття провадження у справі та копії позовної заяви із додатками.

Суди попередніх інстанцій не досліджували доручення представників Кабінету Міністрів України та Казначейства, згідно з якими забороняється визнавати вимоги позову, застосували норми закону, який не підлягав застосуванню.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У жовтні 2019 року Акціонерне товариства «Державний ощадний банк України» подало відзив на касаційну скаргу, в якому просило залишити її без задоволення, посилаючись на те, що суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про застосування до спірних правовідносин Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Висновок апеляційного суду про відсутність іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України, є правильним, а доводи касаційної скарги цього висновку не спростовують.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Копіями ощадних книжок підтверджується, що ОСОБА_1 13 жовтня 1984 року здійснив внески до Ощадбанку СРСР у розмірі 3 335 рублів з нарахуванням 3 % річних, а 02 жовтня 1986 року - 3 000 рублів з нарахуванням 3 % річних.

31 грудня 1992 року ОСОБА_1 здійснив внески до Ощадбанку України в розмірі 50 000 карбованців з нарахуванням 9 % річних, а 08 травня 1993 року - 30 000 карбованців.

Згідно з відповіддю філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк», адресованою ОСОБА_1 від 19 січня 2017 року № 25-9/69/99-бт станом на 19 січня 2017 року відкрито компенсаційний рахунок № НОМЕР_1 /25408 у ТВБВ № 10004/0570 в сумі 4 548,6 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Слов`янського міськрайонного суду Донецької області.

01 жовтня 2019 року справа № 243/7992/16-ц надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Стосовно позовних вимог щодо внесків, зроблених ОСОБА_1 за часів СРСР.

Питання збереження, відновлення реальної вартості та компенсації знецінених грошових заощаджень громадян України, які зберігалися на рахунках Ощадного банку колишнього СРСР до 02 січня 1992 року регулюються Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» на підставі цього Закону встановлюються зобов`язання держави перед громадянами України, які внаслідок знецінення втратили грошові заощадження, поміщені в період до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР та державного страхування СРСР, що діяли на території України.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» держава зобов`язується забезпечити збереження та відновлення реальної вартості заощаджень громадян гарантує їх компенсацію у встановленому порядку.

Статтею 5 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установи Ощадного банку України на підставі цього Закону протягом грудня 1996 року - березня 1997 року проводять одноразову індексацію вкладів громадян. На проіндексовані суми, що знаходяться на позабалансовому рахунку Ощадного банку України, вкладнику видається ощадна книжка.

Статтею 6 вказаного вище Закону передбачено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок проведення компенсації, у тому числі перерахування коштів, передбачених у Державному бюджеті України, установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху, визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» заощадження повертаються поетапно, залежно від суми вкладу в межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Кабінет Міністрів України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» № 537/96-ВР приймав постанови про виплату частинами заощаджень громадян, а саме: постанови від 08 червня 1998 року № 825, від 17 травня 2000 року № 817, від 26 березня 2001 року № 275, від 05 квітня 2002 року № 471, від 26 березня 2003 року №382, від 11 березня 2004 року № 306, від 30 травня 2005 року № 409, від 03 серпня 2006 року №1091, від 01 березня 2007 року № 366, від 09 січня 2008 року № 1, від 20 травня 2009 року № 481, від 23 квітня 2012 року № 346, якими встановлюється черговість і обсяги виплат громадянам проіндексованих грошових заощаджень.

Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Діючим законодавством прямо не передбачений обов`язок Кабінету Міністрів України виділяти кошти в межах Державного бюджету для покриття витрат, пов`язаних із компенсацією заощаджень громадян України відповідно до Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України».

Рішенням Конституційного Суду України від 10 жовтня 2001 року №13-рп/2001 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини щодо відповідності Конституції України окремих положень Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» установлено, що виплата громадянам України грошових заощаджень в обмежуваному розмірі та поетапно є правом держави, що не суперечить статтям 13, 41, 64 Конституції України.

Із роз`яснення Верховного Суду України від 15 березня 1999 року № 1-5/117 «Про деякі питання застосування Закону України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» судами встановлено, що кошти для компенсації заощаджень громадян визначаються в Державному бюджеті України окремою статтею.

Порядок перерахування коштів з Державного бюджету України установам Ощадного банку України та колишнього Укрдержстраху визначається Кабінетом Міністрів України.

Заощадження повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік.

Ощадний банк України провадить виплату проіндексованих заощаджень в межах передбачених для цього Державним бюджетом України і перерахованих з нього грошових сум, встановленої поетапності та черговості їх повернення, визначеного співвідношення між групами вкладників.

Те, що грошові кошти, які підлягають виплаті згідно з Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» визнаються боргом та повертаються поетапно, залежно від віку вкладника, суми вкладу, інших обставин у межах коштів, передбачених для цього Державним бюджетом України на поточний рік, які надаються особам Державою через органи державного казначейства на певних умовах та в певних розмірах підтверджується практикою Європейського суду з прав людини, а саме рішенням від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України».

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 2012 року № 346 «Про виплату в 2012 році громадянам України компенсації втрат від знецінення грошових заощаджень, вкладених до 02 січня 1992 року в установи Ощадного банку СРСР, що діяли на території України, та в облігації Державної цільової безпроцентної позики 1990 року, державні казначейські зобов`язання СРСР і сертифікати Ощадного банку СРСР, придбані на території Української РСР» виплата компенсації в 2012 році передбачалась вкладникам, відомості про яких станом на 01 січня 2012 року внесені до інформаційно-аналітичної системи «Реєстр вкладників заощаджень громадян» та які не отримали протягом 2008 року компенсацію втрат від знецінення грошових заощаджень у межах залишку проіндексованого вкладу, але не більше ніж 1000,00 гривень на одного вкладника.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом принципу верховенства права.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Отже, Верховний Суд не має права встановлювати обставини справи і оцінювати докази.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, дійшов обґрунтованого висновку про те, що іншого порядку компенсації виплат на повернення вкладів Ощадбанку СРСР, ніж спеціальний порядок, передбачений Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», діючим законодавством України не передбачено.

Також правильними є висновки судів попередніх інстанцій про те, що позивач у порядку, визначеному Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України» не звертався до Ощадбанку по спірних внесках, тобто своїм правом на отримання компенсаційних виплат на повернення вкладів не скористався.

Що стосується позовних вимог про факт порушення права позивача щодо повернення вкладів, внесених до Ощадбанку України.

Як зазначено вище, ОСОБА_1 31 грудня 1992 року здійснив внесення вкладу до Ощадбанку України в розмірі 50 000 карбованців, а 08 травня 1993 року в розмірі 30 000 карбованців.

Згідно з листом Донецького обласного управління АТ «Ощадбанк» станом на 19 січня 2017 року ОСОБА_1 було відкрито компенсаційний рахунок № 91551/25408 у ТВБВ № 10004/0570 в сумі 4 548,60 грн.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в означеній частині, суд першої інстанції з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки зазначені внески були перераховані у 1993-1995 роках та у 1996-1999 роках з урахуванням відсотків, що свідчить про можливість позивача розпоряджатися вказаними грошовими коштами. Факт відмови у видачі вказаних вкладів не встановлено.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 02 липня 2002 року у справі «Гайдук та інші проти України» суд відмітив: не заперечується, що заявники можуть забрати вклади із відповідними процентами, якщо захочуть. Із матеріалів справи не встановлено, що хтось із заявників використав це право. Навпаки, деякі заявники стверджували, що не мають необхідності у першочергових вкладах, наполягаючи на тому, що основним предметом їх заяв є можливість отримати проіндексовані суми. При даних обставинах і у тій мірі, в якій заявники торкаються повернення вкладів, суд вважає, що заявники не можуть вимагати кваліфікувати їх як «потерпілих» на підставі статті 34 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Що стосується засобів, передбачених Законом України «Про державні гарантії відновлення заощаджень громадян України», які відповідають проіндексованій вартості вкладів, суд відмічає, що ці засоби належать до засобів Державного казначейства, виділених Державою на визначених умовах. Також суд нагадав, що право на індексування заощаджень не гарантується як таке статтею 1 Протоколу № 1, тому не може бути застосована до випадків, які розглядаються.

Доводи касаційної скарги є аналогічними аргументам апеляційної скарги, які суд апеляційної інстанції належним чином перевірив та, ухвалюючи рішення, спростував з наведенням відповідних обґрунтованих мотивів.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 квітня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 31 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко В. С. Висоцька І. М. Фаловська