ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/8983/19 Справа № 214/5319/18 Суддя у 1-й інстанції - Попов В. В. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.

секретар судового засідання - Голуб О.О.

сторони:

позивач - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради

відповідач - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року, яке ухвалено суддею Поповим В.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, відомості щодо складання повного тексту рішення матеріали справи не містять, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради звернулись з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради зазначили, що відповідач ОСОБА_1 перебувала на обліку кандидатів в усиновлювачі з грудня 2016 року. 14 червня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовною заявою про усиновлення малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , при цьому в обґрунтування позову зазначила, що із Лізою у неї встановився тісний контакт, є взаєморозуміння, дитина виявляє бажання бути з нею. Судом було встановлено, що відповідач з наслідками усиновлення, станом здоров`я та розумовим розвитком дитини ознайомлена. На підставі рішення суду від 04 серпня 2017 року ОСОБА_1 усиновила малолітню ОСОБА_2

В грудні 2017 року відповідач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом про скасування усиновлення. При цьому з відповідачем неодноразово проводилась робота, як спеціалістами служби у справах дітей, так і фахівцями Криворізького міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, щодо неналежного виконання батьківських обов`язків, приділення достатньої уваги вихованню та розвитку дочки, відповідальності за її життя та надання допомоги дитині на час адаптаційного періоду дитини у сім`ї усиновлювача, пропонувалась допомога психолога та конфліктолога. Проте відповідач категорично відмовилась від співпраці з Криворізьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та від допомоги профільних фахівців, не бажає вживати будь-яких заходів, спрямованих на подолання деяких негативних явищ у поведінці дівчинки. На теперішній час відповідач ОСОБА_1 продовжує доглядати за дитиною, приховуючи від неї той факт, що у суді розглядається справа про розусиновлення. На думку служби у справах дітей, а також спеціалістів з психології, така поведінка відповідача ОСОБА_1 направлена на завдання непоправної шкоди психо-емоційному стану дитини.

Тому орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради просили суд позбавити батьківських прав відповідача відносно малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стягнути з відповідача ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходів громадян, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на користь державного закладу, в якому буде перебувати дитина, або опікуна, а також накласти заборону на відчуження майна у вигляді житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , до досягнення повноліття малолітньою ОСОБА_3 .

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року у задоволенні позовних вимог органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради до ОСОБА_1 , третя особа - Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів відмовлено.

В апеляційній скарзі орган опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог, посилаючись на те, що судом першої інстанції допущено неповне з`ясування обставин справи.

На думку позивача, судом першої інстанції не враховано факт порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_3 , оскільки відповідач ускладнює відносини з дитиною, збираючи скарги батьків інших дітей відносно її поведінки, однак, не зважаючи на це малолітня дитина любить свою маму та хоче жити з нею, не знаючи про наслідки бажань усиновлювачки.

На думку органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради судом не взято до уваги, що протягом короткого часу спільного проживання з малолітньою дитиною відповідач не виявила бажання вжити заходів щодо збереження сім`ї, налагодження стосунків з дівчиною.

Позивач вважає, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків це не лише забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, а й піклування про гармонійний і духовний розвиток дитини, оскільки такі фактори розцінюються як ухилення від належного виховання дітей та нехтування батьками своїми обов`язками.

Відзив на апеляційну скаргу не подавався.

Заслухавши суддю-доповідача, представника органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради судом ОСОБА_4 , яка підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити, відповідача ОСОБА_1 , яка частково заперечувала проти апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 серпня 2017 року, відповідач усиновила малолітню ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до довідки Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів № 144 від 12 жовтня 2019 року, відповідач ОСОБА_1 влаштувала малолітню ОСОБА_3 навчатись до Криворізької загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів №14 Криворізької міської ради Дніпропетровської області (а.с. 61).

Відповідно до виписки з амбулаторної карти малолітньої ОСОБА_3 та консультації дитячого психіатра, відповідач ОСОБА_1 зверталась до лікаря-педіатра амбулаторії загальної практики сімейної медицини №4 КУ «ЦПМСД №4» КМР, а також за консультацією до дитячого психіатра КЗ «Криворізький психоневрологічний диспансер» ДОР» (а.с. 63,64).

Згідно психолого - педагогічної характеристики з дошкільного навчального закладу малолітній ОСОБА_3 важко дається навчання, проте, як результат занять, малолітня ОСОБА_3 проявляє успіхи. Розумовий розвиток дитини на середньому рівні. Програмний матеріал сприймає, але виконання завдань потребує допомоги вчителя. Легко адаптується в дитячому колективі, із дітьми має дружні стосунки, хоч може поводитись щодо них грубо та агресивно. Приймає участь у громадському житті, колективних іграх, спілкуванні з однолітками. (а.с. 9-10).

Згідно характеристики з КЗШ №14 від 03.03.2018 року, малолітня ОСОБА_3 характеризується незадовільно: має слабку пам`ять, логічно не мислить, не уважна, дисципліна на низькому рівні, може бити дітей, навіть вчителя, людина настрою, не вихована, груба, маму не слухає. При цьому також, любить клеїти, вирізати, робити аплікації, орігамі, любить чергувати (а.с. 62).

Згідно результатів консультації дитячого психіатра, малолітня ОСОБА_3 потребує навчання в класі ІПК (а.с. 9 -зворот).

Відповідно до заяви від 11 квітня 2018 року, відповідач ОСОБА_1 звернулась до Криворізького міського центу соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з проханням залучити до роботи з сім`єю психолога центру. (а.с. 6-зворот)

Відповідно до листа виконкому Криворізької міської ради, Криворізький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді з ОСОБА_1 проведено роз`яснювальну роботу, проінформовано про послуги центру, однак відповідач ОСОБА_1 відмовилась від послуг психолога та конфліктолога ценру, оскільки, згідно її заяви, вони вже працюють із іншим психологом (а.с. 11).

Згідно висновку №10/36-2340 від 01 червня 2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_1 , виконавчий комітет Саксаганської районної у місті ради вважає доцільним позбавити її батьківських прав у відношенні малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.14-16).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а позивачем не доведено обставини свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (далі - Постанова), ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Відповідно до пункту 15 Постанови, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Згідно із статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція), держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Як роз`яснив Верховний Суд України в Узагальненні Практики розгляду судами справ, пов`язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми від 11 грудня 2008 року, при розгляді справ про позбавлення батьківських прав для встановлення обставин справи суду потрібно ретельно перевіряти докази, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, обов`язково здійснювати необхідні дії для залучення відповідача у справі та з`ясування його позиції та обґрунтувань. Також згідно із ч. 4 ст. 19 СК обов`язковою є участь у справі органу опіки та піклування.

Частиною 1 статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці (рішення від 7 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").

Ухвалюючи рішення про відмову у позбавленні батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5 , суд першої врахував положення ст. 6 СК України відповідно до якої, статус дитини має особа до досягнення нею повноліття та положення ст. 164 СК України відповідно до якої особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволені позовних вимог позивача в позбавленні батьківських прав стосовно доньки ОСОБА_5 .

На думку колегії суддів, суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини (стаття 166 СК України), тобто, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Натомість, як вбачається з матеріалів справи відповідач влаштувала дитину до навчального закладу піклується про стан її здоров`я, однак не може налагодити сімейні стосунки з дитиною.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено обґрунтованими, належними та допустимими доказами ухилення ОСОБА_1 від виконання батьківських обов`язків.

На думку колегія суддів не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги, що протягом короткого часу спільного проживання з малолітньою дитиною відповідач не виявила бажання вжити заходів щодо збереження сім`ї, налагодження стосунків з дівчиною, оскільки вони не є підставою для позбавлення батьківських прав з огляду на положення ст. 164 СК України.

Колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційного скарги, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків, це не лише забезпечення необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей, а й піклування про гармонійний і духовний розвиток дитини, оскільки такі фактори розцінюються, як ухилення від належного виховання дітей та нехтування батьками своїми обов`язками, так як будь-яких доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання доньки, винної поведінки відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, які б безумовно свідчили про злісне ухилення її від виконання своїх батьківських обов`язків, позивачем не надано.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції врахував, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків, натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідача, про що матеріали справи не містять жодні відомості, та її винне ставлення до дитини та до своїх обов`язків, як матері.

Отже, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції, не надано жодних належних та допустимих доказів щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав.

Позбавлення батьківських прав матері, дитини є надзвичайним заходом сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці батьків або одного з них. Матеріали справи не містять доказів, які могли б стати достатньою підставою для застосування до відповідача такого крайнього заходу, як позбавлення її батьківських прав, згідно ст.164 Сімейного кодексу України.

Також слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці, яка є частиною національного законодавства України, у рішенні по справі «Хант проти України» від 7 грудня 2006 року зазначив, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і такі інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

При цьому часткове визнання апеляційної скарги відповідачем в суді апеляційної інстанції в частині позбавлення батьківських прав, виходячи з пояснень відповідача, ґрунтується на неможливості відповідача ОСОБА_1 знайти спільну мову з дитиною та налагодити сімейні стосунки, не дивлячись на всі намагання відповідача створити дитині належні умови життя, навчання, дбайливого ставлення до фізичного розвитку дитини, тому колегією суддів не береться до уваги, оскільки порушує права відповідача та не є підставою для позбавлення батьківських прав.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду без змін.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Органу опіки та піклування виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради- залишити без задоволення.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 липня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 13 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: