Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.
Доповідач -Дронська І.О.
Справа № 415/4747/19
Провадження № 22-ц/810/789/19
ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Луганського апеляційного суду:

головуючого судді Дронської І. О.,

суддів Карташова О. Ю., Яреська А. В.,

за участю секретаря Вовчанської С. В.

учасники справи:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

представник позивача Малервейн Марина Семенівна,

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження

апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 липня 2019 року, ухвалене 26.07.2019 року у складі судді Фастовця В. М. в м.Лисичанськ

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

У червні 2019 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що на підставі заяви б/н від 13.09.2010 року відповідач ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www. privatbank.ua/terms/pages/70/, складає договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, отже взяті на себе зобов`язання за договором відповідач не виконав, тому станом на 30.04.2019 року має заборгованість в сумі 257005,52 грн, яка складається з: 4070,06 грн - заборгованість за кредитом, 247085,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5850 грн - заборгованість за пенею та комісією

Крім того зазначає, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, а кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.

Тому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у сумі 123047,57 грн, яка складається з наступного:

-4070,06 грн заборгованість за кредитом;

-118977,51 грн заборгованість по процентам за користування кредитом з 13.09.2010 по 29.06.2018.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 26.07.2019 року позов Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, вид картки, яку бажав отримати відповідач. Графи про отримання картки та піну в заяві взагалі не заповнені, відсутній і підпис відповідача про таке отримання, а отже сторони не уклали між собою кредитний договір та відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору.

Не погодившись з вказаним рішенням АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на його незаконність, порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, а також на неповноту у оцінці доказів та дійсних обставин по справі. Скаржник просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «Приватбанк» зазначено, що анкетою-заявою відповідача підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в Приватбанку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідач власноручним підписом у анкеті-заяві засвідчив, що ознайомлений з договором про надання банківських послуг до його укладення та згоден з його умовами та зобов`язався виконувати вимоги Умов та Правил надання банківських послуг, а також регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті Приватбанку. Відсутність підпису позичальника на Умовах та Правил не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах.

На підставі поданої заяви, що разом з «Умовами та Правилами зі зразками підписів та відбитком печатки,Тарифами, що розташовані на офіційному сайті Банку складають Договір про надання банківських послуг, відповідачу було відкрито картковий рахунок, ключем до якого є пластикова картка, яку отримав відповідач, та мобільний телефон, який вказав відповідач в заяві.

Відповідач не скористався своїм правом щодо надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк».

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи, що підтверджується отриманими останніми поштовими рекомендованими повідомленнями, у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи на адресу апеляційного суду від останніх не надходило.

Що стосується відповідача ОСОБА_1 , його місце проживання згідно з повідомленнями Управління адміністративних послуг Лисичанської міської ради Луганської області та Управління ДМС у Луганській області, зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 43, 123).

Всі судові повідомлення про розгляд справи повернулись до суду із відміткою пошти «адресат відсутній».

У зв`язку із наведеним та у відповідності до вимог п. 11 ст. 128 ЦПК України судом розміщено оголошення про розгляд справи на офіційному веб-сайті судової влади України на 20.11.2019 року та 11.12.2019 року (а.с. 91, 119).

Наведене свідчить про вжиття судом всіх можливих заходів щодо належного повідомлення відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи судом.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію, Україна взяла на себе зобов`язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Тому з урахуванням тривалості перебування в провадженні суду вказаної справи, з метою дотримання гарантованого позивачу як стороні цього провадження права на розгляд його справи впродовж розумного строку, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача.

Справу розглянуто на підставі ч. 2 ст. 372 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень ч.ч. 1- 4 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Зазначеним вимогам рішення суду першої не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 13.09.2010 року відповідач підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається з Анкети-заяви, в ній зазначені данні відповідача: місце проживання, телефон, розмір доходу. Проте в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, як не зазначений в ній і вид картки, яку бажав отримати відповідач.

Зазначені обставини повністю відповідають матеріалам справи.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» суд першої інстанції, встановивши, що в Анкеті-заяві відсутні будь-які посилання ні на бажаний розмір кредитного ліміту, ні на визначений сторонами розмір у вигляді банківської послуги, не зазначення виду картки, дійшов висновку про те, що сторони не уклали між собою кредитний договір, а відсутність укладеного кредитного договору тягне відмову у задоволенні позову, підставою якого є невиконання чи неналежне виконання умов такого договору.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, адже до них він дійшов поспішно, з певними порушеннями норм процесуального права щодо повного з`ясування обставин, що мають значення для справи, їх вивчення та оцінки, а також неправильним застосуванням норм матеріального права щодо спірних правовідносин, що призвело до помилкового висновку про наявність підстав для відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі із зазначених судом першої інстанції мотивів.

Як вірно встановлено судом першої інстанції 13.09.2010 року відповідач ОСОБА_1 підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 26.06.2019 року було відкрито провадження у даній справі із проведенням розгляду справи в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін із встановленням сторонам справи відповідних строків щодо подання відзиву, зустрічної позовної заяви, відповіді на відзив, подання заперечень на відповідь на відзив, а.с. 42.

Між тим матеріали справи не містять належного підтвердження отримання вказаної ухвали учасниками справи.

Враховуючи, що судом першої інстанції справу було розглянуто у спрощеному провадженні без повідомлення сторін, колегією суддів приймаються до уваги надані представником скаржника до суду апеляційної інстанції, як складові наданих суду першої інстанції доказів, довідку про термін дії кредитної картки відповідача ОСОБА_1 (а.с. 114), та виписку руху коштів по рахунку відповідача ОСОБА_1 (а.с. 97-112).

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за домомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно довідки відповідач ОСОБА_1 отримав картрахунок з видачею кредитної картки № НОМЕР_1 з терміном дії - до 09/16, а.с. 114.

Як вбачається з виписки руху грошових коштів відповідача ОСОБА_2 , останній активно з 28.03.2013 року по 03.04.2014 року користувався кредитною карткою в межах встановленого ліміту.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що між сторонами було укладено договір від 13.09.2010 року, згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав грошові кошти у розмірі 5100 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок.

За доводами позовної заяви позивач АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором та станом на 30.04.2019 року має заборгованість в сумі 257005,52 грн, яка складається з: 4070,06 грн - заборгованість за кредитом, 247085,46 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 5850 грн - заборгованість за пенею та комісією. Однак просить стягнути зі ОСОБА_1 заборгованість у сумі 123047,57 грн, яка складається з заборгованості за кредитом у сумі 4070,06 грн та заборгованості по процентам за користування кредитом з 13.09.2010 по 29.06.2018 в сумі 118977,51 грн, що підтверджує наданим розрахунком заборгованості, а.с.7, здійсненим на підставі інформації щодо руху грошових коштів, а.а.с. 97-112.

Згідно п.п. 1-5 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити…

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Колегія суддів вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором від 13.09.2010 року, укладеного з відповідачем за тілом кредиту.

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення виконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Саме на таке порушення посилається позивач у позовній заяві та аргументує підстави для стягнення з відповідача відсотків за користування кредитними коштами.

Як вважає позивач підпис відповідача ОСОБА_1 на заяві та погодження останнього із запропонованими банком умовами користування послугами банку та Умовами та правилами надання банківських послуг свідчить про приєднання відповідача до запропонованих банком умов кредитування, тобто з моменту підписання фізичною особою заяви, між Банком та клієнтом був укладений кредитний договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання клієнта до запропонованого Банком договору.

Дійсно, у ч. 1 ст. 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому ці умови повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст ст. ст. 633, 634 можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено колегією суддів відповідач ОСОБА_1 не підписував Умови та правила надання банківських послуг, копія яких додана позивачем АТ КБ «Приватбанк» до позовної заяви в обґрунтування позовних вимог до ОСОБА_1 а.а.с. 10-33. Більш того, зазначена копія витягу з Умов та правил надання банківських послуг взагалі не містить необхідних реквізитів щодо посвідчення копій документів.

Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяги Умов та Правил розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «Приватбанк», а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.

Оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), на що посилається позивач неодноразово змінювалися самим АТ КБ «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, позивач міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, тому у даному випадку також неможливо застосувати до спірних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи анкета-заява № б/н від 13.09.2010 року відповідача ОСОБА_1 не містить домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами із зазначенням відсоткової ставки, а тому колегія суддів вважає, що за таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, позивачем АТ КБ «Приватбанк» не доведена наявність підстав для висновку про те що при укладенні договору АТ КБ «Приватбанк» дотримався вимог, передбачених ч. 2 ст. 11Закону України «Про захист прав споживачів» про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з відповідачем ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.

Враховуючи, що у заповненій і підписаній відповідачем анкеті-заяві відсутні умови про сплату відсотків, на нього не може бути покладений обов`язок по сплаті цієї частини визначеної позивачем кредитної заборгованості.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст.ст. 625, 1048 ЦК України позивач не пред`явив.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «Приватбанк» не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання, який не встановлено, починається з моменту пред`явлення відповідної вимоги, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок щодо повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 4070 грн 06 коп.

Наведені висновки відповідають висновкам, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладений у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14), а також постанові Верховного Суду від 11 вересні 2019 року у справі № 649/137/17, провадження № 61-25802св18.

Між тим, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 13.09.2010 року, укладеного між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 , у поєднанні з даними щодо руху коштів на рахунковому рахунку відповідача ОСОБА_1 за кредитною карткою № НОМЕР_1 відповідачем ОСОБА_1 було використано кошти позивача в загальній сумі 4070 грн 06 коп. за період з 28.03.2013 року по 30.04.2019 року, а повернуто банку відповідачем ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 731 грн 33 коп. (а.с. 7-8).

Колегія суддів, враховуючи, що в укладеному між сторонами кредитному договорі від 13.09.2010 року у вигляді анкети - заяви відсутні умови щодо сплати будь-якої комісії, вважає, що у банка відсутні підстави нараховувати комісію та здійснювати зарахування коштів, які сплачувалися відповідачем на погашення тіла кредиту, на оплату комісії.

На підставі зазначеного, колегія суддів вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за тілом кредиту в сумі 4070 грн 06 коп. підлягають частковому задоволенню в сумі 3338 грн 73 коп. виходячи із підсумку сум зазначених в розрахунку заборгованості та у виписці по рахунку, а саме: 4070,06 грн - 731,33 грн =3338,73 грн.

Щодо стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами.

Колегія суддів, враховуючи, що в укладеному між сторонами кредитному договорі від 13.09.2010 року у вигляді анкети - заяви відсутні умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, вважає, що відповідачем не доведені належними та допустимими доказами підстави для стягнення з відповідача процентів за користування грошовими коштами, і саме з цих підстав позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк» у цій частині задоволенню не підлягають.

Також колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки. викладені у рішенні судом першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно задоволених позовних вимог.

Як встановлено колегією суддів та вбачається з матеріалів справи позивачем сплачено судовий збір в сумі 1921 грн за звернення з позовом до суду першої інстанції, а.с. 1, та 2881,50 грн за звернення з апеляційної скаргою до апеляційної інстанції, а.с. 56.

З урахуванням наявності підстав для часткового задоволення позовних вимог в сумі 3338,73 грн із заявлених позивачем на суму 123047,57 грн, колегія суддів вважає, що стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягають витрати останнього щодо сплати судового збору у загальному розмірі 130,30 грн, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 26 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код платника податків НОМЕР_2 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», юридична адреса м. Київ, вул .Грушевського, буд.1Д., , рахунок № НОМЕР_3 , МФО № 305299 заборгованість за кредитним договором № б/н від 13.09.2010 року за тілом кредиту в сумі 3338,73 грн, а також судовий збір в сумі 130,30 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 16.12.2019 року.

Головуючий І. О. Дронська

Судді О. Ю. Карташов

А. В. Яресько