Справа № 466/2192/19 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/1278/19 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Струс Л.Б., Шандри М.М.

секретар: Симець В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова в складі судді Невойта П.С. від 18 березня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 18 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №466/2192/19 2/466/1340/19 за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Вказану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В своїй апеляційній скарзі просить ухвалу скасувати та справу направити за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області. Вважає ухвалу такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права. Зазначає, що зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання апелянта є квартира АДРЕСА_1 . Вказує, що виходячи з положень ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови, що пред`являються до апелянта, як до фізичної особи, територіально підсудні Києво-Святошинському районному суду Київської області (03170, м. Київ, вул. Мельниченка, 1). Звертає увагу на те, що в оскаржуваному судовому рішенні жодним чином не обґрунтовано виходячи з яких фактичних обставин, а також підтверджених якими належними та допустимими доказами, спір по справі підсудний Шевченківському районному суду м. Львова. Покликання на ч.2 ст. 28 ЦПК України в ухвалі від 18.03.2019 відсутні. Вказує, що ОСОБА_2 офіційно ніде не працевлаштована, фізичною особою підприємцем не є (дата та номер запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичною особою-підприємцем: дата запису: 10.11.2014; номер запису: 2065579), відтак, відсутні правові підстави стверджувати, що позивач утримує спільну з апелянтом малолітню дитину. Також, у позивача немає проблем зі здоров`ям та/або інших поважних причин, котрі унеможливлювали б виїзд ОСОБА_2 до зареєстрованого місця проживання апелянта. З іншого боку, подружжя (апелянт та позивач) ніколи не досягало домовленості про те, що справа про розірвання шлюбу підлягає розгляду за зареєстрованим місцем проживання чи перебування дружини ОСОБА_2 .

В судове засідання учасники справи (їх представники) не з`явилися, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності (відсутності їх представників), зважаючи на те, що учасники справи повідомлялися про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від них до суду не надходило, доказів поважності причин неявки (неявки представників) суду представлено не було та зважаючи на вимоги ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також зважаючи на те, що від представника відповідача до суду надійшло письмове клопотання про розгляд справи за відсутності сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви та апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із змісту позовної заяви ОСОБА_2 звернулася в Шевченківський районний суд м. Львова з позовом до ОСОБА_1 , у якому просила розірвати шлюб укладений між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що зареєстрований 27.08.2015р. міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції. (свідоцтво Серії НОМЕР_1 , актовий запис №2374).

Оскаржуваною ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2019 року відкрито провадження у справі.

На думку колегії суддів, така ухвала є підставною та постановлена з дотримання вимог процесуального закону щодо правил підсудності.

Дійсно, відповідно до ч.1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно змісту п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», якою роз`яснено схожі за своєю суттю правовідносини, позови пред`являються: до фізичної особи до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування; до юридичної особи за її місцезнаходженням (стаття 109 ЦПК), яке стосовно фізичної особи визначається відповідно до положень статті 29 ЦК і статті 3 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", а щодо юридичної особи за положеннями статті 93 ЦК. При вирішенні зазначених питань суди також мають враховувати роз`яснення, що містяться в Рішенні Конституційного Суду України від 14 листопада 2001 року № 15-рп/2001 (справа щодо прописки). Не є місцем проживання фізичної особи місце, в якому вона знаходиться під вартою у вигляді запобіжного заходу, місце, в якому особа відбуває покарання у виді позбавлення волі за вироком суду, місце, в якому особа знаходиться на стаціонарному лікуванні. Позови до таких осіб пред`являються за останнім місцем проживання до взяття під варту чи до поміщення до медичного закладу.

Однак, згідно ч.2 ст. 28 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

З аналізу наведеної процесуальної норми убачається, що в ній міститься вичерпний перелік умов, за яких позов щодо розірвання шлюбу може пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача, а саме якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у схожих за своєю суттю правовідносинах, - позов про розірвання шлюбу з особою, яка не має в Україні місця проживання або місце проживання якої невідоме, може пред`являтися за місцем знаходження майна відповідача, або за останнім відомим місцем його проживання чи перебування (ч. 10 ст. 110 ЦПК) ( 1618-15 ), а у випадку, коли з позивачем проживають його малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача - за місцем проживання позивача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за місцем проживання будь-кого з них (ч. 2 ст. 110 ЦПК).

Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, позовної заяви, копії паспорта позивачки ОСОБА_2 (а.с. 2-3, 6-9), зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання позивачки ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , що є територією Шевченківського району м.Львова та територією діяльності Шевченківського районного суду м.Львова.

Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що на утриманні позивачки ОСОБА_2 знаходиться малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований та проживає разом з матір`ю ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання від 01.03.2019р. (а.с. 5).

Враховуючи вказане, а саме те, що на утриманні позивачки знаходиться малолітня дитина, яка проживає та зареєстрована разом з нею за адресою АДРЕСА_2 , що територіально відноситься до Шевченківського району м. Львова, позивачем правильно, на свій вибір, у відповідності до згаданих вимог процесуального закону подано позовну заяву до Шевченківського районного суду м. Львова, а суддею цього суду відповідно правильно відкрито провадження у даній справі без порушень правил підсудності.

Відтак, доводи скарги про те, що ОСОБА_2 офіційно ніде не працевлаштована, фізичною особою підприємцем не є, а тому, відсутні правові підстави стверджувати, що позивач утримує спільну з апелянтом малолітню дитину, спростовується матеріалами позовної заяви, довідкою про реєстрацію місця проживання особи та копією паспорта позивачки, про які йшлося та такі доводи слід вважати безпідставними. Додатково слід вказати про те, що утримання дитини тим з батьків з ким дитина фактично проживає слід презюмувати, допоки протилежного не доведено у встановлений законом спосіб. Відповідачем будь-яких рішень чи будь-яких інших доказів, які б прямо та достовірно спростували вказану презумпцію не подано.

Тому, доводи скарги є необґрунтованими, а скарга відповідно безпідставною та підстав для скасування оскаржуваної ухвали колегія суддів не вбачає.

Зважаючи на вказане, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, ухвалу ж суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону щодо правил підсудності слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 18 березня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 09.08.2019рю.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Л.Б. Струс

М.М. Шандра