КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/7975/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Волчко А.Я.

Унікальний №369/9154/17 Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В., Левенець Б.Б.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року у справі позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Просила стягувати з відповідача щомісячно додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на лікування, навчання та відповідний догляд в сумі 30 000,00 грн.

В обґрунтування позову посилалась на те, що починаючи з 24 квітня 2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Сєверодонецького міського суду Луганської області від 27 липня 2015 року шлюб між ними розірвано.

У шлюбі у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зазначила, що відповідач усунувся від виконання своїх обов`язків по утриманню та належним чином забезпеченню матеріальних потреб своєї дитини. Наголошувала на достатності підстав вважати, що і в подальшому останній буде ухилятися від виконання своїх обов`язків, по сплаті аліментів та додаткових витрат на дитину.

Дитина є інвалідом з дитинства, що підтверджується Висновком ЛКК від 04 березня 2017 року.

Згідно медичного висновку № 318 від 14 березня 2017 року зазначено хронічну хворобу - двобічна глухота.

Згідно довідки №134 дитина потребує домашнього догляду, а також перебуває на диспансерному обліку та має статус «дитина-інвалід», а також має проходити індивідуальну програму реабілітації дитини інваліда № 79/351, що вимагає додаткових коштів для його нормальної життєдіяльності.

Окрім того, на підставі договору № 6 від 24 січня 2017 року нею було придбано Комплект імплант Nucleus Profile та мовний процесор СР910 з пультом дистанційного керування (CR-230) вартістю 780 000,00 грн.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати понесені на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 30 000,00 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 640,00 грн.

28 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд заявочного рішення суду.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 квітня 2019 року заяву ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 18 квітня 2019 року, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційних вимог, посилався на те, що направлення судом першої інстанції всієї вихідної кореспонденції на його ім`я здійснювалось на іншу адресу, що позбавило його можливості прийняти участь в судовому засіданні.

Будь-яких повідомлень від позивача щодо звернення її до суду з даним позовом він також не отримував, незважаючи на постійне спілкування в телефонному режимі.

Жодних правових підстав для розміщення оголошення у пресі в суду першої інстанції не було.

Твердження позивача, покладені в основу оскаржуваного рішення, щодо самоусунення апелянта від виконання своїх батьківських обов`язків по матеріальному забезпеченню дитини, є неправдивими. Апелянт здійснює сплату аліментів на постійній основі, а в 2017 року передав позивачу на додаткові витрати по утриманню дитини 7 800,00 доларів США.

Під час розгляду заяви про перегляд заочного рішення позивач категорично заперечувала факт написання нею розписки щодо отримання коштів, однак додані до апеляційної скарги письмові докази даний факт цілком спростовують.

Надана до суду копія договору з ТОВ «ВАБОСУРДО» сторонами не підписана, а чеки за проведену оплату послуг товариством не видавались, а тому є неналежними доказами по справі.

Відповідно до п.2.1 даного договору розрахунок проводиться у гривні на розрахункових рахунок фірми. Дана обставина підтверджує сумнівність наданих позивачем чеків оплати в іноземній валюті.

За інформацією ТОВ «ВАБОСУРДО» позивач після проведення успішної операції дитині, відвідувала курс реабілітації нерегулярно, чим знизила ефективність проведених дій. Такі дії позивача, за переконанням апелянта, свідчать про нікчемне витрачання коштів та безвідповідальне ставлення до виконання саме позивачем своїх батьківських обов`язків.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Ломанов Д.О. апеляційну с каргу підтримав та просив задовольнити з урахуванням доводів викладених в апеляційній скарзі.

Інші учасники процесу повідомлялись судом належним чином про дату, час, і місце розгляду справи по суті, причини своєї неявки суду не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, адвоката Ломанова Д.О. в інтересах ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 24 квітня 2014 року між сторонами було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у місті Києві.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

27 липня 2015 року рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області шлюб між сторонами було розірвано.

Дитина сторін є інвалідом з дитинства, що підтверджується Висновком ЛКК від 04 березня 2017 року. ( а.с. 11)

Згідно медичного висновку № 318 від 14 березня 2017 року дитина хворіє двобічну глухоту.

Згідно довідки Києво-Святошинського центру первинної медико-санітарної допомоги № 134 зазначено, що дитина син потребує домашнього догляду з 14 квітня 2017 р., має статус «дитина-інвалід».

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції зазначив, що в частині позовних вимог щодо стягнення щомісячно передбачуваних додаткових витрат на утримання дитини у зазначеній позивачем сумі, слід відмовити у їх задоволенні, оскільки сплата вказаної суми щомісячно не підтверджена доказами, не обґрунтовано розмір нарахованих додаткових витрат, не надано розрахунку необхідності майбутніх витрат, не подано інших доказів в підтвердження наявності зобов`язальних відносин позивача щодо понесення додаткових витрат.

Але вважає правильним покласти на відповідача обов`язок по оплаті додаткових витрат, які зазначені позивачем у позовній заяві, а саме у розмірі 30 000,00 грн. разово.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає. що рішення суду не відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Згідно із зазначеної норми закону вбачається, що той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею.

До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою.

Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).

Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину.

Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Розмір суми, що стягується з одного із батьків дитини, зобов`язаного брати участь у додаткових витратах на дитину, зумовлених особливими обставинами, повинен визначатися залежно від понесених або передбачуваних витрат.

Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат.

Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст. 181, 182 СК.

У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково.

Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду.

У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі.

Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.

Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.

Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).

При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат.

У випадку зміни особливих обставин, на яких ґрунтувалося рішення суду про стягнення додаткових витрат на дитину, кожна із сторін вправі звернутися до суду з відповідною вимогою - збільшення або зменшення суми додаткових витрат.

Колегія суддів вважає, що позивач не надала суду першої інстанції належних доказів на підтвердження стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину у розмірі 30 000 щомісячною. Також колегія суддів вважає, що разове стягнення також не підтверджено належними доказами, такими які свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо.

Колегія суддів вважає, що хвороба дитини є тяжкою та яка дійсно потребує додаткових витрат на лікування дитини, але для цього повинен бути доданий належний документ на підтвердження таких витрат.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Наданий позивачем договір нею не підписаний, квитанції надані на підтвердження витрат зазначають суми як у гривнях так і у доларах США.

Згідно з листом ТОВ "ВАБОСУРДО" було підтверджено укладання позивачем з підприємством договору на придбання ТОВ "ВАБОСУРДО" кохлеарної системи Nucleus Profile (імплант СІ 512 мовний процесор СР 910 з пультом керування RC 210)

ТОВ "ВАБОСУРДО" підтвердило, що в лютому 2017 року позивач отримала зазначену систему.

Оплату за зазначену систему позивач здійснювала п`ятьма траншами на банківський рахунок у гривні, оскільки товариство не здійснює продаж товарів у іноземній валюті та готівковій формі. ( а.с. 80)

Враховуючи надану відповідь ТОВ "ІВАБОСУРДО" колегія суддів не може прийняти як належний доказ надані позивачем квитанції на підтвердження понесення додаткових витрат. ( а.с.2-21)

Оскільки в судове засідання позивач не з`являлась, тому роз`яснити ій ії процесуальні права та обов`язки не виявилося можливим.

Колегія суддів також встановила, що відповідач сплачує позивачці аліменти, та несе періодично додаткові витрати надаючи позивачці гроші. На підтвердження чого було надано копію розписки на отримання 8700 доларів США 15 березня 2017 року яка не була спростована позивачем.

Враховуючи викладене колегія суддів прийшла до висновку, що при наявності певних обставин для отримання додаткових витрат на дитину, позивач не надала суду належних доказів на їх підтвердження.

Суд першої інстанції зазначених обставин не перевірив, та прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03 липня 2018 року скасувати та ухвалити нове про відмову у позові.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного тексту судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 08 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.В. Борисова

Б.Б. Левенець