Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 195/202/16-ц

провадження № 61-3273зпв18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Лесько А. О., Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Штелик С. П.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_3,

відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,

розглянув у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та визнання недійсним договору, за заявою товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Гримич М. К., Кафідової О. В., Фаловської І. М.,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про захист прав споживача та визнання недійсним договору.

Позовна заява мотивована тим, що 17 листопада 2014 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Авто Просто» укладений договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», за умовами якого, ТОВ «Авто Просто» виступає виконавцем певних послуг, а позивач - їх споживачем.

Позивач вважає, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» є ознаки нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману та містить ознаки пірамідальної схеми, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Також зазначила, що вона сплачувала кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, а відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТАК. Вважає, що оспорювана угода порушує її права, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТАК є такою, що вводить споживача в оману.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі».

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року у складі судді Кондус Л. А. позов задоволено.

Визнано договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», укладений між ОСОБА_3 і ТОВ «Авто Просто», недійсним. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що оскільки позивач сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на купівлю товару, відповідач без залучення власних коштів формував групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на купівлю товару одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності системи АвтоТак, то спірна угода порушує права позивача, а діяльність відповідача з реалізації системи АвтоТак є такою, що дійсно вводить споживача в оману.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що позивач сплачувала кошти не за сам товар (автомобіль), а лише за можливість отримати право на його купівлю, тоді як ТОВ «Авто Просто» без залучення власних коштів формувало групи учасників, за рахунок яких здійснювалася передача права на купівлю автомобіля одному з учасників групи, а відповідно до статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється та включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, і забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції, і правочини з використанням нечесної підприємницької практики є недійсними.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року касаційну скаргу ТОВ «Авто Просто» відхилено. Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду касаційної інстанції мотивована тим, що доводи касаційної скарги ТОВ «Авто Просто» не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Суд касаційної інстанції погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що умови договору є несправедливими та спрямовані на введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації пірамідальної схеми, що згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою, а тому є підстави для визнання договору недійсним. При цьому суд касаційної інстанції зазначив, що аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

У травні 2017 року ТОВ «Авто Просто» звернулося до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року з підстави, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, зокрема з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права - частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

На підтвердження наявності зазначеної підстави заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13, в якій, на його думку, викладений інших висновок щодо застосування у подібних правовідносинах норми матеріального права. Зокрема, у вказаній постанові Верховний Суд України дійшов висновку, що законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Посилаючись на наведене, заявник просить скасувати судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Верховного Суду України від 13 червня 2017 року відкрито провадження у справі та витребувано її матеріали з місцевого суду.

Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» внесено зміни до Цивільного процесуального кодексу України, викладено його в новій редакції, яка набрала чинності з 15 грудня 2017 року.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України (у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII) заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України у цивільних справах, які подані та розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку колегією у складі трьох або більшої непарної кількості суддів за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. Такі заяви розглядаються без повідомлення та виклику учасників справи, за винятком випадку, коли суд з огляду на обставини справи ухвалить рішення про інше.

03 січня 2018 року заява ТОВ «Авто Просто» про перегляд судового рішення із справою № 195/202/16-ц передані до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2018 року цивільну справу призначено до розгляду без повідомлення та виклику учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві ТОВ «Авто Просто» доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з такого.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 355 ЦПК України 2004 року підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Згідно з частиною першою статті 360-4 ЦПК України 2004 року Верховний Суд України задовольняє заяву за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що 17 листопада 2014 року між ОСОБА_3 і ТОВ «Авто Просто» укладений договір «Про надання фінансової послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товару (автомобіля) у групі», за умовами якого, ТОВ «Авто Просто» є виконавцем певних послуг, а позивач - їх споживачем.

На виконання умов укладеної угоди позивач на користь відповідача сплатила 90 863,51 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з яким також погодилися апеляційний та касаційний суд, виходив із того, що умови договору є несправедливими та спрямовані на введення в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації пірамідальної схеми, що згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є нечесною підприємницькою практикою.

У заяві до Верховного Суду України ТОВ «Авто Просто» посилається на невідповідність висновків судів у справі, яка переглядається, правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Висловлюючи цю позицію у справі № 6-40цс13, Верховний Суд України виходив з того, що законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та поняття «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю. Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з пунктом 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - товарності схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Водночас висновок суду у справі № 6-40цс13 про наявність обману та ознак «пірамідальної схеми» у діях ТОВ «Авто Просто» під час укладення угоди є помилковим і не узгоджується з положеннями пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв'язку з нормами Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг». Суди не врахували, що статті 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають різні взаємовиключні підстави визнання угод недійсними, не вказали, на підставі яких ознак, зазначених у частині другій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», кваліфікували умови договору несправедливими, і чи тягне несправедливість цих умов недійсність договору в цілому. Неправильне застосування норм матеріального права призвело до ухвалення касаційним судом у справі № 6-40цс13 незаконного судового рішення.

Викладене свідчить про невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні норм матеріального права, невідповідності їх застосування викладеному у постанові Верховного Суду України висновку, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.

Так, відповідно до частин першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, зазначених у частині першій, пункті 7 частини третьої, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Зокрема, відповідно до пункту 7 частини третьої 3 статті 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» встановлена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми законодавства України.

Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Суди попередніх інстанцій також не врахували, що ТОВ «Авто Просто» відповідно до розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 19 січня 2012 року № 40 було зареєстроване у державному реєстрі фінансових установ згідно з вимогами закону та отримало ліцензію на здійснення діяльності (надання фінансової послуги) щодо «придбання товарів у групах» у Національній комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринку фінансових послуг.

Укладена угода в рамках системи придбання товарів у групах не є утворенням та розвитком пірамідальних схем у розумінні пункту 7 частини третьої статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ТОВ «Авто Просто» надає споживачам послуги на основі системи, кінцевим результатом якої на підставі угод з учасниками групи є отримання автомобіля всіма учасниками, а споживачі сплачують кошти саме за одержання послуги, яка споживається в процесі її виконання. Кожний учасник отримує автомобіль відповідно до платежів, здійснених ним самим, та продовжує сплачувати за автомобіль до повної виплати.

Оскільки неправильне застосування судами зазначених норм матеріального права у справі, яка переглядається, призвело до неправильного вирішення спору, то відповідно до частин першої та другої статті 360-4 ЦПК України 2004 року ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись підпунктом 1 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, пунктом 4 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої статті 360-3, частиною першою та другою статті 360-4 ЦПК України 2004 року, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Заяву товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року задовольнити.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 01 червня 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2016 року та ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про захист прав споживача та визнання недійсним договору відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька
Судді: А. О. Лесько С. Ю. Мартєв В. В. Пророк С. П. Штелик