САДГІРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ЧЕРНІВЦІ
Справа № 726/1822/19
Провадження №2/726/401/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.11.2019 м. Чернівці

Садгірський районний суд м. Чернівців у складі: головуючого судді Байцар Л. В., при секретарі Осипчук Ю.М., за участі представника позивача ОСОБА_1 , позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Ісєва ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 07 лютого 2019 року в тролейбусі № 11 (385) Чернівецького тролейбусного управління з нею стався випадок: закритий перелом основи основної фаланги IV пальця правої кисті зі зміщенням, внаслідок різкого гальмування тролейбуса.

Вказує на те, що вона сіла на зупинці «Космо», що в Садгорі близько 11 години. Зайшла на задні двері і поки йшла по проходу тролейбуса, водій, який в цей час вже зрушив з місця тролейбус, різко загальмував, вона не втрималась на ногах і впала на підлогу на свою руку. Їй надала допомогу ОСОБА_4 та двоє інших людей. Згодом виявилось, що в неї сильно опухла рука, і на зупинці «Цукровий завод», вона разом з ОСОБА_4 вийшла та пересіла в маршрутку, яка довезла її до травмпункту лікарні на АДРЕСА_1 , 2. Був зроблений рентген та поставлений діагноз: закритий перелом основи основної фаланги IV пальця лівої кисті зі зміщенням.

Зазначає, що внаслідок похилого віку вона часто хворіє, має хронічні серцеві захворювання (атеросклероз, артеріальна гіпертензія), постійно перебуває то на амбулаторному, то на стаціонарному лікуванні. Функція пальця після перелому так повністю і не відновилась, що підтверджується висновком травматолога від 28.05.2019 року, рука досі болить.

Просить стягнути з відповідача КП «Чернівецьке тролейбусне управління» на її користь моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 25000,00 (двадцять п`ять тисяч 00 коп.) гривень.

Позивачка ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав до суду відзив на позовну заяву в якому зазначив, що позивачка ОСОБА_2 у позовній заяві висловлює переважно припущення і власні твердження, які не підкріплені належними доказами, що підтверджували б наявність вини позивача, не надано жодних доказів, які б свідчили про те, що травму пальця руки було отримано 07.02.2019 року саме в тролейбусі №11 (385). Зокрема, позивачем ОСОБА_2 не було здійснено звернень про виклик швидкої медичної допомоги та працівників поліції на місце отримання тілесних ушкоджень. Окрім цього, в цей же день жодних претензій та скарг про отримання травм пасажирами у зазначеному транспортному засобі до кондуктора чи водія тролейбуса №11 (385), а також до КП «Чернівецьке тролейбусне управління» не надходило.

Зазначає, що позивач вперше звернулася із заявою до відповідача з інформацією про отриману травму 07.02.2019 року та вимогою про сплату компенсації - 07 травня 2019 року. Окрім цього, тільки 30.05.2019 року позивач звернулася до Садгірського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області із заявою щодо події, яка сталася з нею 07.02.2019р. в тролейбусі №11 (385). Згідно відібраних пояснень працівників КП «Чернівецьке тролейбусне управління» та Висновку ДОП Садгірського ВП ЧВП ГУНП в Чернівецькій області від 05.06.2019р. про результати розгляду звернення ОСОБА_2 . Позивач не зверталася за допомогою до кондуктора та водія тролейбуса, швидку медичну допомогу та поліцію не викликала. Хоча у випадках травмування пасажирів тролейбусів завжди негайно повідомляється тролейбусне управління, викликається ШМД та поліція. Утім, на даному маршруті близько року не траплялося схожих ситуацій.

Вказує на те, що із наданої позивачем довідки ЛШМД «Міськтравпункт» від 07.02.2019 року не вбачається вина відповідача, так як у ній вказано, що травма є побутовою, проте чи сталася вона саме у громадському транспорті чи в іншому місці, не зазначено. Також вважає, що не має вини відповідача і в тому, що позивач знаходилася на лікуванні у стаціонарі кардіологічного відділення ОКУ «Чернівецький обласний госпіталь для ІВВ». Відповідно до доданих позивачем до позовної заяви виписок із медичної картки стаціонарного хворого №1916 від 27.05.2019р. та №2568 від 17.07.2019р. лікування здійснювалося за діагнозами не пов`язаними з травмою фаланги пальця. Відтак, вказані виписки не можуть вважатися належними доказами, оскільки вони не стосуються отриманої травми пальця руки.

Зазначає, що позивач по різному трактує момент отримання травми, зокрема, в одних випадках стверджується про отримання травми під час руху тролейбуса, в інших випадках - під час зупинки тролейбуса.

Вказує на те, що вбачається вина самого позивача, оскільки відповідно до підпунктів 7.22.1., 7.22.9. пункту 7.22. «Правил користування міським пасажирським транспортом (тролейбусом, автобусом) у м.Чернівцях», затверджених рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.08.2018р. №437/17, пасажир користуючись транспортним засобом, зобов`язаний: дотримуватись вимог цих Правил, виконувати інструкції персоналу Перевізника, сидіти або стояти в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування, по можливості стояти обличчям у напрямку руху.

Тому позовні вимоги ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я в розмірі 25000,00 грн. не визнають в повному обсязі, оскільки вважають їх необгрунтованими та безпідставними.

В ході розгляду справи, за клопотанням позивача, судом було допитано в якості свідка ОСОБА_6 , яка відповідно до частини п`ятої статті 230 ЦПК України попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведена до присяги.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що в лютому 2019 року вона знаходилася в тролейбусі № 11 в районі Садгори. Коли тролейбус рушив з зупинку, вона почула позаду себе шум, озирнувшись, побачила, що позивачка лежить на підлозі тролейбуса, їй допомогли встати. При цьому ніяких різких рухів тролейбуса чи різкого гальмування не було, що могло спровокувати падіння. Після цього жінка плакала та говорила що в неї болить рука. В тролейбусі було декілька пасажирів, стоячих людей в салоні тролейбуса не було взагалі. Сам момент падіння ОСОБА_2 свідок не бачила. В салоні була кондуктор. Свідок запропонувала ОСОБА_2 поїхати в травмпункт , що розташований на АДРЕСА_1 . Через декілька зупинок вони вийшли, пересіли на інший транспортний засіб та поїхали в зазначене місце. Свідок доїхав з ОСОБА_2 до зупинки травмпункту та пішла по справам.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, з огляду на таке.

Судом встановлено, що відповідно до копії довідки ЛШМД Міськтравмпункт від 07.02.2019 року ОСОБА_2 прибула з діагнозом закритий перелом основи основної фаланги IV пальця правої кисті зі зміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 зверталася з заявою до КП «Чернівецьке тролейбусне управління» в якій просила надати інформацію, та матеріальну компенсацію за понесені витрати.

Судом встановлено, що згідно відповіді КП «Чернівецьке тролейбусне управління» від 03.06.2019 року зазначено, що з 07.02.2019 року по дату звернення з заявою пройшло 3 місяці. З опитаних водіїв на кондукторів, які працювали 07.02.2019 року на одинадцятому тролейбусному маршруті вбачається що вони нічого не знали про нещасний випадок, який стався. Адже виклику невідкладної швидкої допомоги, ні звернень до кондукторів та водії заявницею не здійснювалися. Також під час посадки-висадки пасажирів з тролейбуса, водій не може загальмувати, оскільки тролейбус в той час є нерухомим він стоїть на місці. Також відповідно до підпунктів 7.22.1., 7.22.9. пункту 7.22. «Правил користування міським пасажирським транспортом (тролейбусом, автобусом) у м.Чернівцях», затверджених рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 28.08.2018р. №437/17, пасажир користуючись транспортним засобом, зобов`язаний: дотримуватись вимог цих Правил, виконувати інструкції персоналу Перевізника, сидіти або стояти в призначених для цього місцях, тримаючись за поручень або інше пристосування, по можливості стояти обличчям у напрямку руху. Тому заявниці ОСОБА_2 було відмовлено в прохані заяви.

Судом встановлено, що згідно висновку про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_2 від 05.06.2019 року зазначено, що при опитуванні гр. ОСОБА_7 останній пояснив що він являється водієм тролейбуса № 11 «385» та повідомив, що 07.02.2019 року в його зміну з 04:45 по 15:00 год. з даної події ніхто за допомогою не звертався. Пояснив що у в таких випадках негайно повідомляється тролейбусне управління, викликається ШМД та поліція. При опитуванні гр. ОСОБА_8 повідомила, що являється кондуктором тролейбуса № 11 «385» та повідомила, що 07.02.2019 року в її зміну з 04:45 по 15:00 год. з даної події ніхто за допомогою не звертався. Тому в даному випадку відсутні ознаки кримінального правопорушення, а мають місце цивільно-правові відносини.

Відповідно до статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Положеннями статті 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках встановлених законом. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовуються у випадках, встановлених законом.

Як зазначено вище та вбачається з висновку про результати розгляду звернення гр. ОСОБА_2 від 05.06.2019 року в діях водія тролейбуса ОСОБА_7 не встановлено невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, а відтак падіння ОСОБА_2 . в салоні тролейбуса № 11 «385» сталося не з вини відповідача.

Однак, незважаючи на відсутність вини водія тролейбуса, позивач в результаті падіння зазнала тілесних ушкоджень.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним свої трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до частини першої статті 82 ЦПК обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

В той же час, відповідно до частини першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 4 постанови №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

При цьому, обов`язок доведення розміру завданої шкоди покладається саме на позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, в частині моральної шкоди, позивачем надано довідку від 07.02.2019 року, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 1916 за період 13.05.2019 по 27.05.2019 року з діагнозом дифузний кардіосклероз, фібриляція передсердь, персистуюча, вторинна артеріальна гіпертензія ІІ стадія, 2 ступінь; виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 2568 за період 02.07.2019 по 17.07.2019 рік з діагнозом дифузний кардіосклероз, фібриляція передсердь, персистуюча, вторинна артеріальна гіпертензія ІІ стадія, 2 ступінь

Однак, детально проаналізувавши зміст вищевказаних медичних документів, періоди їх видачі та характер захворювань позивача, суд приходить до висновку про відсутність підстав для висновку про наявність причинно-наслідкового зв`язку між падінням позивача у тролейбусі та захворюваннями позивача, про які зазначено у медичних документах.

Згідно з частиною першою та другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

За правилами статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси, у спосіб, визначений законами України.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується позовних вимог, в частині стягнення з Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» на користь позивача моральної шкоди, слід зазначити наступне.

Відповідно до частини другої статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала , якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з частиною другою статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (ч. 2 ст. 23 ЦК України).

Частиною третьою статті 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З урахуванням вищенаведених норм та встановлених фактичних обставин справи, враховуючи стан здоров`я потерпілої та, в той же час, відсутність вини з боку відповідачів, вимоги розумності та справедливості, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди та стягнення з Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» на користь позивача 1000,00 грн. моральної шкоди.

За правилами частини першої та другої статті 141 ЦПК України судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, в разі часткового задоволення позову покладається на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Поряд з цим, відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, оскільки позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, так як звільнена від його сплати, та матеріали справи не містять доказів понесення інших судових витрат позивачем, відсутні підстави для їх відшкодування відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 141, 230, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я задовольнити частково.

Стягнути з Комунального підприємства «Чернівецьке тролейбусне управління» на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я в розмірі 1000,00 (одна тисяча) гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення може бути оскаржене до Чернівецького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя Л. В. Байцар