КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

[1]

07 серпня 2019 року м. Київ

Суддя Київського апеляційного суду Немировська О.В., вивчивши матеріали цивільної справи за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Таскомбанк», Приватне підприємство «Вадим - 58», за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду від 01 жовтня 2018 року,

в с т а н о в и в:

рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2018 року заяву було відхилено. Не погоджуючись з рішенням, заявник 23 квітня 2019 року подав апеляційну скаргу та просив поновити строк на апеляційне оскарження посилаючись на те, що в межах строків на апеляційне оскарження заявник подав апеляційну скаргу, однак ухвалою суду апеляційної інстанції її було повернуто.

Як вбачається з матеріалів справи, копію оскаржуваного рішення було отримано заявником 21 січня 2019 року. 28 січня 2019 року представником ГУ ДФС у Львівській області було направлено до суду апеляційну скаргу на вказане рішення. Ухвалою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року було вирішено питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та залишено апеляційну скаргу без руху в зв`язку з несплатою судового збору.

У березні 2019 року заявник звернувся до суду з клопотанням про продовження строку для сплати судового збору, яку було залишено без розгляду у зв`язку з відсутністю підпису уповноваженого представника.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 березня 2019 року апеляційну скаргу ГУ ДФС у Львівській області визнано неподаною та повернуто заявнику.

Відповідно до ч.7 ст. 185 та ч. 2 ст. 357 ЦПК України повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Разом з тим, матеріали справи свідчать про те, що копію ухвали від 07 березня 2019 року про повернення апеляційної скарги заявник отримав14 березня 2019 року (а.с 57), тоді як зі скаргою повторно звернувся до суду 23 квітня 2019 року. Обґрунтувань щодо поважності пропуску строку на апеляційне оскарження при звернені з апеляційною скаргою повторно клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження не містила, у зв`язку з чим ухвалою Київського апеляційного суду від 19 червня 2019 року апеляційну було залишено скаргу без руху для подання належним чином обґрунтованої заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження підтвердженої доказами.

08 липня 2019 року від представника ГУ ДФС у Львівській області до Київського апеляційного суду надійшла заява про поновлення строку на апеляційне оскарження, у якій скаржник посилається на те, що ним у січні 2019 року було подано апеляційну скаргу у встановлений законом строк, однак її було повернуто у зв`язку з несплатою судового збору. Вказував, що неможливість сплатити судовий збір є поважною причиною пропуску строку на апеляційне скарження.

Статтею 129 Конституції України однією із засад судочинства визначено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до правових висновків Європейського Суду з прав людини, право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 33 рішення у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України» від 21.12.2010, заява №45783/05). Норми, що регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (пункти 22-23 рішення у справі «Мельник проти України» від 28.03.2006, заява №23436/03).

Встановлення процесуальних строків законом передбачено з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

Вирішуючи питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду у взаємозв`язку інтервалів часу: з моменту закінчення встановленого процесуальним законодавством строку на апеляційного оскарження до дати звернення з апеляційною скаргою вперше; з моменту повернення вперше поданої апеляційної скарги/відмови у відкритті апеляційного провадження за вперше поданою апеляційною скаргою до дати повторного звернення з апеляційною скаргою і так далі.

Так, підстави пропуску строку на апеляційне оскарження можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання апеляційної скарги.

Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення у апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.

Невиконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху не є поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження, оскільки не є такою, що не залежить від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку апеляційного оскарження реалізовувати право на апеляційне оскарження судового рішення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 19.06.2001 у справі «Креуз проти Польщі» «право на суд» не є абсолютним, воно може обмежуватися державою різноманітними засобами, в тому числі фінансовими. Вимога сплатити судовий збір не обмежує право заявників на доступ до правосуддя.

Пунктом 3 ч.4 ст. 356 ЦПК України визначено однією з вимог до апеляційної скарги надання документа про сплату судового збору.

Таким чином, особа, яка має намір подати апеляційну скаргу, повинна вчиняти усі можливі та залежні від неї дії для виконання процесуального обов`язку дотримання вимог процесуального закону стосовно форми і змісту апеляційної скарги, в тому числі щодо оплати судового збору. Такого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 13 листопада 2018 року (справа №804/958/17).

Частиною 4 ст. 357 ЦПК України визначено, що якщо заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

Таким чином, апелянт пропустив строк на апеляційне оскарження ухвали та причини пропуску, які ним зазначаються, не можна визнати поважними, а тому у відкритті апеляційного провадження слід відмовити.

Керуючись ст. ст.354, 357, 358 ЦПК України, суддя

ухвалив:

відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Львівській області на рішення Шевченківського районного суду від 01 жовтня 2018 року за заявою Головного управління Державної фіскальної служби у Львівській області про розкриття банком інформації, яка містить банківську таємницю, заінтересовані особи: Акціонерне товариство «Таскомбанк», Приватне підприємство «Вадим -58».

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Суддя

№ справи: 761/36004/18

№ апеляційного провадження: 22-ц/824/9857/2019

Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.