Постанова

Іменем України

08 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 756/17310/17

провадження № 61-6416св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач ? Київська міська рада,

треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у складі судді Диби О. В. та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого

2019 року у складі колегії суддів: Музичко С. Г., Болотова Є. В.,

Лапчевської О. Ф.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У грудні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами до Київської міської ради, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , про визначення додаткового строку тривалістю два місяці для прийняття спадщини.

Позовні вимоги мотивовано тим, що у вересні 2010 році померла її мати - ОСОБА_6 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді 1/4 частини квартири АДРЕСА_1 .

Після смерті матері позивач є спадкоємцем першої черги. Проте у зв`язку із вказаними подіями перебувала у депресивному та хворобливому стані, опинилась у важкому матеріальному становищі, тому не мала змоги прийняти спадщину у встановлений законом строк. Крім того, позивач вказує, що у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, що також послугувало причиною не звернення до нотаріальної контори.

Влітку 2017 року позивач випадково дізналась про існування заповіту складеного на її користь, тому звернулась до Двадцять першої київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом, проте їй було відмовлено з підстав пропуску шестимісячного строку для звернення із такою заявою.

ОСОБА_1 просила визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вважає, що має поважні причини пропуску визначеного законом строку для подачі відповідної заяви.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня

2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивовано тим, що позивачем не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Постановою Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду місті Києва від 06 вересня 2018 року залишено без змін.

Постанова мотивована тим, що зазначені позивачем обставини, не є тією об`єктивною і непереборною обставиною, що перешкодили їй вчинити дії щодо прийняття спадщини.

Короткий зміст вимог та доводів наведених у касаційній скарзі:

21 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулася через засоби поштового зв`язку до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не надали належної оцінки інформаційній довідці зі Спадкового реєстру від 03 жовтня 2017 року

№ 49319456, якапідтверджує, що ОСОБА_1 дізналася про заповіт лише влітку 2017 року і є належним доказом поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини. Крім того, матеріали спадкової справи після смерті ОСОБА_6 не містять відомостей щодо повідомлення нотаріусом спадкоємця за заповітом про відкриття спадщини.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу до Верховного Суду не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи

№ 756/17310/17 з Оболонського районного суду міста Києва.

У червні 2019 року матеріали цивільної справи № 756/17310/17 надійшли до Верховного Суду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Короткий зміст встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи:

ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 померла.

07 липня 2010 року ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори

Тютюн І. М., згідно якого все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, взагалі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом, вона заповідає доньці ОСОБА_1

03 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори із завою про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_6 в якій, посилаючись на положення

статті 1261 ЦК України, просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом.

Згідно постанови державного нотаріуса Двадцять першої Київської державної нотаріальної контори Шовкошитньої В. В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03 жовтня 2019 року № 3810/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно, що залишилось після смерті ОСОБА_6 , оскільки пропущено строк для подання заяви про прийняття спадщини.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права:

За загальним правилом положення про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220,1222,1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Разом з тим Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Так, ОСОБА_1 в обґрунтування поважності причин пропущення строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилалася на те, що після смерті її матері вона не звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк, оскільки погано себе почувала, мала депресивний та хворобливий стан, після смерті матері позивач знаходилася в тяжкому матеріальному становищі, а тому існували труднощі для оформлення спадкових прав, крім того дізналася позивач про наявність заповіту лише влітку 2017 року.

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій правильно виходили із того, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність об'єктивних, непереборних, істотних труднощів для подання заяви у межах, передбаченого законодавством, шестимісячного строку про прийняття спадщини, оскільки позивач є донькою спадкодавця ОСОБА_6 , позивачу було відомо, що її матір

померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та про наявність спадкового майна після її смерті, однак ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини лише 03 жовтня 2017 року.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини не заслуговують на увагу, оскільки суди надали належну правову оцінку доводам сторін, висновки судів відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Висновки Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду за результатом розгляду касаційної скарги:

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 13 лютого 2019 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко