Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 766/411/16-ц

провадження № 61-32528св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Пророка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідачі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

треті особи: Третя херсонська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Місюр Валерій Миколайович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року у складі судді Гаврилова Д. В. та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року у складі колегії суддів: Майданіка В. В., Кутурланової О. В., Орловської Н. В.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи: Третя Херсонська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу Місюр В. М., про встановлення заповіту нікчемним.

Позовна заява мотивована тим, що він є сином ОСОБА_9, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Вважає, що заповіт ОСОБА_9 підписано особою, яка не мала права на його підписання, оскільки спадкодавець могла читати і писати, тому повинна була сама підписувати заповіт. На думку позивача, такий заповіт є нікчемним.

На підставі вищевикладеного ОСОБА_4 просив встановити нікчемність заповіту, складеного 30 серпня 2014 року у м. Херсоні та посвідченого Третьою херсонською державною нотаріальною конторою, відповідно до якого ОСОБА_9 як заповідач на випадок смерті зробила розпорядження, що належний їй житловий будинок та земельну ділянку вона заповідає: 2/9 частини ОСОБА_6, 2/9 частини ОСОБА_5, 2/9 частини ОСОБА_7, 1/3 частину ОСОБА_4

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що заповіт ОСОБА_9 складено особою, яка мала на це право, без порушення вимог щодо форми та посвідчення, при посвідченні заповіту перевірено волевиявлення заповідача, яке було вільним і відповідало її волі, що було встановлено та підтверджено, зокрема показами свідків.

Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвала апеляційного суду мотивована тим, що заповіт було складено з дотримання вимог закону, позивач не надав належних доказів нікчемності спірного заповіту.

У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалені в справі судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не у повному обсязі з'ясовано обставини, що мають значення для розгляду спору. Крім того, залишено поза увагою, що посилання у тексті заповіту про те, що підписання заповіту здійснено ОСОБА_10 з причин хвороби ОСОБА_9 не відповідає дійсності.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 402 ЦПК України визначено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_9

Спадкоємцями ОСОБА_9 є її син ОСОБА_4 позивач по справі; син - ОСОБА_5; невістка - ОСОБА_6; онука - ОСОБА_7

Згідно з заповітом, посвідченим 30 серпня 2014 року Третьою херсонською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_9 на випадок своє смерті заповіла належні їй житловий будинок та земельну ділянку площею 0,0509 га, що розташовані у АДРЕСА_1, з яких: 2/9 частини ОСОБА_6, 2/9 частини ОСОБА_5, 2/9 частини ОСОБА_7, 1/3 частину ОСОБА_4

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Установлено, що на прохання заповідача заповіт з її слів записано нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Через хворобу заповідачки вона не може власноручно підписати заповіт, тому за її дорученням, в її присутності та присутності нотаріуса, двох свідків заповіт підписано ОСОБА_10 Цей заповіт записаний нотаріусом Місюрою В. М. зі слів ОСОБА_9 У зв'язку із тим, що ОСОБА_9 не грамотна і не може особисто підписати та прочитати текст заповіту уголос, за її дорученням, в її присутності та присутності нотаріуса текст заповіту до його підписання зачитаний уголос запрошеними заповідачкою свідками ОСОБА_11, ОСОБА_12 та підписано ОСОБА_10

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Установлено, що заповіт від 30 серпня 2014 року складено у письмовій формі, із зазначенням часу його складення.

У тексті заповіту визначено, що його підписала ОСОБА_10 у зв'язку з хворобою заповідача на її особисте прохання та за її дорученням після прочитання тексту заповіту нотаріусом. Посвідчення заповіту відбулося при двох свідках, які не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім'ї чи близькими родичами спадкоємців. Дієздатність свідків було перевірено нотаріусом.

Таким чином, оспорений заповіт був посвідчений з дотриманням порядку, визначеного статтями 1248, 1253 ЦК України та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5.

Підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. Текст спірного заповіту був прочитаний вголос свідками ОСОБА_11 і ОСОБА_12

Вказані обставини підтвердили допитані у судовому засідання свідки, а позивач не надав доказів на спростування цих обставин.

Таким чином, оскаржений заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, місцевий суд, з яким погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що волевиявлення ОСОБА_9, спрямоване на передачу майна та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 30 серпня 2014 року, було вільним та відповідало волі заповідача.

Доводи касаційної скарги щодо недотримання форми складення заповіту є безпідставними, оскільки наявність у тексті заповіту напису, що він складений та посвідчений поза межами приміщення нотаріальної контори, у зв'язку із хворобою ОСОБА_9, але у межах Херсонського міського нотаріального округу, підтверджує що форма заповіту відповідає вимогам статті 1247 ЦК України, а волевиявлення заповідача було вільним.

Доводи касаційної скарги про те, що текст заповіту, за відсутності для того підстав, був підписаний іншою особою, а не заповідачем особисто, є необґрунтованими, спростовується встановленими обставинам справи та дослідженими доказами, які містяться в матеріалах справи.

Інші доводи касаційної скарги колегія суддів відхиляє, оскільки вони не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки, що відповідно до положень статті 400 ЦПК знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Херсонської області від 23 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. М. Фаловська В. С. Висоцька В. В. Пророк