ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2216/19 Справа № 214/796/18 Суддя у 1-й інстанції - Чернова Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді -доповідача: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

сторони справи:

позивачі - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у порядку письмового позовного провадженнябез повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року, ухваленого суддею Черновою Н.В. у м. Кривому Розі, повне судове рішення складено 09 жовтня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

В мотивування позовних вимог зазначив, що відповідач у жовтні 2017 року звернулась до суду із позовними заявами, в яких поширила недостовірну інформацію відносно позивача наступного змісту: «ОСОБА_1 проти волі дружини і її фізичних можливостей примушував її кожного дня пасти козу; облає плюне в лице, погрожував розправою вбити сина, а ОСОБА_2 вирвати два метри «матки», ОСОБА_3 жалілась відповідачу, що вона боїться позивача, тому вимушена понад своїх сил пасти козу, щоб її не бив ОСОБА_1; один рік позивач вивалив відповідачу перед калиткою декілька відер собачих відходів, на зауваження відповідача відповідає агресивно та лає нецензурно». Також недостовірно відповідач поширила інформацію відносно позивача про те що він їздив по морям та курортам, а його дружина, ізнурена, втомлена, замучена тяжкою хворобою, його тиранією померла з групою інвалідності, була битою. Також є недостовірною інформацією, що коли ОСОБА_1 їхав на море, дав жінці такий наряд робіт, що вона заплакала.

Через розповсюдження вказаної недостовірної інформації позивачу спричинена моральна шкода, яка полягає в тому, що обурення від подібного приниження, душевні страждання через те, що вказана інформація стане відомою працівникам суду, необхідність змінювати життєві плани з метою спростування цієї інформації, витрачати грошові на оплату судового збору та правову допомогу. Просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди з відповідача ОСОБА_2 на його користь 3200 гривень, так як було проявлено неповагу до приватного і сімейного життя через розповсюдження недостовірної інформації.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

В мотивування доводів апеляційної скарги зазначає, що позовна заява ОСОБА_1 не відповідає вимогам процесуального законодавства, ним не вірно сплачений судовий збір. Крім того, вважає, що звернення її до суду із позовом, це звернення до правоохоронних органів, за захистом порушених прав, тому не є розповсюдженням недостовірної інформації. Викладена нею у позові інформація, на її думку є достовірною. Просить суд стягнути з ОСОБА_1 на її користь збитків 1943,20 грн. за відрив від звичайних занять та витрати на підготовку до розгляду справи 140,5 грн.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення та стягнути з ОСОБА_2 на його користь 3639,80 грн. у відшкодування матеріальної шкоди його витрати за розгляд справи.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, з наступних підстав.

Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 посилається, що у позовній заяві поданою ОСОБА_2 викладено стосовно нього неправдиву інформацію та недостовірні відомості.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення 40 грн. матеріальної та 5000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу від 05 квітня 2018 року справа №214/4210/17 ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, в якому в задоволенні позовних вимог відмовлено. (а.с.79-82).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягуючи на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем ОСОБА_2 не надано доказів на підтвердження достовірності розповсюдженої нею у позовній заяві інформації стосовно ОСОБА_1

Однак, колегія суддів не може у повному обсязі погодитися із висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

За вимогами ст.ст. 263,264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна визнати законним і обґрунтованим.

Як видно з матеріалів справи між сторонами виникли довготривалі негативні стосунки, через не добросусідські відносини, що стали підставою для взаємних звинувачень та звернень до судової установи із відповідними позовними заявами.

Частиною 4 ст. 32 Конституції України встановлено, що кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням і поширенням такої недостовірної інформації.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Разом з тим, за змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Як видно з тексту позовної заяви ОСОБА_2, вона виклала особисту думку, надаючи оцінку, засуджуючи дії та життя сусіда ОСОБА_1, що є її особистою, суб'єктивною думкою вказаних подій, певних обставин, із життя відповідача. У тексті позовної заяви вона надає характеристику його особистих якостей як людини, громадянина, сусіда. Текст позовної заяви не містять фактичних даних, а є лише оціночним судженням позивача ОСОБА_2 дій та поведінки відповідача ОСОБА_1, а тому не може бути предметом судового захисту на підставі ст. 277 ЦК України.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на роз'ясненням, які наведені Пленумом Верховного Суду України в п. 17 постанови від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі.

Так, викладені у позовній заяві обставини були предметом дослідження в рамках цивільної справи та в ухваленому рішенні надана їм правова оцінка.

Колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги відповідач стосовно її звернення до суду, як до правоохоронного органу, для захисту порушеного права, на її думку, зі сторони ОСОБА_1

Згідно роз'яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України в п. 3 постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття та принципів людської моралі.

Згідно вимог п. 17 цієї ж постанови на позивача покладається обов'язок довести лише факт поширення відомостей, які його порочать, особою, до якої пред'явлений позов.

Як видно з матеріалів справи, подання ОСОБА_2 до суду позовної заяви до ОСОБА_1, яка містить відомості, що стали підставою для проведення судового процесу та перевіркою та дослідженням доказів як в їх підтвердження, так і спростування, відносно обставин викладених у позовній заяві. Тобто, викладена ОСОБА_2 у позовній заяві інформація , не мала на меті її поширення, а була лише способом захисту прав та інтересів, як їх розуміла ця особа.

У відповідності до п. 16 постанови, у випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003, де, зокрема, зазначено, що звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції не взято до уваги, що поширена ОСОБА_2 неправдива інформація у тексті позовної заяви, що була подана до суду для захисту порушених, невизнаних чи оспорений прав, була предметом судового розгляду, досліджувались докази надані в її обґрунтування та заперечення, тобто вже була предметом дослідження суду. Отже рішення суду, яке ухвалене із порушенням вимог законодавства на підставі положення п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів не може визнати доведеними вимоги ОСОБА_2 про стягнення судових витрат у загальному розмірі 2083,70 грн., оскільки не надано належних та допустимих доказів в їх обґрунтування. Розмір збитків за відрив від звичайних занять в сумі 1943,20 грн. не підлягає задоволенню, оскільки за заявою відповідача ОСОБА_2 розгляд справи відбувся без її особистої участі, тому жодним чином розгляд справи не відривав її від звичайних занять.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 жовтня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, спричиненої розповсюдженням недостовірних відомостей.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст судового рішення складений 31 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: