набрало чинності "___"_________20____р.
Справа № 665/156/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" липня 2019 р. Чаплинський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді: Березнікова О.В.,

за участю секретаря судового засідання: Собчук М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Чаплинка Херсонської області цивільну справу за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач в особі акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 16.11.2006 року АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №HEU0AU00180264, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 8303,00 Доларів США на термін до 15.11.2013 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у встановлені договором строки. Відповідача своєчасно не повернув кошти на погашення кредиту, відповідно до розрахунку, у зв`язку з чим виникла заборгованість в розмірі 3297,94 Доларів США.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, згідно якого вказує, що із вказаними доводами позивача, погодитись неможливо та в позові має бути відмовлено у зв`язку з наступним.

Так, за умовами п. 1.1. кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006, банк зобов`язався через касу надати готівку у вигляді не поновлюваної кредитної лінії в сумі 8 303,00 доларів США на купівлю мною автомобілю. Надалі, умовами договору встановлено, що строк на який надавався кредит становив з 16.11.2006 по 15.11.2013, тобто на 7 років. Пунктом 5.3. Договору, передбачено, що припинення дії даного договору здійснюється відповідно до діючого законодавства України. Таким чином, кредитний договір № HEU0AU00180264 від 16.11.2006, вичерпував свою дію 15.11.2013, та надавав позивачу право на стягнення не виконаних мною зобов`язань за ним в межах строку позовної давності.

У подальшому, рішенням Чаплинського районного суду Херсонської області по справі № 2-643/11 від 18 жовтня 2011 року, задоволено позовні вимоги ПАТ «Приватбанк» до мене. Стягнуто 5 783,65 доларів США заборгованості за кредитним договором та вирішено в рахунок погашення заборгованості звернути предмет застави, тобто придбаний мною автомобіль.

Після реалізації вищевказаного предмету застави, за мною залишилася заборгованість в сумі 27 491, 16 грн., стягнення якої здійснювалось у порядку ЗУ «Про виконавче провадження», тобто на виконання вищевказаного рішення суду. Свої зобов`язання за виконавчим провадженням я виконав у повному обсязі, тобто сплатив борг, про що свідчить постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження (ВП № 52509564) від 03.08.2018. Таким чином, свої обов`язки перед банком я виконав в повному обсязі. Сплатив усі вимоги, які зафіксовані та установлені судом за 4 місяці до звернення до звернення АТ КБ «ПРИВАТБАНК» з новим позовом. значити, що між мною та банком, 23.07.2013 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006, за умовами якої сторони дійшли згоди, що залишок боргу буде гаситись, щомісяця рівними платежами в сумі 76,74 долари США. Останній платіж мав бути здійснений 15.07.2015.

Таким чином, банком, знехтувано вищевказаними нормами законодавства, оскільки виконання моїх зобов`язань за кредитним договором № HEU0AU00180264 від 16.11.2006 почало здійснюватися подвійно, як в межах виконавчого провадження за рішенням суду, так й у межах додаткової угоди № 1 від 23.07.2013.

Враховуючи вищевказане, та наведені норми законодавства, вважає, що позовні вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» до нього по стягненню 91 286,98 грн. не підлягають задоволенню та в позові має бути повністю відмовлено.

Крім того, послався на застосування до вимог позивача строку позовної давності. Зазначив, що строк позовної давності сплив 14.07.2018 року. Натомість позовну заяву, представником Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», спрямовано до Чаплинського районного суду Херсонської області лише 02.01.2019 року, тобто більш ніж через п`ять місяців після спливу строку позовної давності.

Представником позивачем також надано відповідь на відзив, зазначивши в ньому, що позивач зобов`язання за вищевказаним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав Відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Стосовно раніше винесеного рішення представник послався на пункт 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільний і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно якого. наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке виконане несвоєчасно, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Таким чином, раніше постановлене рішення не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених умовами договору, який не припинив свою дію, нараховані після винесення попереднього рішення суду.

Щодо строку позовної давності послався на Згідно п. 5.1 Договору, даний Договір діє в обсязі виданих Позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов`язань за цим Договором. У зв`язку з цим, обставини, на які відповідач посилається в своєму запереченні, не відповідають дійсності, а строк позовної давності позивачем дотримано при зверненні до суду.

Щодо строків позовної давності по пені зазначив, що підстав для застосування позовної давності до позовних вимог про стягнення пені немає, оскільки порушення зобов`язання триває, відсутня можливість встановити початок перебігу позовної давності, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

Просить суд позовні вимоги задовольнити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подавши під час звернення до суду, заяву про розгляд справи у його відсутність.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Кушнеренко Т.В. подала до суду заяву про розгляд справи, без їх участі, в якій просила відмовити позивачу у заявлених позовних вимогах врахувавши доводи викладенні у відзиві до позову.

Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши подані сторонами пояснення, приходить до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 16.11.2006 року був укладений кредитний договір №HEU0AU00180264, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8303,00 Доларів США на покупку автомобіля на термін до 15.11.2013 року та зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами у встановлені договором строки.

П. 1.3. вказаного договору визначено, що забезпечень за даним договором виступає застава автомобіля DAEWOO.

У зв`язку неналежним виконанням зобов`язань за зазначеним договором, станом на 20 червня 2011 року у відповідача виникла заборгованість, яка становила 5783,65 Доларів США, з урахуванням відсотків, комісії пені та штрафів. Заборгованість за тілом кредиту становила 4412,77 Доларів США. У зв`язку з чим АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулось до Чаплинського районного суду з вимогою стягнення зазначеної заборгованості і рішенням суду від 18.10.2011 року вимоги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» задоволено в повному обсязі та в рахунок погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет застави, автомобіль DAEWOO, 2006 року випуску.

Після реалізації вищевказаного предмету застави, за відповідачем залишилася заборгованість в сумі 27 491, 16 грн., стягнення якої здійснювалось у порядку ЗУ «Про виконавче провадження», тобто на виконання вищевказаного рішення суду, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження від 03.08.2018 року ВП №52509564, якою встановлено, що борг сплачено повністю згідно платіжного доручення ВДВС №1839 від 19.07.2018 року та провадження закрито.

Між сторонами 23.07.2013 року також було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006 року, за умовами якої сторони дійшли згоди, що залишок боргу буде гаситись, щомісяця рівними платежами в сумі 76,74 долари США. Останній платіж мав бути здійснений 15.07.2015 року, відповідно до графіку погашення заборгованості.

Позивач вказує, що у зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006 року у відповідача, станом на 29.12.2018 року, виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої згідно розрахунку банку становить 3297,64 Доларів США, що складається з: 1544,25 Доларів США - заборгованість за кредитом (тіло кредиту); 0,29 Доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 1753,40 Доларів США пеня.

Відповідач при подачі відзиву заявив про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом, який сплив 14.07.2018 року.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Стаття 266 ЦК України вказує на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Частиною 3 ст. 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому ст. 261 ЦК України встановлено, що початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Умовами кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006 встановлено, що строк на який надавався кредит становив з 16.11.2006 по 15.11.2013. Далі, 23.07.2013 року відповідно до укладеної додаткової угоди № 1 до кредитного договору № HEU0AU00180264 від 16.11.2006 року, за умовами п. 1.2. встановлено, що останній платіж мав бути здійснений 15.07.2015 року, відповідно до графіку погашення заборгованості тобто з 16.07.2015 року заборгованість повинна бути повернута у повному обсязі.

Як встановлено матеріалами справи, у Банка виникло право примусового стягнення з відповідача кредитних коштів, 16 липня 2015 року, тобто після спливу строку останнього узгодженого платежу.

Банк, навіть у разі наявності підстав для стягнення кредитної заборгованості з відповідача, звернувся із позовною заявою до суду лише 28 січня 2019 року, тобто з порушенням строку позовної давності.

Оскільки загальний строк позовної давності складає - три роки, а про інше сторони не домовлялись, Банк звернувся до суду поза межами строків позовної давності встановлених Цивільним кодексом України, а тому відсутні підстави для стягнення з відповідача заборгованості, як за основним так і за похідними вимогами.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, враховуючи що відповідачем, відповідно до ч. 4 ст.267 ЦК України, подана заява про застосування строків позовної давності, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності, відповідно ч.4 ст.267 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.6-13, 19, 81, 141, 258, 259, 263, 264, 265, 279, 354 ЦПК України, ч.4 ст.267 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О.В. Березніков