Провадження №: 2/752/6242/19
06 грудня 2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Хоменко В.С.
при секретарі Павлюх П.В.,
розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з місця реєстрації -
у серпні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , та зняття їх з місця реєстрації, посилаючись на те, що у вказаній квартирі, власником якої він є, зареєстровані його донька та онука - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Проте, останні з 2001 року в квартирі не проживають, участі в утриманні квартири не приймають, спроб вселитися до неї не вживали.
Ухвалою від 18.09.2019 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі без повідомлення сторін та призначено судовий розгляд справи на 06.12.2019 року (а.с. 31-32).
Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Відповідачі відзив на позовну заяву не подали.
Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві власності позивачу ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 30.01.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Криворучком В.П. за № 1205 (а.с. 5-6).
У вказаній квартирі з 18.05.2001 року та 04.11.2008 року зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно(а.с. 7, 17, 18).
Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , в останній не проживають з 2001 року, що підтверджується поясненнями дружини позивача - ОСОБА_4 , також зареєстрованої та проживаючої за вказаною адресою (а.с. 8).
Отже, із позовних матеріалів вбачається, що відповідачі з 2001 року і по теперішній час у спірній квартирі не проживають без поважних причин, не сплачують комунальні платежі, участі в утриманні житла не приймають, їх реєстрація має формальний характер, в той час як їх реєстрація порушує права власника щодо розпорядження та користування майном, а також покладає на останнього додатковий тягар з утримання майна.
Докази на підтвердження зворотного в матеріалах справи відсутні.
Так само в розпорядження суду не надано доказів в розумінні ст. ст. 75-81 ЦПК України про чинення перешкод позивачем відповідачу в користуванні житловим приміщенням.
Відповідно до вимог ст. ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно із ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З врахуванням наведеного, приймаючи до уваги те, що відповідачі в квартирі не проживають без поважних причин понад один рік, участі в утриманні житла не приймають, суд надходить до висновку про те, позивач у повному обсязі довів свої позовні вимоги щодо визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , а тому останні підлягають задоволенню в повному обсязі.
В той же час щодо вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстраційного обліку, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Відповідно до встановленого ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, а тому при задоволенні вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, окремого застереження щодо зняття з реєстрації місця проживання не потребується.
А тому, рішення суду щодо визнання відповідача ОСОБА_5 такою, що втратила право користування жилим приміщенням, є відповідною правовою підставою для зняття її з реєстраційного обліку та додаткового застереження не потребує.
Тому, позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідачів на користь позивача підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 768,40 грн. в рівних частинах.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК Української РСР, ст. ст. 12, 81, 263-265, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, та зняття з місця реєстрації - задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .
Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням: квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 судовий збір у розмірі 768,40 грн. (сімсот шістдесят вісім гривень 40 копійок) в рівних частинах, тобто, по 384,20 грн. (триста вісімдесят чотири гривні 20 копійок) з кожної.
В задоволенні решти вимог - відмовити.
Відомості щодо учасників справи:
- ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .
- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Києва, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 ;
- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженка м. Києва, адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ; адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко