КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1112/2019
Справа №756/3452/18
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва в складі судді Васалатія К.А., ухвалене в м. Києві 04 липня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

В березні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 23 грудня 1995 року вона зареєструвала свій шлюб з ОСОБА_1 Від цього шлюбу вона має дочку ОСОБА_3 та неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюбні стосунки подружжя не склалися, особливо після народження сина, який за станом здоров'я потребував особливого догляду (дитина-інвалід, діагноз - аутизм), за період хвороби сина вони віддалилися один від одного, кожен з них почав жити своїм життям. Відповідач перестав турбуватися за сім'ю, не допомагає по господарству, по догляду за сином та не може надати належного рівня матеріального забезпечення сім'ї та утримання сина.

Вона дійшла до висновку, що подальше сімейне життя та збереження їхньої сім'ї неможливе та недоцільне, всі її наміри на збереження сім'ї, заради неповнолітнього сина, не дали позитивних результатів. Зазначала, що примирення між ними неможливе, їх син після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з нею.

Уточнивши позовні вимоги в квітні 2018 року, просила розірвати шлюб, укладений між нею та ОСОБА_1, звільнити її від сплати судового збору як законного представника дитини-інваліда та судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року позов ОСОБА_2 задоволено. Шлюб, зареєстрований між нею та ОСОБА_1, розірвано, судовий збір у сумі 640 грн. стягнуто з ОСОБА_1 на її користь.

Відповідач ОСОБА_1, не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просив скасувати рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року та ухвалити нове рішення, яким у позові відмовити та звільнити його від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» як законного представника дитини-інваліда.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилався на те, що у рішенні зазначено, що сторони надіслали свої заяви щодо підтримки позову, дане твердження не відповідає дійсності. В матеріалах справи відсутні будь-які заяви від його імені, в яких би він визнав позов, натомість в матеріалах справи є відзив, в якому він заперечує проти позову.

Вважав, що суд не виконав вимоги ст. 111 СК України щодо примирення подружжя та як наслідок не застосував п. 4 ч. 1 ст. 251 ЦПК України, а отже не здійснив належним чином проголошену Конституцією України охорони сім'ї державою.

Зазначав, що судом не було повно і всебічно з'ясовано обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, не було з'ясовано фактичних взаємин подружжя та інших обставин життя подружжя. У рішенні зазначено, що з березня 2017 року сторони не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільне господарство, не приймають участі у житті один одного, дані обставини судом встановлено помилково, оскільки з позивачем він проживає разом однією сім'єю та спільно веде господарство.

Судом не було порушено питання щодо подальшого проживання сина з позивачем, що при повному і всебічному з'ясуванні обставин суперечить ч. 2 ст. 161 СК України.

Зазначав, що у рішенні зазначено, що спору щодо утримання молодшої дитини немає, однак в провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться справа № 756/14965/17 про стягнення аліментів. У матеріалах зазначеної справи міститься підтвердження, що позивач не працює, тобто не має змоги утримувати дитину без допомоги відповідача.

У рішенні суд вирішив стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача, при цьому суд не врахував, що позивач взагалі не сплачувала судовий збір, посилаючись на те, що вона є законним представником дитини-інваліда. Вважав, що наведена обставина суперечить ст. 141 ЦПК України, якою суд обґрунтовує своє рішення в цій частині, а також підтверджує, що суд підійшов до вирішення даної справи формально.

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 повернуто без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 07 листопада 2018 року ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 08 серпня 2018 року скасовано, справу передано до Київського апеляційного суду.

02 січня 2019 року надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_2, в якому позивач посилалася на те, що життя однією сім'єю неможливе, відповідач вчиняє психологічне і фізичне насильство не тільки до неї, а і до дітей, розпиває у квартирі щоденно спиртні напої та після того вчиняє насильство у сім'ї. Просила залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції в повній мірі даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив із того, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, а тому прийшов до висновку про задоволення даного позову як законного та обґрунтованого.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 та ОСОБА_2. зареєстрували шлюб 23 грудня 1995 року, під час якого народжені діти - дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 3 - 4).

Згідно виписного епікризу з медичної карти ТМО «Психіатрія» у м. Києві, неповнолітній ОСОБА_4 має діагноз: дитячий аутизм, загальне недорозвинення мовлення 1 рівня (а. с. 6). Згідно довідки УПСЗН Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 27 вересня 2017 року ОСОБА_2 одержує державну соціальну допомогу як законний представник дитини-інваліда ОСОБА_4, якому вона призначена (а. с. 7).

Листом Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 14 листопада 2017 року ОСОБА_2 повідомлено, що 09 жовтня 2017 року до управління поліції надійшла її заява про відмову від приватного обвинувачення, яку зареєстровано в Оболонському УП за вхідним №Г-5283 від 10 жовтня 2017 року у кримінальному провадженні № 0005595 від 23 вересня 2017 року, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України (а. с. 22).

В матеріалах справи на а. с. 29 знаходиться протокол прийняття заяви ОСОБА_2 про вчинене кримінальне правопорушення, згідно якого 03 квітня 2018 року АДРЕСА_1 ОСОБА_1 загрожує фізичним насильством ОСОБА_2 Згідно листа Оболонського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 19 квітня 2018 року, під час розгляду даної заяви ознак кримінального правопорушення не виявлено (а. с. 57).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом посилалася на те, що спільне життя з відповідачем не склалося, вони мають різні погляди на сімейне життя і виховання дітей, між подружжям виникають конфліктні ситуації, що негативно впливають на неповнолітню дитину. Шлюбні відносини між ними припинені. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, почуття кохання і поваги один до одного втрачені. Спільне господарство не ведеться, проживають окремо.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ч.1 ст.24 СК України).

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч. 2 ст. 104 та ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у рішення суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім'ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

У п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року надано роз'яснення, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сімейне життя не склалося, стосунки між ними погіршилися і тому подальше спільне життя і збереження нормальних сімейних відносин стало неможливим, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст. 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, що відповідає вимогам ст. ст. 24, 56 СК України.

Доводи апеляційної скарги щодо неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, в частині малолітнього віку та наявності інвалідності у молодшої дитини сторін, яка потребує посиленої уваги, відхиляються апеляційним судом, оскільки судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, страждає на аутизм, даним обставинам судом першої інстанції дано оцінку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції з'ясував узагальнені причини фактичного припинення шлюбу та мотиви, на підставі яких дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, тоді як доводи відповідача зводяться до посилання на загальні вимоги закону щодо якнайкращого забезпечення інтересів дитини та права дитини на належне батьківське виховання, що не впливає на правильність встановлених судом фактичних обставин справи та його висновків.

Відповідачем не обґрунтовано, яким чином розірвання шлюбу із ОСОБА_2 позбавляє його можливості виконувати свої батьківські обов'язки щодо дитини або обмежує права дитини на батьківське виховання та утримання.

Апеляційний суд враховує, що питання про визначення місця проживання дитини або способи участі батька у вихованні дитини судом не вирішувалися і відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду із відповідним позовом, а відтак суд відхиляє доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги, що судом не було порушено питання щодо подальшого проживання сина з позивачем, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог, а вимог щодо визначення місця проживання дитини ОСОБА_2 заявлено не було.

Також відповідач в апеляційній скарзі посилався на помилковість висновків суду першої інстанції, що сторони надіслали свої заяви щодо підтримки позову, натомість, в матеріалах справи є відзив, в якому він заперечує проти позову.

Апеляційний суд враховує, що оскільки в матеріалах справи дійсно є відзив ОСОБА_1 на позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, в якому останній заперечував проти позову та просив надати строк для примирення до 6 місяців, дані обставини, встановлені судом, як такі, що стосуються не суті позову, а процесуальних питань, є очевидною опискою і можуть бути виправлені шляхом постановлення відповідної ухвали судом першої інстанції.

При цьому апеляційний суд приймає до уваги, що відповідно до ч. 7 ст. 240 ЦПК України зупинення розгляду справи і призначення подружжю строку для примирення є правом, а не обов'язком суду, та з цих підстав відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невиконання судом вимог ст. 111 СК України і нездійснення належним чином охорони сім'ї державою. Крім того, ст. 111 СК України не містить конкретних заходів, які має вжити суд для примирення подружжя.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції безпідставно встановлено, що сторони більше року не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, та що спору щодо утримання молодшої дитини немає, висновків суду першої інстанції про доведеність позову про розірвання шлюбу не спростовують.

Під час розгляду апеляційної скарги позивач підтверджувала, що хоча вони із відповідачем проживають в одній квартирі, тривалий час не підтримують сімейних стосунків, не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства, харчуються окремо, їх життя давно втратило ознаки сімейного, на примирення позивач не згодна.

Разом із тим, апеляційний суд не може погодитись із рішенням суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, яким із відповідача на користь позивача стягнуто судовий збір у сумі 640 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом із тим, поза увагою суду першої інстанції залишились ті обставини, що позивач ОСОБА_2, звертаючись до суду із даним позовом, судовий збір не сплачувала, хоча в силу закону не була звільнена від сплати судового збору, та що розмір ставки судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який із 01 січня 2018 року дорівнював 1762 грн., а саме 704,80 грн. а не 640 грн., які стягнув суд.

Таким чином, здійснюючи розподіл судових витрат, суд першої інстанції повинен був стягнути судові витрати за подання позову із відповідача в розмірі 704,80 грн. в дохід держави, яка понесла такі витрати, а не на користь позивача.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, що ОСОБА_1 як батько дитини з інвалідністю також є її законним представником і на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняється від сплати судових витрат, апеляційний суд враховує, що неповнолітній ОСОБА_4 не є стороною або третьою особою у даній справі, а тому в контексті п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» відповідач не може вважатися його законним представником, оскільки в данному випадку не захищає його права, свободи та інтереси в суді, а представляє свої власні інтереси.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат ухвалене із порушенням норм процесуального права та в результаті неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України є підставами для його скасування в цій частині із ухваленням судового рішення в цій частині, яким судові витрати в розмірі 704,80 грн. необхідно стягнути із відповідача не на користь позивача, а в дохід держави.

В іншій частині рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та не підлягає скасуванню із підстав, зазначених в апеляційній скарзі.

З урахуванням вищевикладеного, із відповідача в дохід держави також підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги, який відповідачем сплачено не було, в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, встановленому ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», а саме 704,8 * 150 % = 1057,20 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року скасувати в частині стягнення судових витрат та постановити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути із ОСОБА_1 (АДРЕСА_2, ідентифікаційний код НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 липня 2018 року залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.