КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 362/1360/13-ц

номер провадження: 22-ц/824/694/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),

суддів: Кашперської Т.Ц., Савченка С.І.,

за участю секретаря - Рубан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року у складі судді Корнієнка С.В., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про визнання права власності на майно та зобов'язати зареєструвати право власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про визнання права власності на майно та зобов'язати зареєструвати право власності на майно.

Позовна заява мотивована тим, що 15 лютого 2013 року вона, ОСОБА_1, уклала з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 попередній договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими і побутовими надвірними спорудами та земельної ділянки площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 за ціною 800 000 грн, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Копійкою В.В. та зареєстрований в реєстрі за № 783. Зазначала, що відповідно до пункту 5 попереднього договору в день підписання договору вона передала відповідачам грошові кошти у розмірі 799 000 грн. для забезпечення повного та належного виконання зобов'язань за основним договором купівлі - продажу нерухомого майна. Вказувала, що 24 лютого 2013 року вона зателефонувала ОСОБА_2, який підтвердив, що 25 лютого 2013 року о 10 год. 00 хв. основний договір купівлі-продажу нерухомого майна між ними буде укладено на умова попереднього договору у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Копійки В.В. за адресою: АДРЕСА_2. Однак, у порушення умов попереднього договору відповідачі 25 лютого 2013 року до нотаріуса для укладення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна не з'явилися.

Позивач вважала, що оскільки вона частково сплатила вартість нерухомого майна, що є предметом договору, а відповідачі ухиляються від укладення основного договору, то наявні підстави для визнання основного договору укладеним.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами, загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,2500 га з кадастровим номером НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 Також позивач просила зобов'язати Реєстраційну службу Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області зареєструвати за нею право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами, загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м. та на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами, загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м. та на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Зобов'язано Реєстраційну службу Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області провести державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м. та на земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Авістар»), яке не брало участі у розгляді справи, однак вважає, що оскаржуваним рішенням суду вирішено питання про його права та обов'язки, подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що спір між сторонами є штучним, який створений для вчинення перешкод щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Зазначає, що на забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором від 12 грудня 2006 року, укладеного між відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_2, 20 березня 2008 року між банком та відповідачами було укладено договір іпотеки, за яким останні передали в іпотеку банку вказане вище спірне нерухоме майно Того ж дня приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Довбнею І.В. у Державному реєстрі іпотек було проведено реєстрацію обтяження вказаного майна.

31 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та публічним акціонерним товариством «Комерційний Індустріальний Банк» (далі - ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк») було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами яких ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набуло права вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року та договором іпотеки від 20 березня 2008 року.

Також 31 липня 2017 року між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за якими ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» набуло права вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року та договором іпотеки від 20 березня 2008 року.

12 грудня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І.Л. для проведення державної реєстрації права власності на вказаний вище предмет іпотеки, однак нотаріус відмовив у проведенні такої реєстрації через те, що записи про іпотеку за договором іпотеки від 20 березня 2008 року припинені 17 липня 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Микитченко О.В., а також припинено обтяження цього майна. На запит ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Микитченко О.В. надав відповідь, що невстановленими особами з червня 2015 року по серпень 2015 року було здійснено проникнення до його персонального комп'ютера, викрадено його цифровий підпис та паролі, внаслідок чого були вчинені дії від його імені щодо внесення записів про припинення іпотек та зняття заборон у державному реєстрі. По даному факту порушено кримінальне провадження.

ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 скористались виключенням записів з реєстрів іпотек та знаття обтяжень, змінили нумерацію спірного будинковолодіння та спірної земельної ділянки для подальшого їх відчуження. Вважає, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_3 попередній договір від 15 лютого 2013 року, є недійсним на підставі ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», в редакції статті на час ухвалення оскаржуваного рішення.

Також ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що чинним законодавством не передбачено визнання права власності на нерухоме на підставі попереднього договору купівлі-продажу.

Представник ОСОБА_2 - адвокат ОСОБА_10 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому вказує, що ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» пропустило строки позовної давності як для стягнення грошових коштів за основним зобов'язанням, так і для оскарження рішення суду першої інстанції. ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не надало доказів порушення його прав рішенням суду, оскільки рішення ухвалене судом 25 березня 2013 року, а ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» зареєстроване, як юридична особа, лише 26 листопада 2013 року. Зазначає, що договори про відступлення права вимоги від 31 липня 2017 року, які укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», є недійсними, оскільки сторонами цих правочинів не було укладено окремого нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки. Вказує, що оскільки ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» не зареєструвало іпотеку за договором іпотеки від 20 березня 2008 року, то ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не набуло право іпотекодержателя.

Відповідач ОСОБА_3 та третя особа: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в округах» ліквідовано апеляційний суд Київської області і апеляційний суд міста Києва та утворено Київський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Київську область і місто Київ, з місцезнаходженням у місті Києві, який розпочав свою роботу 03 жовтня 2018 року.

У зв'язку з ліквідацією суду відповідно до ч.5 ст.31 ЦПК України вказана цивільна справа передана до Київського апеляційного суду і за результатами автоматизованого розподілу справи визначено колегію суддів.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з'явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

У ч.3 ст.3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій і вирішення справи.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.214 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

По справі встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 12 грудня 2006 року між відкритим акціонерним товариством, правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/001/81/2089, відповідно до якого банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді не відновлюваної кредитної лінії з лімітом 181 000 доларів США, зі сплатою 14,9% річних за користування кредитними коштами на строк до 09 грудня 2016 року. 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду №2 до кредитного договору, відповідно до умов якої розмір ліміту не відновлюваної кредитної лінії збільшено до розміру 436 000 доларів США (а.с.232-234, т.1).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 20 березня 2008 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2, ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки, за умовами якого відповідачі передали в іпотеку банку таке майно: домоволодіння, загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за тією ж адресою. Вказаний договір посвідчений приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 623 (а.с. 50-57, т.1).

Того ж дня в Державному реєстрі іпотек приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 внесено записи про заборону відчуження №624 та № 625.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору від 12 грудня 2006 року, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Васильківського мськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2011 року позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №014/001/81/2089 від 12 грудня 2006 року в розмірі 4 671 229 грн 86 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки: житловий будинок та земельну ділянку загальною площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 який належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві власності. Дане рішення суду набрало законної сили 16 серпня 2011 року.

З вказаного рішення вбачається, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору №014/001/81/2089 від 12 грудня 2006 року станом на 01 березня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 588 709,07 доларів США, що еквівалентно 4 671 229 грн 86 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 439 303,41 доларів США; заборгованості за відсотками у розмірі 59 181,90 доларів США; пені за порушення строків сплати кредиту у розмірі 49 123,88 доларів США; пені за порушення строків сплати відсотків у розмірі 49 123,88 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_2 виконав рішення Васильківського мськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2011 року та сплатив заборгованість за кредитним договором від 12 грудня 2006 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч.1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Встановлено, що 31 липня 2017 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний ІндустріальнийБанк» був укладений договір про відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, відповідно до яких ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» набуло право вимоги за кредитним договором №014/001/81/2089 від 12 грудня 2006 року (разом з додатками та додатковими угодами до нього), а також за вказаним вище договором іпотеки від 20 березня 2008 року, реєстровий номер 623 (а.с. 66-73, 215-216 т.1).

Згідно з додатком №1 до договору про відступлення права вимоги заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором №014/001/81/2089 від 12 грудня 2006 року станом 31 липня 2017 року становила 892 775,16 доларів США, що еквівалентно 4 671 229 грн 86 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 439 303,41 доларів США; заборгованість за відсотками у розмірі 453 7471,75 доларів США (а.с 74, т.1).

31 липня 2017 між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» було укладено договір відступлення права вимоги та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, за якими ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» набуло права вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року та договором іпотеки від 20 березня 2008 року в обсягах та на умовах, що були у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та в подальшому у ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» (а.с. 58-65, 212-213, т.1).

Також встановлено, що між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», були підписані акти прийому-передачі права вимоги за вказаним вище договором іпотеки від 20 березня 2008 року, реєстровий номер 623 (а.с.214, 216, т.1).

Тому посилання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_10 на те, що договори про відступлення права вимоги від 31 липня 2017 року, які укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», є недійсними з тих підстав, що сторонами цих правочинів не було укладено окремого нотаріально посвідченого договору про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, не заслуговують на увагу з наведених вище підстав.

Крім того, у ст.204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину.

Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов'язки підлягають виконанню.

Матеріали справи не містять даних про те, що вказаний вище кредитний договір від 12 грудня 2006 року, договір іпотеки від 20 березня 2008 року, договір про відступлення права вимоги від 31 липня 2017 року та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31 липня 2017 року, що укладені між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а також договір про відступлення права вимоги 31 липня 2017 року та договір відступлення права вимоги за договором іпотеки, що укладені між ПАТ «Комерційний ІндустріальнийБанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», у встановленому порядку визнані недійсними, а тому ці договори в силу ст.204 ЦК України є правомірними.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правомірність вказаних вище договорів відступлення прав вимоги за договором іпотеки, за якими ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» набуло право вимоги договором іпотеки від 20 березня 2008 року - презюмується.

Таким чином, оскаржуваним рішення суду від 25 березня 2013 року визнано за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами, а також на земельну ділянку, що є предметом іпотеки, іптекодержателем якого є ТОВ «Фінансова компанія «Авістар».

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року вирішено питання про права та обов'язки ТОВ «Фінансова компанія «Авістар», як іпотекоержателя нерухомого майна, що є предметом спору у даній справі.

Посилання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_10 на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» пропустило строки позовної давності для стягнення грошових коштів за основним зобов'язанням, є необґрунтованими, оскільки ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не є позивачем у справі, а тому інститут позовної давності до цих обставин не застосовується. Що стосується посилання представника відповідача на те, що ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» пропустило строк на апеляційне оскарження рішення суду, то ці обставини були досліджені апеляційним судом під час вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження та відкриття апеляційного провадження (а.с. 174-175, т.2).

Також не заслуговує на увагу твердження представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_10 про те, що оскаржуване рішення суду ухвалене 25 березня 2013 року, а ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» зареєстроване, як юридична особа, лише 26 листопада 2013 року, тому вважає, що рішенням суду права ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не порушено.

Як встановлено вище, на підставі вказаних договорів про відступлення права вимоги та про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31 липня 2017 року ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» набуло право вимоги за кредитним договором від 12 грудня 2006 року та договором іпотеки від 20 березння 2008 року в обсягах і на умовах, що були у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та в подальшому у ПАТ «Комерційний ІндустріальнийБанк».

Що стосується посилання представника ОСОБА_2 - адвоката ОСОБА_10 на те, що ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» не зареєструвало іпотеку за договором іпотеки від 20 березня 2008 року, а тому вважає, що ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» не набуло права іпотекодержателя, то вони є не обгрунтованими з таких підстав.

Відповідно до п.1.ч.1 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини

ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк», а в подальшому ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» набули право вимоги за вказаним вище договором іпотеки від 20 березня 2008 року на підставі договорів про відступлення права вимоги від 31 липня 2017 року та договорів про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 31 липня 2017 року, які є чинними. Внесення нотаріусом запису до реєстру про реєстрацію іпотеки є лише офіційним підтвердженням існування юридичного факту відповідно до підстав, передбачених положеннями чинного законодавства, але такий факт не створюється реєстраційною дією нотаріуса.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на майно та зобов'язання зареєструвати право власності на майно, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки при укладені попереднього договору 15 лютого 2013 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі - продажу нерухомого майна, а також відбулось часткове виконання цього договору, і відповідно до вимог чинного законодавства такий договір вважається укладеним, то до позивача відповідно переходить право власності на це нерухоме майно.

Проте з вказаними висновками суду першої інстанції погодитися не можна з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 лютого 2013 року між ОСОБА_2 який діяв від свого та від імені ОСОБА_3 (продавці) з одної сторони та ОСОБА_1 (покупець) з іншої сторони, було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_11 зобов'язалися в майбутньому, в строк до 25 лютого 2013 року у нотаріальній формі укласти договір купівлі продажу нерухомого майна (основний договір).

Відповідно до пункту 2.2 попереднього договору, предметом договору є належні ОСОБА_2 та ОСОБА_3 житловий будинок з господарськими та побутовими надвірними спорудами, загальною площею 365,9 кв.м., житловою площею 159,1 кв.м. та земельна ділянка площею 0,2500 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з пунктом 4 попереднього договору, ціна договору за основним договором купівлі-продажу нерухомого майна визначена сторонами у розмірі 800 000 грн.

Сторони дійшли згоди, що для забезпечення повного та належного виконання зобов'язань за основним договором купівлі-продажу нерухомого майна, грошові кошти у розмірі 799 000 грн передані ОСОБА_2, який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_3, у день підписання цього попереднього договору (пункт 5 попереднього договору).

Відповідно до ч.3 ст. 635 ЦК України зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку, встановленого попереднім договором, що унеможливлює виникнення основного договірного зобов'язання як правової підстави для виникнення в набувача права власності на майно.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення.

Відповідно до положень ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Частина 2 ст. 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору.

Установлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 25 лютого 2013 року у визначений попереднім договором строк не з'явилися до нотаріуса для укладення та нотаріального посвідчення основного договору купівлі-продажу нерухомого майна, що сторонами не заперечується.

Таким чином, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після укладення попереднього договору не бажали укладення договору купівлі-продажу, волі на його укладення не мали, сторонами не було вчинено такий правочин у письмовій формі із зазначенням усіх істотних умов договору, тобто не досягнуто всіх істотних умов договору.

Укладення попереднього договору та виконання умов, які у ньому були передбачені, є лише передумовами для укладення основного договору, і не заміняє собою основний договір. Навпаки, внаслідок неукладення основного договору зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, і судом не може бути визнано укладеним договір, щодо якого не дотримана передбачена законом письмова форма.

Положеннями ЦК України й інших актів цивільного законодавства, прямо не передбачено такий правовий наслідок невиконання попереднього договору, як відшкодування збитків у спосіб визнання права власності на річ, що мала бути придбана в майбутньому за договором купівлі-продажу.

Інша сторона попереднього договору може претендувати на відшкодування збитків відповідно до ч.2 ст.635 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 02 вересня 2015 року № 6-226цс14 та в постанові Верховного Суду від 28 лютого 2018 року № 61-5234цс18.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_2 подав заяву про визнання позову не може бути підставою для задоволення позову у даній справі, оскільки відповідно до положень ч.4 ст.174 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Крім того, як встановлено вище, на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду від 25 березня 2013 року спірне домоволодіння та спірна земельна ділянка перебували в іпотеці ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», а відповідно до ч.3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», в редакції статті на час укладення попереднього договору, правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна без згоди іпотекодержателя є недійсним.

Таким чином, у порушення статей 212 - 214 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи, суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не надав належної правової оцінки доводам сторін та обставинам справи, у зв'язку з чим дійшов помилкового висновку про задоволення позову ОСОБА_1

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, у редакції, чинній на момент розгляду справи, щодо законності й обґрунтованості, оскільки при його ухваленні судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та судом допущено порушення норм матеріального і процесуального права, що в силу ст.ст.374, 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_1 з наведених вище підстав.

Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання апеляційної скарги ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» сплатило судовий збір у розмірі 4 828 грн 50 коп. (а.с. 39,т.1).

Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і в позові ОСОБА_1 відмовляє, тому з неї на користь ТОВ «Фінансова компанія «Авістар» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 4 828 грн 50 коп.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 25 березня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа: Реєстраційна служба Васильківського міськрайонного управління юстиції у Київській області, про визнання права власності на майно та зобов'язати зареєструвати право власності на майно - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авістар» судовий збір у розмірі 4 828 грн 50 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий

Судді: