Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/58679/16-ц

провадження № 61-18016св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В.,

суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Київенерго»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ОСОБА_2 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року у складі судді Остапчук Т. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Желепи О. В., Іванченка М. М., Рубан С. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Київенерго» (далі - ПАТ «Київенерго») про визнання недійсним договору про користування електричною енергією від 28 вересня 2016 року № 8, укладеного між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 .

Позов мотивований тим, що позивач є співвласником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Оскільки спірний договір укладено без згоди позивача, він просив суд визнати його недійсним на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року року у позові відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не довів наявність обставин, які відповідно до статей 203, 215 ЦК України можуть бути підставою для визнання правочину недійсним. Позивач не довів порушення відповідачем вимог законодавства України при укладенні спірного договору про користування електричною енергією та, відповідно, порушення прав позивача в обраному способі захисту.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_1 , відхилено. Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року залишено без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції обґрунтоване тим, що висновки суду першої інстанції про безпідставність та недоведеність заявлених вимог відповідають встановленим обставинам справи та вимогам закону.

Суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 при укладенні спірного договору надала документи як спадкоємець частини будинку, тому в ПАТ «Київенерго» не було підстав для відмови в укладенні спірного правочину без згоди іншого співвласника. При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що укладенням договору про користування електричною енергією, який позивач просив визнати недійсним, жодним чином не порушено право часткової власності позивача на спірний будинок. Позивач не позбавлений права, виділивши свою частку у спільному майні в натурі та обладнавши окремим пристроєм обліку електроенергії, укласти окремий договір з ПАТ «Київенерго» на використання електричної енергії в порядку, передбаченому Правилами користування електричною енергією для населення.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2017 року ОСОБА_1 через представника - адвоката Губерського К. С., звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на судові рішення першої та апеляційної інстанцій, просив їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

30 червня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

16 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ справу призначено до судового розгляду.

У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 03 червня 2019 року №495/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року №7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягають скасуванню з огляду на таке.

Суди не встановили факту надання ОСОБА_2 повного пакета документів, передбачених пунктом 3 Правил користування електричною енергією для населення, оскільки вказаних документів немає в матеріалах справи. Укладенням договору про постачання електричної енергії від 28 вересня 2016 року № 8 ОСОБА_2 та ПАТ «Київенерго» позбавили ОСОБА_1 права визначати умови договору щодо належного, в тому числі і йому, об`єкта права власності, досягнути згоди або не згоди з усіх істотних умов такого договору. Згідно з нормами ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, тому укладення договору на користування електричною енергією в будинку, який перебуває у спільній власності декількох осіб, має здійснюватися за їх спільною згодою. Відсутність письмової згоди ОСОБА_1 на укладення оспорюваного правочину, підтверджує факт відсутності у ОСОБА_2 повного комплекта документів, який необхідний для укладення договору на користування електричною енергією.

Посилаючись на Правила користування електричною енергією для населення, ОСОБА_1 зазначив, що електропостачальник під час отримання документів зобов`язаний перевірити заповнену заяву та наявність повного їх комплекта та у випадку відсутності необхідних документів - відмовити в укладенні договору. Таким чином, оспорюваний правочин має бути визнаний недійсним, а ухвалені у справі рішення про відмову в позові - скасовані. Як підставу для визнання оспорюваного правочину недійсним ОСОБА_1 зазначив, що пункти 1, 5, 9, 11, 13, 16, 17, 19 цього договору не відповідають умовам Типового договору про користування електричною енергією в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 року № 591, чинної на момент укладення спірного договору.

Суди не надали вказаному вище належної правової оцінки. ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 , уклавши договір про постачання електричної енергії від 28 вересня 2016 року № 8, фактично усунули ОСОБА_1 від контролю та оплати за електричну енергію, здійснюючи комунікацію тільки з одним із співвласників будинку - ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 не є стороною вказаного договору. Укладення договору про користування електричною енергією із ОСОБА_2 , всупереч Правилам користування електричною енергією для населення, порушує загальні принципи справедливості, добросовісності та розумності, закріплені у статті 3 ЦК України.

Аргументи учасників справи

07 серпня 2017 року у запереченні на касаційну скаргу ОСОБА_2 зазначила, що суди ухвалили законні й обґрунтовані рішення. Суди дійшли правильних висновків про те, що при укладенні оспорюваного правочину ОСОБА_2 подала документи як спадкоємець частини будинковолодіння, тому у ПАТ «Київенерго» не було жодних підстав для відмови в укладанні оспорюваного правочину без згоди іншого співвласника. Вимоги позивача про визнання договору про користування електричною енергією недійсним не підлягає задоволенню у зв`язку з їх безпідставністю. Просила відхилити касаційну скаргу ОСОБА_1 .

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної власності належить будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

28 вересня 2016 року між ПАТ «Київенерго» та ОСОБА_2 укладено договір про користування електричною енергією № 8 за вказаною вище адресою.

ОСОБА_1 як співвласник вказаного будинку згоди на укладення договору про користування електричною енергією не надавав, що стало підставою для його звернення до суду про визнання зазначеного договору недійсним.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з пунктом п`ятим частини першої статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються основні засади організації та експлуатації енергосистем.

Взаємовідносини у сфері електроенергетики між споживачем та постачальником електричної енергії регулюються положеннями Цивільного та Господарського кодексів України, нормами Закону України «Про електроенергетику» від 16 жовтня 1997 року № 575/97-ВР, Правилами користування електричною енергією для населення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357 (далі - Правила), іншими нормативно-правовими актами України.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про електроенергетику» в редакції, чинній на момент укладення оспорюваного правочину (далі - Закон), встановлено, що споживачами енергії є суб`єкти господарської діяльності та фізичні особи, що використовують енергію для власних потреб на підставі договору про її продаж та купівлю.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про засади функціонування ринку електричної енергії України» від 24 жовтня 2013 року № 661-VII побутовий споживач електричної енергії (побутовий споживач) - фізична особа, яка використовує електричну енергію для забезпечення власних побутових потреб, що не включають професійну та комерційну діяльність, на підставі договору про постачання електричної енергії з електропостачальником.

Під об`єктом побутового споживача розуміється житловий будинок (частина будинку), квартира або будівля, які розміщені за однією адресою та належать одній фізичній особі або декільком фізичним особам на правах власності або користування (пункт 2 Правил).

Згідно з статтею 24 Закону енергопостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити замовнику (споживачу), електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору про постачання електричної енергії (договору про користування електричною енергією) за умови, що нова електроустановка замовника приєднана або потужність для діючої електроустановки споживача збільшена в установленому законодавством порядку.

Відповідно до статті 26 Закону споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником. Споживач енергії зобов`язаний додержуватися вимог нормативно-технічних документів та договору про постачання енергії. Безпечну експлуатацію енергетичних установок споживача та їх належний технічний стан забезпечує сам споживач. Споживач енергії несе відповідальність за порушення умов договору з енергопостачальником та правил користування електричною і тепловою енергією та виконання приписів державних інспекцій з енергетичного нагляду за режимами споживання електричної та теплової енергії згідно із законодавством України. Правила користування електричною і тепловою енергією для населення затверджуються Кабінетом Міністрів України.

За договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання (стаття 714 ЦК України).

Згідно з пунктом 3 Правил споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, що розробляється енергопостачальником згідно з Типовим договором про користування електричною енергією (додаток 1) і укладається на три роки.

Електропостачальник, що здійснює постачання електричної енергії на закріпленій території, не має права відмовити побутовому споживачу, електроустановки якого розташовані на такій території, в укладенні договору за умови, що нова електроустановка побутового споживача приєднана або потужність для діючої електроустановки побутового споживача збільшена в установленому законодавством порядку. Для укладення договору побутовий споживач звертається до електропостачальника з письмовою заявою та пред`являє оригінали таких документів: паспорта; реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків, - паспорта з відміткою відповідного контролюючого органу); документа, що підтверджує право власності чи користування на об`єкт споживача або права власності чи користування на земельну ділянку (на період будівництва об`єкта споживача).

Цим же пунктом передбачено, що у разі коли об`єкт побутового споживача перебуває у власності (користуванні) декількох осіб, електропостачальник укладає договір з одним із співвласників (користувачів) за умови наявності письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відповідна відмітка в договорі.

Суди встановили, що на підтвердження права власності на об`єкт енергопостачання ОСОБА_2 при укладанні спірного договору надала документи, передбачені чинним законодавством для укладення договору про користування електричною енергією, зокрема свідоцтво про право на спадщину, паспорт із зазначенням реєстрації місця проживання саме в будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Відповідно до статті 630 ЦК України договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку. Якщо у договорі не міститься посилання на типові умови, такі типові умови можуть застосовуватись як звичай ділового обороту,

Згідно зі статтями 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, визначенні умов договору з урахуванням актів цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з частиною першою статті 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, про прийняття цієї пропозиції.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Верховний Суд вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про те, що позивач не довів порушення ПАТ «Київенерго» його прав.

Суди першої та апеляційної інстанції дійшли обґрунтованих висновків про те, що вимоги ОСОБА_1 про визнання договору про користування електричною енергією № 8 недійсним не підлягають задоволенню через їх безпідставність.

Верховний Суд бере до уваги, що ОСОБА_1 просить ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, водночас ОСОБА_2 як сторона правочину не залучена як відповідач у справі, а виступає як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, що свідчить про порушення прав ОСОБА_2 у разі задоволення позову та позбавить її процесуальних прав відповідача.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, а зводяться до незгоди із судовими рішеннями.

Верховний Суд установив, що підстав для скасування рішення судів першої та апеляційної інстанцій немає, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального і процесуального права є необґрунтованими з огляду на викладені вище висновки та мотиви.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у цій справі оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 10 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 30 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко