Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 1527/9598/12

провадження № 61-3911св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач),

Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач) - ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач) - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 на рішення Апеляційного суду Одеської області

від 23 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Фальчука В. П.,

Кравця Ю. І., Таварткіладзе О. М. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Фальчука В. П.,

Кравця Ю. І., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною власністю подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 04 березня 1994 року у відділі реєстрації актів цивільного стану виконкому Центральної районної Ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 87. У шлюбі у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Зазначала, що у період шлюбу сторони придбали автомобіль Фольксваген Пасат, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_2 . Крім того, вони придбали металевий гараж, розташований у кооперативі «Комбі-2», за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю 32 600 грн. Також ОСОБА_2 були відкриті рахунки у публічному акціонерному товаристві «Перший Український міжнародний банк» (далі - ПАТ «Перший Український міжнародний банк»), а тому вона вважала, що вона має право на 1/2 частину коштів, які перебувають на рахунках.

У процесі розгляду справи вона уточнила позовні вимоги і посилалась на те, що за час шлюбу ОСОБА_2 були відкриті рахунки, на яких накопичувались кошти сім`ї. У відділенні № 1 ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» у м. Одесі на ім`я ОСОБА_2 14 березня 2008 року відкрито рахунок № НОМЕР_2 у валюті (доларах США), на якому станом на 01 травня 2012 року зберігалось 30 634,79 долара США.

У травні 2012 року, перед зверненням до суду з позовом про розірвання шлюбу, з метою приховання вказаних коштів від поділу, ОСОБА_2 зняв без її згоди з зазначеного банківського рахунку 30 634 долара США, залишивши на рахунку 0,79 долара США. При цьому, вищевказані кошти у розмірі 30 634 долара США останній привласнив і використав на власний розсуд.

Крім того, за час шлюбу за спільні сумісні кошти подружжя був придбаний автомобіль марки Фольксваген моделі Пасат, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , зареєстрований 20 квітня 2010 року на ім`я ОСОБА_2 . З метою приховання автомобіля від поділу, ОСОБА_2 ,

06 червня 2012 року без її відома та згоди видав на ім`я ОСОБА_4 довіреність серії НОМЕР_3 , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Харитонюк Л. А. за реєстровим

№ 53, на підставі якої ОСОБА_4 08 червня 2012 року зняв вказаний автомобіль з реєстрації та здійснив його відчуження ОСОБА_5 за договором, укладеним у червні 2012 pоку. У подальшому ОСОБА_5 здійснив відчуження вищевказаного автомобіля за договором

купівлі-продажу ОСОБА_6 , що підтверджується відповіддю Центра безпеки дорожнього руху та автоматизованих систем Міністерства внутрішніх справ України від 01 листопада 2013 року № 45/5132.

Згідно висновку автотоварознавчої експертизи № 3435 від 17 серпня

2015 pоку, наданому експертом Одеського НДІСЕ Міністерства юстиції України в цивільній справі № 523/4434/13-ц, вартість автомобіля Фольксваген моделі Пассат, 2006 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , станом на 08 червня 2012 року (дату його відчуження

ОСОБА_5 ) складала 22 680 доларів США. З урахуванням викладеного ОСОБА_1 вважала, що її частка у вищевказаних грошових коштах становить 15 317,39 долара США (30 634,79 доларів США : 2), і у вартості автомобіля 11 340 доларів США (22 680 доларів США : 2), що еквівалентно за курсом Національного банку України (далі - НБУ) на день подання цієї заяви, відповідно, 353 547 грн 19 коп. та 261 743 грн 35 коп.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила суд в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з

ОСОБА_2 на свою користь в національній валюті України суму еквівалентну 26 657,39 долара США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі.

У червні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до

ОСОБА_1 про поділ майна подружжя.

Позовна заява мотивована тим, що з листа комунального підприємства «БТІ» Одеської міської ради від 06 березня 2015 року йому стало відомо, що станом на 31 грудня 2012 року право власності на квартиру АДРЕСА_2 було зареєстровано за ОСОБА_1 . Підставою для реєстрації права власності була довідка житлово-будівельного кооперативу «Центральний-31» (далі - ЖБК «Центральний-31») від 29 лютого 1996 роком, № С-93, відповідно до якої ОСОБА_1 є пайщиком

ЖБК «Центральний-31», розташований у будинку АДРЕСА_3 з 01 вересня 1994 року. ОСОБА_1 виплатила пайовий внесок та паєнагромадження в сумі 132 000 000 крб 20 лютого

1995 року. Цю довідку він вважав сфальсифікованою та вказував, що паєнагромадження за вказану квартиру АДРЕСА_4 було виплачено під час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (шлюб зареєстрований 04 березня 1994 року) ця спірна квартира стала спільною сумісною власністю подружжя на підставі положень частини першої статті КпШС України та статтей 15, 16 Закону України «Про власність». Право власності на спірну квартиру виникло з моменту повної виплати паєнагромадження, тобто з 20 лютого 1995 року.

ОСОБА_2 також посилався на те, що він 26 липня 1994 року продав квартиру у м. Харків за 50 000 000 крб, яка була його спадщиною, та ці кошти були сплачені в ЖБК «Центральний-31» як пайові внески за квартиру.

Зважаючи на цю обставину, його особистий внесок в паєнагромадження склав 50 000 000 крб, тому саме на цю частку має бути збільшена його доля в спірному майні. Таким чином частки подружжя в праві власності на квартиру складатимуть: ОСОБА_2 69/100 часток та ОСОБА_1 31/100 частка.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_2 просив визначити частки подружжя в праві власності на квартиру під АДРЕСА_2 , а саме: ОСОБА_2 у розмірі 69/100 часток, ОСОБА_1 у розмірі 31/100 частки та стягнути з ОСОБА_1 на його користь грошову компенсацію вартості 69/100 часток вказаної квартири у розмірі 1 300 000 грн.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2012 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя з позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя. Надано об`єднаному провадженню № 1527/9598/12.

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_2 , третя особа - ЖБК «Центральний-31», про визнання майна особистою приватною власністю.

Позовна заява мотивована тим, що до укладення шлюбу вона була прийнята в члени ЖБК «Центральний -31» м. Одеси з початку на однокімнатну квартиру, а в подальшому на двокімнатну квартиру в будинку АДРЕСА_3 . З моменту прийняття в члени ЖБК «Центральний-31», а саме з січня 1992 року, вона почала вносити пайові внески на рахунок цього ЖБК за кооперативну квартиру в будинку АДРЕСА_3 , який знаходився на стадії будівництва. У повному обсязі пайові внески за двокімнатну кооперативну квартиру в будинку

АДРЕСА_3 нею були сплачені на рахунок ЖБК «Центральний-31» на дату видачі уповноваженим органом місцевого самоврядування ордеру на право заселення цієї квартири.

Зазначала, що виплата пайових внесків здійснювалась нею із власних грошових коштів, які не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, про що ОСОБА_2 було відомо.

Після здачі багатоквартирного житлового будинку під

АДРЕСА_3 в експлуатацію, на підставі рішення виконкому Центральної райради народних депутатів м. Одеси від 13 жовтня 1994 року № 666 їй 10 листопада 1994 року було видано ордер № 395 серії ЦР на право заселення розташованої у вказаному будинку двокімнатної квартири під

АДРЕСА_4 складом сім`ї: ОСОБА_8 та її баба ОСОБА_9 , що підтверджується оригіналом ордера.

На час отримання нею спірної квартири вони з ОСОБА_2 проживали окремо, шлюбних стосунків між ними не було. Спільно, однією сім`єю вони стали проживати лише з 1996 року. У зв`язку з тим, що пайові внески в

ЖБК «Центральний-31» за вищевказану квартиру сплачені нею у повному обсязі за рахунок грошових коштів, що належали їй особисто, вона вважає, що спірна квартира є її особистою приватною власністю.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 просила визнати квартиру АДРЕСА_2 її особистою приватною власністю.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 березня 2015 року були об`єднані в одне провадження цивільна справа за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, а також за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, з цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання квартири особистою приватною власністю. Надано об`єднаному провадженню № 1527/9598/12.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Поділено спільне сумісне майно подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шляхом стягнення з

ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошової компенсації за частку у спільній сумісній власності подружжя у розмірі 443 862 грн 90 коп. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення частки подружжя на квартиру АДРЕСА_2 у розмірі 69/100 та 31/100 частки, про виділення ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_2 та стягнення грошової компенсації за частку у праві спільної часткової власності у розмірі 1 300 000 грн залишено без задоволення. Визнано квартиру АДРЕСА_2 особистою приватною власністю ОСОБА_1 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 795 грн 02 коп., а також судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп., а всього - суму у розмірі 2 038 грн 62 коп.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 і стягуючи з ОСОБА_2 грошову компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля Фольксваген Пасат, 2006 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та 1/2 частину грошових заощаджень на рахунку № НОМЕР_2 у ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у загальному розмірі 443 862 грн 90 коп., суд першої інстанції виходив із того, що вказане майно було придбане у шлюбі і є спільною сумісною власністю сторін, яким ОСОБА_2 розпорядився перед розірванням шлюбу, без згоди ОСОБА_1 .

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 та визнаючи за нею право приватної власності на кооперативну квартиру АДРЕСА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що пай за квартиру був сплачений позивачем із особистих грошових заощаджень. Крім того, спір з приводу цієї квартири був вирішений сторонами 05 травня 2004 року, коли ОСОБА_2 надав нотаріально посвідчену письмову розписку про те, що він не має претензій до цього помешкання. Із цих підстав судом відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права спільної часткової власності на спірну квартиру.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_2 , та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2 038 грн скасовано, та ухвалено у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на

5/8 частин квартири АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2 . Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1 270 грн. В іншій частині рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23 травня 2016 року залишено без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року виправлено описку в рішенні Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ЖБК «Центральний-31», про визнання квартири особистою приватною власністю.

В абзацах четвертому та п`ятому резолютивної частини рішення апеляційного суду замість: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2 » вказано: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири

АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_2 » та визнано вважати правильним: «Визнати за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/8 частин квартири АДРЕСА_2 ».

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що грошова сума у розмірі 38 510 000 крб, як пай за квартиру, була сплачена за час знаходження сторін у шлюбі, і тому є їх спільною сумісною власністю. Отже, частка ОСОБА_1 у сплачених коштах, як пай за квартиру, становить

28 407 450 крб, а частка ОСОБА_2 - 19 255 500 крб. З урахуванням цих часток ідеальна частка ОСОБА_1 у спірній квартирі становить 5/8 частин, а ідеальна частка ОСОБА_2 - 3/8 частини.

З урахуванням встановлених обставин, колегія суддів вважала, що рішення суду першої інстанції в частині визнання за ОСОБА_1 права приватної власності на спірну квартиру, та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на частку у цьому майні підлягають скасуванню, з ухваленням у цій частині нового рішення про визнання квартири АДРЕСА_2 спільною частковою власністю подружжя, з визнанням за ОСОБА_2 права на 5/8 частин цієї квартири, а за ОСОБА_2 права власності на 3/8 частин квартири. При цьому суд апеляційної інстанції прийняв до уваги участь кожного із подружжя у виплаті паю за вказане житлове приміщення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення в скасованій частині нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, в іншій частині рішення суду апеляційної інстанції залишити без змін.

У іншій частині рішення суду апеляційної інстанції не оскаржується, тому в силу вимога статті 400 ЦПК України касаційним судом не переглядається.

У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до Апеляційного суду Одеської області.

Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 січня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 березня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У січні 2018 року справу передано до Верховного Суду.

У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя; за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ЖБК «Центральний-31», про визнання майна особистою приватною власністю призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційні скарги

Касаційні скарги мотивовані тим, що оплату пайових внесків за кооперативну квартиру ОСОБА_1 здійснила за рахунок власних коштів, що не є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Гроші для оплати пайових внесків заробила особисто та з дня укладення шлюбу і до вересня 1996 року вони з ОСОБА_2 не проживали разом та не вели спільне господарство. Судом апеляційної інстанції не було досліджено нотаріальну заяву ОСОБА_2 про те, що він не має будь-яких претензій на спірну квартиру.

Визнаючи за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на спірну квартиру суд неправильно розрахував ідеальні частки сторін в цій квартирі, оскільки ОСОБА_1 були сплачені пайові внески у розмірі 132 000 000 крб і пай виплачено повністю.

Оскільки допущена Апеляційним судом Одеської області у рішенні

від 23 листопада 2016 року помилка стосується фактичної сторони справи, апеляційний суд ухвалою від 09 лютого 2017 року, визнавши за

ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин спірної квартири і за

ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/8 частини цієї ж квартири, фактично змінив рішення апеляційного суду, а не виправив у ньому описки.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційні скарги

У червні 2017 році до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення ОСОБА_2 на касаційні скарги ОСОБА_1 у якому він просив вказані касаційні скарги відхилити, оскаржувані рішення та ухвалу суду апеляційної інстанції залишити без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

04 березня 1994 року ОСОБА_10 та ОСОБА_2 у відділі реєстрації актів цивільного стану виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси зареєстрували шлюб, актовий запис № 87.

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народився син ОСОБА_11

03 вересня 1993 року на підставі рішення виконавчого комітету Центральної районної ради народних депутатів м. Одеси за № 500 ОСОБА_8 разом із членом її сім`ї бабою ОСОБА_9 були поставлені на квартирний облік на кооперативну в ЖБК «Центральний-31», а 13 жовтня 1994 року їм був виданий ордер на вселення у квартиру АДРЕСА_2 . Право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 29 лютого 1996 року на підставі довідки

ЖБК «Центральний-31» від 29 лютого 1996 року, після того, як був виплачений пай за це житло у повному обсязі.

ОСОБА_1 сплатила до ЖБК «Центральний-31» пай за квартиру АДРЕСА_2 до реєстрації шлюбу із ОСОБА_2 - 9152 450 крб (08 лютого 1992 року - 16 000 крб; 20 березня 1993 року - 351 000 крб; 06 серпня 1993 року - 108 500 крб; 31 серпня

1993 року - 4 900 000 крб; 12 вересня 1993 року - 1 290 000 крб, 18 січня

1994 року - 19 500 крб, 24 лютого 1994 року - 37 750 крб), а після реєстрації шлюбу - 38 510 000 крб (10 серпня 1994 року - 10 000 крб; 28 вересня

1994 року - 36 000 000 крб, 04 листопада 1994 року - 2 500 000 крб).

Автомобіль Фольксваген Пасат, 2006 року випуску, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , вартістю 181 269 грн та грошові заощадження на рахунку

№ НОМЕР_2 у ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у сумі

28 034 доларів США, набуті сторонами у справі за час шлюбу.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу встановлено, що 25 травня 2015 року позивач покинув відповідача та став проживати окремо від неї. При цьому, 15 травня 2012 року ОСОБА_2 зняв грошові кошти з рахунку № НОМЕР_2 , відкритому у ПАТ «Перший Український міжнародний банк» на його ім`я у розмірі

28 034 доларів США та 08 червня 2012 року зняв з обліку в органах державної автоінспекції автомобіль Фольксваген Пасат, вартістю 181 269 грн, розпорядившись цим майном на свій розсуд.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_12 , подана представником - ОСОБА_13 , задоволенню не підлягає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із пунктами 1, 3 статті 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя (частина друга статті 61 СК України).

Відповідно до статті 68 СК України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Як роз`яснено у пункті 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України

від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п`ятої статті 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених статтею 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (стаття 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової компенсації.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути поділені між ними відповідно до їх частково, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його розподілу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до частини першої статті 219 ЦПК України 2004 року суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 та в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_2 , та в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат у розмірі 2 038 грн та ухвалюючи у цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 69/100 частин квартири АДРЕСА_2 , суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ОСОБА_1 право власності на 5/8 частин квартири

АДРЕСА_2 та за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на 3/8 частин вказаної квартири. При цьому апеляційним судом обґрунтовано прийнято до уваги участь кожного із подружжя у виплаті паю за вказане житлове приміщення.

Зі змісту ухвали суду апеляційної інстанції від 09 лютого 2017 року вбачається, що суд апеляційної інстанції з власної ініціативи виправив у резолютивній частині рішення розміри часток у спірній квартирі при цьому суд обґрунтовано виходив з того, що у мотивувальній частині рішення апеляційного суду від 23 листопада 2016 року вказано, що розмір ідеальних часток ОСОБА_1 у спірній квартирі становить 5/8 частин, а ідеальна частка ОСОБА_2 - 3/8 частини.

Судове рішення повинно бути точним. Помилки у тексті судового рішення, зумовлені арифметичними помилками або граматичними помилками (описками), що стосуються істотних обставин або ускладнюють виконання рішення, можуть бути усунуті судом, який ухвалив рішення або ухвалу.

Описки - це помилки, зумовлені неправильним написанням слів. Виправленню підлягають лише ті описки, які мають істотний характер. До таких належить написання прізвищ та імен, адрес, найменувань спірного майна, зазначення дат та строків. Особливо це стосується резолютивної частини рішення. В резолютивній частині будь-яка описка має істотне значення, оскільки вона може утруднити виконання рішення.

Вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його правосудності.

Виправивши зазначені описки, суд апеляційної інстанції не змінив судового рішення, а привів його у відповідність з описовою частиною рішення.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 відмовився від майнових претензій на вказану квартиру є необґрунтованими, оскільки наявність письмової, нотаріально посвідченої заяви про те, що ОСОБА_2 не має претензій щодо спірної квартири, не є належним доказом поділу майна між подружжям.

Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, і на законність рішення суду апеляційної інстанції не впливають.

Отже, судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційні скарги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Одеської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 09 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

С. Ф. Хопта

В. В. Шипович