ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 171/1082/15-ц

провадження № 61-17301 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Головуючого - Крата В. І.

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - Апостолівська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області,

відповідач - ОСОБА_1 ,

представник позивача - ОСОБА_2

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення в інтересах Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року в складі колегії суддів Митрофанової Л. В., Бондар Я. М., Михайлів Л. В.

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2015 року Апостолівська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області звернулася в суд із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача збитки за користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів у вигляді неотриманої орендної плати в сумі 56 351,92 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у власності ОСОБА_1 перебувають будівлі банно-прального комбінату, розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачем використовується земельна ділянка, на якій розташоване належне йому нерухоме майно, без оформлення в установленому законом порядку права користування земельною ділянкою. Незважаючи на те, що сторони 01 серпня 2010 року уклали договір оренди землі за № 22/10 з приводу користування земельною ділянкою загальною площею 0,3824 га кадастровий номер :03:003:2295, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 ухиляється від державної реєстрації права користування земельною ділянкою та не сплачує орендну плату за фактичне її використання.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області збитки в сумі 56 351,92 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що ОСОБА_1 протягом 2010-2012 років користувався спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів, чим завдав власнику земельної ділянки збитків у вигляді несплаченої орендної плати.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволена частково, рішення суду першої інстанції скасоване та ухвалене нове рішення про відмову в позові. Здійснено перерозподіл судових витрат.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що позивач не довів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема вини відповідача в завданні збитків Апостолівській міській раді Апостолівського району Дніпропетровської області.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У листопаді 2016 року Апостолівська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на рішення суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 грудня 2016 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

оводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі Апостолівська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області просить скасувати рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року та залишити в силі рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2016 року.

Позивач посилається на те, що судом апеляційної інстанції без належного правового обґрунтування відхилено доводи, викладені в позовній заяві, та не враховано докази, які надавалися позивачем.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходили.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В. В., є власником будівель банно-прального комбінату, розташованих по АДРЕСА_1 , площею 419,8 м?.

Рішенням Апостолівської міської ради Апостолівського району від 24 вересня 2009 року громадянину ОСОБА_1 наданий дозвіл на проведення робіт по інвентаризації земельної ділянки по АДРЕСА_1 для обслуговування будівлі банно-прального комбінату за рахунок земель Апостолівської міської ради площею до 4 500 м?.

Висновком відділу містобудування, архітектури та житлово-комунального господарства Апостолівської районної державної адміністрації від 12 січня 2010 року за № 16 погоджена технічна документація щодо складання договору оренди земельної ділянки загальною площею 0,3824 га для обслуговування будівлі банно-прального комбінату по АДРЕСА_1 в межах АДРЕСА_1 .

Висновком відділу Держкомзему у Апостолівському районі від 16 березня 2010 року за № 234/1-18 встановлено можливість відведення в оренду громадянину ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки.

Рішенням Апостолівської міської ради Апостолівського району від 25 березня 2010 року затверджено технічну документацію щодо відведення спірної земельної ділянки загальною площею 0,3824 га для обслуговування будівлі банно-прального комбінату по АДРЕСА_1 в межах АДРЕСА_1 громадянину ОСОБА_1 та надано вказану земельну ділянку в оренду відповідачу строком на 15 років з моменту укладання договору оренди.

Вказаним рішенням міському голові доручено укласти договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_1 та зобов`язано ОСОБА_1 укласти договір оренди з Апостолівською міською радою, а також зареєструвати договір в районному відділі Дніпропетровського обласного філіалу ДП «Державний земельний кадастр». Відповідно до п. 5.2 рішення зобов`язано ОСОБА_1 приступити до використання земельної ділянки після державної реєстрації договору оренди земельної ділянки.

01 серпня 2010 року на виконання рішення Апостолівської міської ради Апостолівського району від 25 березня 2010 року між сторонами укладено договір оренди землі № 22/10.

Вказаний договір та право користування ОСОБА_1 спірною земельною ділянкою зареєстровані в установленому законом порядку лише 21 серпня 2015 року.

Між тим, згідно акту прийому-передачі земельної ділянки від 01 серпня 2010 року суди встановили, що користування спірною земельною ділянкою ОСОБА_1 розпочав з серпня 2010 року, тобто до державної реєстрації відповідного права.

На підставі результатів проведеної перевірки 12 червня 2013 року комісією по визначенню розміру збитків землевласникам та землекористувачам, яка створена відповідно до розпорядження голови Апостолівської райдержадміністрації, складено акт про визначення розміру збитків, нанесених ОСОБА_1 . Апостолівській міській раді шляхом використання земельної ділянки без правовстановлюючих документів протягом 2010-2012 років, який становить 56 351,92 грн.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду апеляційної інстанції зазначеним вимогам закону не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області про відшкодування збитків, суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач не довів наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення, зокрема вини відповідача в завданні збитків Апостолівській міській раді Апостолівського району Дніпропетровської області.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, дійшов протилежного висновку та вважав доведеним факт завдання ОСОБА_1 збитків позивачеві у зв`язку з користуванням земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Однак, судами попередніх інстанцій не враховано, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, у тому числі стаття 1166 ЦК України.

Згідно зі статтею 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства за самовільне зайняття земельних ділянок.

Згідно зі статтею 125 ЗК України право власності, право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В даній справі судами встановлено, що ОСОБА_1 правомірно володіє будівлями банно-прального комбінату, розташованих по АДРЕСА_1 , площею 419,8 м? на підставі договору купівлі-продажу від 29 травня 2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Апостолівського районного нотаріального округу Штефан В. В.

З моменту виникнення права власності на вказане нерухоме майно у відповідача виник обов`язок оформити та зареєструвати речове право на відповідну земельну ділянку, яка знаходиться під нежитловою будівлею, проте, незважаючи на укладення сторонами договору оренди, речові права відповідачем на земельну ділянку зареєстровано не було.

Згідно з положеннями частини першої статті 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Правочин, за яким переходить право власності на житлові будинки, будівлі, споруди, тягне за собою перехід права на земельну ділянку, на якій знаходиться відповідне нерухоме майно. Новий власник будинку (будівлі, споруди) у зв`язку з цим не звільняється від необхідності оформлення права на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень».

Укладення сторонами договору оренди землі, який не зареєстрований в установленому законом порядку та не виконується землекористувачем в частині внесення орендної плати, не свідчить про наявність у ОСОБА_1 достатніх правових підстав для використання спірної земельної ділянки.

Виникнення права власності на будинок, будівлю, споруду не є підставою для виникнення права оренди земельної ділянки, на якій вони розміщені та яка не була відведена в оренду попередньому власнику. Право оренди земельної ділянки виникає на підставі відповідного договору з моменту державної реєстрації цього права.

З огляду на приписи частини другої статті 120 ЗК України не вважається правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права оренди на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій розташоване це нерухоме майно.

Отже, до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Для кондикційних зобов`язань важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 ЦК України).

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

У частині другій статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач маж право шляхом подання письмової заяави змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України в указаній редакції свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим господарський суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

За таких обставин, Апостолівська міська рада Апостолівського району Дніпропетровської області має право на стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів орендної плати за фактичне користування земельною ділянкою в порядку статтей 1212-1214 ЦК України, а тому висновки суду апеляційної інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позову є такими, що не відповідають встановленим обставинам справи.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без внесення орендної плати, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову, однак ухвалив рішення без застосування норми права, що підлягала застосуванню.

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судами норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково: рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - зміні з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який діє на підставі доручення в інтересах Апостолівської міської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 жовтня 2016 року скасувати.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 01 лютого 2016 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук