Справа № 212/8097/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

З А О Ч Н Е

30 січня 2019 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді - Пустовіта О.Г., за участі секретаря судового засідання Мігрін Н.С., без участі сторін, без фіксування судового процесу технічними засобами, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

23 жовтня 2018 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян, в якому просив: визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим будинком 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг , що є підставою для зняття її з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку; визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим будинком 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку у вищевказаному будинку.

В обґрунтовування позовних вимог вказав, що на підставі договору дарування домоволодіння від 11.06.2013 року є власником будинку 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг. У вищевказаному будинку крім нього зареєстрованими значаться ОСОБА_2, ОСОБА_3 . Відповідачі за місцем реєстрації у вищевказаному будинку не проживають з 01.01.2014 року. Жодного звязку із відповідачами немає, про їх місцезнаходження йому невідомо. Всі комунальні послуги сплачує позивач, у зв'язку із чим несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, тому вимушений звернутися з даним позовом до суду.

Ухвалою від 19 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи в спрощеному проваджені на 20 грудня 2018 року.

Ухвалою від 20 грудня 2018 року розгляд справи відкладено, у зв'язку з відсутністю відомостей про вручення відповідачам повідомлення про дату, час та місце розгляду справи, на 30 січня 2019 року.

Позивач в судове засідання не з'явився, надав заяву , в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі, не заперечував проти розгляду справи в заочному порядку.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, заяв про відкладення розгляд справи суду не надали, в зв'язку з чим за згодою позивача судом розглянуто справу в заочному порядку.

Статтями 43, 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що прийняття участі в судовому засіданні є правом сторони, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

З огляду на вищевикладене, суд розглядає справу в порядку статті 280 ЦПК України за наявними в ній доказами (заочний розгляд).

Суд, дослідивши матеріли справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог з таких підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником будинку 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг на підставі договору дарування домоволодіння від 11 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за №1681.

Згідно акту про не проживання, в будинку 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг, який посвідчений квартальним комітетом, відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 не проживають в будинку в будинку 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг з 01 січня 2014 року.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, враховуючи факт належності будинку позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідачів такими, що втратили право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід зазначити наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Оскільки, виконання рішення про визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом тягне за собою автоматичне скасування її реєстрації, на думку суду в цій частині позову слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 76, 83, 95, 133, 141, 259, 265 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Виконавчий комітет Покровської районної у місті Ради в особі відділу реєстрації місця проживання громадян про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування будинком № 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користування будинком № 21 по вул. Граве в м. Кривий Ріг.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року та підписано без його проголошення.

Суддя: О. Г. Пустовіт