Провадження №2-з/760/317/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння в порядку п. 3 ч. 1 ст. 383 ЦК України, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом та просить суд витребувати від відповідача житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , на свою користь.

16.10.2019 на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння в порядку п. 3 ч. 1 ст. 383 ЦК України

Так, сторона позивача просить вжити заходи забезпечення позову шляхом:

накладення арешту на житловий будинок номер АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ,

заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування необхідності забезпечення позову, заявник посилається на те, що позивач був протиправно позбавлений права власності на спірне нерухоме майно. Проте, жодних договорів про відчуження такого майна позивач не укладав та не уповноважував інших осіб, не вчиняв жодних інших дій, спрямованих на відчуження вищезазначеного майна.

Зазначено, що оскільки, позивач є громадянином Республіки В`єтнам, він регулярно виїздив з території України як на батьківщину, та і в інші держави. Останній його візит до України відбувся з 21.07.2010 по 11.08.2010, що унеможливлює підписання позивачем договорів про відчуження майна на території України.

Вказав, що з метою недопущення можливого відчуження спірного майна у власність третіх осіб поза волею позивача, як це вже сталося у 2018 році, з метою запобігання утруднення чи унеможливлення виконання можливого рішення суду у майбутньому, позивач змушений звертатися до суду з даною заявою про забезпечення позову.

На підставі вищенаведеного, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб , забороною вчиняти певні дії.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст. 149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу заявника на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок номер АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , обґрунтована, оскільки повідомлені заявником обставини дають підстави вважати, що у разі невжиття заходів забезпечення позову і якщо такий буде задоволено, то виконання рішення суду може бути утрудненим або неможливим.

Разом з цим, суд не знаходить підстав для задоволення заяви представника позивача про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м. та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки, вказана вимога охоплюється поняттям накладення арешту.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника позивача підлягає частковому задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали цивільної справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування майна із чужого незаконного володіння в порядку п. 3 ч. 1 ст. 383 ЦК України - задовольнити частково.

Накласти арешт на житловий будинок номер АДРЕСА_1 , загальною площею 66,5 кв.м., та земельну ділянку, кадастровий №:72:241:0012, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

В іншій частині - відмовити.

Дані позивача: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 .

Дані відповідача: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: