КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Київ

справа № 754/12174/17-ц

провадження № 22-ц/824/1399/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивачі - ОСОБА_1

відповідачі - ОСОБА_2

третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року у складі судді Галась І.А.

у справі за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Деснянського районного суду міста Києва із позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, у якому, уточнивши позовні вимоги, просила:

1) розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1;

2) стягнути аліменти з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до повноліття дитини, в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи стягнення з 19.09.2017 року;

3) визначити місцем проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 АДРЕСА_1;

4) вирішити питання судових витрат.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 02.08.2011 року між нею, ОСОБА_1, та відповідачем ОСОБА_2 було укладено шлюб, від якого сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Подружнє життя з відповідачем не склалося, так як у них різні погляди на життя, на виховання дитини, різне бачення майбутнього, різниця характерів, що в цілому призвело до відсутності між ними взаєморозуміння, і як наслідок втратили повагу і любов один до одного. Спільне господарство сторони не ведуть та подружні стосунки не підтримують тривалий час.

Окрім цього, позивач зазначає, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не забезпечує належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Оскільки відповідач здоровий, має можливість працювати, просила про стягнення з відповідача аліментів з усіх видів його заробітку (доходу), що буде підтримувати в майбутньому малолітню дитину.

Позивач зазначає, що син ОСОБА_4 проживає разом з нею у квартирі, що належить її матері на праві приватної власності, а тому вона має право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів.

12.12.2017 року відповідач ОСОБА_2 звернувся із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, третя особа: Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, подану представником відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 (том№1,а.с.52-54).

В обґрунтування позову зазначав про наступне.

ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1, який було укладено 02.08.2008 року. Від шлюбу подружжя має спільного малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який на даний час проживає з обома батьками за адресою: АДРЕСА_2. Батьком дитини, ОСОБА_2 створені всі умови за місцем фактичного проживання, де з батьком проживає не тільки син, але й мама дитини, яка сама про це зазначає в позові, створені батьком умови виховання сина, турботу про сина здійснює батько: про фізичний, моральний розвиток дитини.

Зазначає, що лише батько займається розвитком здібностей сина, лише батько завжди відводив та забирав сина з дитячого садочка.

Враховуючи прихильність сина до батька, враховуючи, що турботу про сина та увагу до сина проявляв завжди більше батько, враховуючи турботу про здоров'я сина з боку батька, психологічну прив'язаність дитини до батька, то ці обставини є вирішальними для задоволення зустрічних позовних вимог.

А тому просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком ОСОБА_2 та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини задоволено.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві 02 серпня 2011 року, актовий запис № 873 - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 20 вересня 2017 року, до повнолітня дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Визначено місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 року разом з матір'ю ОСОБА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-тя особа - Служба у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, 14.12.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині визначення місця проживання дитини та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову та про відмову у задоволенні первісного позову , посилаючись на те, що рішення суд ухвалив з порушенням норм матеріального та процесуального права, не надав належної правової оцінки доказам та фактичним обставинам справи.

Вказує, що судом при ухваленні рішення не було враховано прихильність дитини саме до батька, яким було створено всі необхідні умови для розвитку здібностей дитини, відповідачка докладає зусиль до повного виключення спілкування сина з батьком, що завдає психологічних травм дитині та створює перешкоди для реалізації батьком своїх обов'язків щодо виховання сина.

Зазначає, що відповідно до ст. 171 СК України дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім"ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім"ї , проте клопотання представника відповідача про вислуховування думки дитини, якому виповнилось 6 років, у присутності психолога у судовому засіданні - відхилено.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_10.08.01.2019 року надіслав на адресу суду відзив на апеляційну скаргу, у якому заперечує щодо її задоволення та просить рішення суду першої інстанції залишити без зміни, вказуючи на те, що висновки суду є законними та обґрунтованими і узгоджуються з сукупністю зібраних у справі й належно оцінених доказів.

ОСОБА_4 та його представник апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити з вищевказаних підстав.

Позивач ОСОБА_1 та її представники проти апеляційної скарги заперечували та просили рішення суду залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову відповідачу ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, суд виходив з того, позивач ОСОБА_1 має самостійний дохід, який є достатнім для матеріального забезпечення дитини, має своє житло.

Відповідач ОСОБА_2, у свою чергу, не надав суду в обґрунтування заявлених зустрічних позовних вимог доказів на підтвердження стабільного матеріального становища для забезпечення потреб малолітньої дитини, доказів наявності у нього житла, в якому створено належні умови для проживання малолітнього сина ОСОБА_4 разом з ним, а також не надано суду будь-яких інших доказів, які б свідчили про можливість визначення місця проживання сина з батьком.

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на законі.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення оскаржується лише в частині визначення місця проживання дитини, а тому в іншій частині дане рішення апеляційним судом не переглядається.

Судом установлено, що згідно свідоцтва про шлюб серіє НОМЕР_1, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрували шлюб 02.08.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №873.

Від спільного подружнього життя сторони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. (том №1, а.с.13).

Між сторонами у справі виникли непорозуміння, які носять особистий характер, у зв'язку з цими обставинами загострились взаємовідносин між ними, така ситуація в їх особистих відносинах не дала можливості мирним шляхом вирішити питання про визначення місця проживання їх дитини, що стало підставою для подачі первісного та зустрічного позову до суду з вимогою про визначення місця проживання дитини.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев'ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М.С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об'єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Судом установлено, що малолітній син сторін ОСОБА_4 наразі проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1

Дитина відвідує ДНЗ №143 з січня 2015 року, ОСОБА_1 працевлаштована в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України» на посаді старшого наукового співробітника відділу пульмонології, має позитивну характеристику за місцем роботи в ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України», окрім того надає послуги ТОВ «Санофі-Авентіс Україна» за Договором № EFC13579/804013/NAZARENKO про надання послуг, пов'язаних з клінічним дослідженням від 30.06.2015 року (том №2, а.с.20-25).

Згідно Довідки про доходи, виданої ДУ «Національний інститут фтизіатрії і пульмонології ім. Ф.Г. Яновського НАМН України» ОСОБА_1 має стабільний дохід, сума якого за період з січня 2017 року по грудень 2017 року становить 126 128,98 грн. (том №2, а.с.50-51).

Відповідно до Свідоцтва про право власності від 07.02.2006 року, ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище позивача за первісним позовом) на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_4 (том №2, а.с.52).

Згідно акту обстеження умов проживання від 11.01.20187 року (том №1, а.с.125), складеного комісією Служби у справах дітей Печерської районної в місті Києві державної адміністрації, проведено обстеження умов проживання гр. ОСОБА_1 з метою підготовки висновку до суду про визначення місця проживання малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Зі слів ОСОБА_1 з'ясовано, що на час обстеження малолітній ОСОБА_4 разом з нею та бабусею проживають у двокімнатній квартирі з усіма комунальними зручностями за адресою: АДРЕСА_3. Житло знаходиться на 9-му поверсі, 16-ти поверхового будинку, загальна площа становить 94,3 кв.м., житлова - 49,4 кв.м. Квартира простора та затишна, облаштована меблями та побутовою технікою. Кімнати роздільні. Кухня, санвузол та інші допоміжні технічні приміщення знаходяться в гарному санітарно-гігієнічному стані. Квартира на праві власності належить ОСОБА_1 ОСОБА_7 разом з матір'ю займає окрему кімнату, в якій є велике ліжко, шафа, дві тумбочки, стілець, телевізор. В ході обстеження з дитиною проведено бесіду. Хлопчик веселий та привітний, гарно розвинений, багато розповідає про різні речі, які його цікавлять, легко йде на контакт. Між матір'ю та сином існує тісний емоційний зв'язок. Стосовно відносин з батьком - хлопчик повідомив, що любить маму і батька. Зі слів дитини - батько на даний час перебуває у відрядженні. За місцем та на час проведення обстеження, зі слів мешканців, фактично проживають три особи: гр. ОСОБА_1 - мати дитини; гр. ОСОБА_8 - бабуся дитини; малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Отже, колегія уважає, що суд правильного висновку дійшов про визначення місця проживання дитини з матір'ю, ураховуючи те, що позивач ОСОБА_1 має самостійний дохід, який є достатнім для матеріального забезпечення дитини, має своє житло, між матір'ю та сином існує тісний емоційний зв'язок, а тому у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку в безпечному, спокійному та стійкому середовищі, а саме, з матір'ю.

Відповідно до ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було враховано прихильність дитини саме до батька, яким було створено всі необхідні умови для розвитку здібностей дитини і що відповідачка докладає зусиль до повного виключення спілкування сина з батьком, що завдає психологічних травм дитині та створює перешкоди для реалізації батьком своїх обов'язків щодо виховання сина не ґрунтуються на матеріалах справи, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_2 не надано суду будь-яких доказів, які б свідчили про можливість визначення місця проживання сина з батьком, у тому числі, і доказів стабільного матеріального становища для забезпечення потреб малолітньої дитини, доказів наявності у нього житла, в якому створено належні умови для проживання малолітнього сина ОСОБА_4

Визначаючи місце проживання дитини з матір'ю, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а також що в інтересах дитини є турбота та підтримка і з боку матері, і з боку батька, суд першої інстанції надав першочергове значення та оцінку саме найкращими інтересами дитини, врахувавши обставини спору.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв'язку, установивши, що малолітній син сторін ОСОБА_4 наразі проживає разом з матір'ю - ОСОБА_1, яка має самостійний дохід, який є достатнім для матеріального забезпечення дитини, має своє житло, між матір'ю та сином існує тісний емоційний зв'язок, суд ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яким визначив місце проживання дитини з матір'ю, урахувавши, перш за все, інтереси дитини.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Згідно зі ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 листопада 2018 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 29 січня 2019 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай