17.12.2019 ЄУН № 337/5517/19
Справа № 2-з/337/13/2019
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2019 року Суддя Хортицького районного суду м. Запоріжжя Гнатик Г.Є., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

в с т а н о в и л а :

16.12.2019 року ОСОБА_1 звернулася до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, яку обґрунтувала тим, що 29.11.2016 року вона за безвідплатним правочином, провела перереєстрацію належної їй на праві власності 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 . Через похилий вік не розуміла в повній мірі фактичного змісту правочину та вважала, що уклала договір по життєвого утримання. Оскільки вона має намір оскаржити укладений правочин, а ОСОБА_2 має право на розпорядження своїм майном, з метою недопущення ускладнень у виконанні рішення суду, просила суд забезпечити позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 .

Розгляд заяви здійснено у строки, визначені ч. 1 ст. 153 ЦПК України, в порядку письмового провадження за наявними у суду матеріалами без повідомлення учасників справи та проведення судового засідання, що відповідає правилам ч. 13 ст.7 та ч. 1 ст.153 ЦПК України.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів, суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи, має право вжити передбачених ст.150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може суттєво ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12. 2006року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до цього ж п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12. 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Аналізуючи вищезазначені норми, можна зробити висновок, що у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суддя виходить з того, що заявником не надано доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову саме шляхом накладення арешту на 1/3 частину об`єкту нерухомості без обґрунтування підтвердження того, що є реальна загроза невиконання чи утруднення виконання рішення суду за позовом про стягнення боргу.

Більш того, заявником не доведено співмірність заходів забезпечення позову із заявленими вимогами з урахуванням предмету спору.

Приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовних вимог, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, вважаючи недоведеними доводи заявника про необхідність вжиття заходів забезпечення у обраний заявником спосіб та співмірність заходів забезпечення позову із заявленим предметом спору, прихожу до висновку, що підстави для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на частину об`єкту нерухомості відсутні, а тому заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 150 - 153, 258- 260 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу подається до Запорізького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не були вручена у день її проголошення або складення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Г.Є. Гнатик