Житомирський апеляційний суд
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

на рішення Богунського районного суду м. Житомира, ухвалене 15 серпня 2019 року суддею Лєдньовим Д.М. у м. Житомирі, повний текст рішення складено 16 серпня 2019 року,

у справі №295/17019/18 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У грудні 2018 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 , в обґрунтування якого зазначив, що 14 березня 2009 року між ним та відповідачкою укладено договір позики, за яким він надав останній у борг 10000 доларів США зі сплатою 5 % у місяць з терміном повернення до 14 липня 2009 року. Рішеннями Богунського районного суду м. Житомира від 31 січня 2014 року та від 31 жовтня 2017 року з відповідачки на його користь стягнуті сума боргу, три відсотки річних та інфляційні. 09 липня 2018 року на його користь у примусовому порядку стягнуто частину боргу та суму основного боргу, у зв`язку із чим його право на отримання/стягнення сум за договором позики припинилося лише 09 липня 2018 року. Отже, вважає, що стягненню з відповідача підлягають втрати від інфляції за період з 01 лютого 2017 року по 30 червня 2018 року в сумі 13857,41 грн, 3% річних за період з 21 лютого 2017 року по 08 липня 2018 року в сумі 3303,26 грн, а всього 17160,67 грн та судові витрати в сумі 704,80 грн, які просив стягнути на його користь.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 13857,41 грн - втрат від інфляції, 3303,26 грн - 3 % річних. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 (а.с. 58-65, 75-82).

На її думку, судом при вирішенні спору не враховано, що вона виплатила позивачу 2000 доларів США згідно рішення суду, проте розписку у позивача не взяла. Також послалась на невідповідність вимогам закону та недійсність, укладеного між ними договору іпотеки від 14.03.2009. Вказала на відсутність у сторін договору позики та іпотеки ліцензії на надання грошових коштів в позику в іноземній валюті та сплив строку позовної давності у спірних правовідносинах.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін. Послався на обґрунтоване застосування судом до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України та невідповідність, наведених у апеляційній скарзі аргументів, висновкам Верховного Суду, викладеним у постанові №295/2183/17 від 15.08.2018. Вважає, що інші доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими у судових рішеннях у справах №2-1612/12 та №295/2183/17 обставинами. Крім того, зазначив, що не відповідають дійсності посилання у апеляційній скарзі щодо повернення позивачеві відповідачкою 2000 доларів США.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, враховуючи наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.04.2009 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_1 отримала у борг від ОСОБА_2 10 000 дол. США зі сплатою 5 % у місяць за користування позикою, із зобов`язанням повернути вказану суму в повному обсязі в строк до 14.07.2009 року.

За наслідком звернення позикодавця до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості, що виникла у зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань, рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 31.01.2014 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 79 900,00 грн. боргу за договором позики, 7348,61 грн. 3 % річних за період з 01.01.2010 по 23.01.2013.

Згідно рішення Богунського районного суду м. Житомира від 31.10.2017 року з відповідача стягнуто 82 202,51 грн. втрат від інфляції за період з 01.02.2014 по 31.01.2017, 7329,91 грн. як 3 % річних за період з 01.02.2014 року по 20.02.2017 року. Рішення суду у вказаній частині залишено без змін постановою Верховного Суду від 15.08.2018 року.

Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти.

За ч.5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Отже, прийняття судом рішення про стягнення грошових коштів у національній валюті фактично виявляє обов`язок особи, відносно якої таке рішення ухвалене, повернути грошову суму, що кореспондується з правом іншої сторони на отримання коштів.

У своїй постанові від 15.08.2018 року у справі №295/2183/17 Верховний Суд також звернув увагу, що «невиконане грошове зобов`язання, на яке позивач просив нарахувати інфляційні втрати, є не зобов`язанням за договором позики, вираженим в іноземній валюті, а трансформованим з цього зобов`язанням, встановленим рішенням суду від 31.01.2014 року, яке не виконується».

Тому, враховуючи встановлені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, а також 3 % річних у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання у визначеному позивачем у розрахунку розмірі.

Доводи апеляційної скарги щодо недійсності договору іпотеки від 14.03.2009 та договору позики, у тому числі з підстав відсутності у сторін ліцензії на надання грошових коштів в позику в іноземній валюті, не мають правового значення для вирішення спору з огляду на набрання рішеннями Богунського районного суду м.Житомира від 31.01.2014 та 31.10.2017 законної сили та встановлені у цих судових рішеннях обставини.

Посилання ОСОБА_1 на безпідставне застосування судом до спірних правовідносин ч. 2 ст. 625 ЦК України є помилковими з огляду на те, що рішення суду, яким на користь позивача стягнуто з відповідача заборгованість у національній валюті гривні, до 09.07.2018 не було виконано, а отже допущено прострочення грошового зобов`язання. У зв`язку із цим позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних, що є особливою мірою відповідальності боржника.

Посилання на пропуск позивачем строку позовної давності, про застосування якої у відзиві на позов заявив відповідач, є безпідставним з огляду на те, що стягнення 3 % річних та інфляційних втрат розраховане позивачем в межах визначеного ст. 257 ЦК України загального строку позовної давності.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, такі доводи були предметом дослідження суду із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Клопотання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 від 09.12.2019 про відкладення розгляду справи задоволенню не підлягає з огляду на розгляд справи судом апеляційної інстанції без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 серпня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.