КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Київ

справа № 760/10023/17

провадження № 22-ц/824/1100/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Олександрівська клінічна лікарня

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні Антоненко Л.П. на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у складі судді Усатової І.А.

у справі за позовомОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва , в якому, з урахуванням учточнень та збільшення позовних вимог, просив поновити його на посаді завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2017 по день фактичного поновлення на роботі.

Позовна заява обґрунтована тим, що з 16.09.2014 позивач працював в Олександрівській клінічній лікарні, 12.05.2017 його було звільнено з посади завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва за п. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання обов'язків покладених трудовим договором, - п. 3 ст. 40 КЗпП України», відповідачем в день звільнення - 12 05.2017 йому не була вручена копія наказу про звільнення від 12.05.2017 №146-К та трудова книжка, чим, на думку позивача, порушено ч. 1 та 2 ст. 47 КЗпП України.

Окрім того, з 12.05.2017 по 26.05.2017 він знаходився на лікарняному і лише 29.05.2017 року, після припинення тимчасової непрацездатності його було ознайомлено з наказом про звільнення від 12.05.2017 №146-к та видано трудову книжку.

Позивач уважає, що його звільнення з роботи відбулось з грубим порушенням норм матеріального права, а саме: ч. 1 ст. 147, ч.1 та ч. 2 ст. 149 КЗпП України, ст. 61 Конституції України, ст. 43 та пункту 10 ст. 247 КЗпП України, оскільки звільнено наказом головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва від 12.05.2017 №146-к на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, «у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором», з урахуванням раніше застосованих заходів дисциплінарного стягнення, на підставі Наказу №276-к від З0.09.2016 про оголошення догани ОСОБА_1 та Наказу №66-к від 06.03.2017 про оголошення догани ОСОБА_1 3.та на підставі Протоколу комісії від 25.04.2017.

Також позивач посилався на те, що протокол комісії відповідача щодо службового розслідування надання медичної допомоги гр. ОСОБА_3 в умовах відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів від 25.04.2017, на підставі якого був прийнятий відповідачем наказ про його звільнення від 12.05.2017 №146-к, також стосувався порушення трудової дисципліни - недотримання правил ведення медичної документації при написанні протоколу операції хворої ОСОБА_3, за який до нього вже було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді догани - наказ від 06.03.2017 №66-К.

Позивач указав, що в наказі про звільнення від 12.05.2017 №146-к відсутнє посилання на новий факт порушення ним трудової дисципліни, який був виявлений відповідачем після оголошення останньої догани - 06.03.2017. Фактично, його було звільнено за дисциплінарне порушення, за яке його було притягнуто до дисциплінарного стягнення у вигляді догани - наказ від 06.03.2017.

Уважав, що в наказі про звільнення від 12.05.2017 не наведені конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, не зазначено, коли саме вони мали місце, які проступки він вчинив після застосування до нього стягнення та коли, а після оголошення йому догани 06.03.2017 відповідач не вимагав від нього надати письмові пояснення щодо порушення трудової дисципліни, на підставі якого до нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення, чим також було порушено вимоги частини 1 статті 149 КЗпП України.

Виходячи з вищенаведеного, позивач просив суд поновити його на посаді завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва, а також стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12.05.2017 по день фактичного поновлення на роботі, що з урахуванням уточнень та збільшення позовних вимог становить 75 638,22 грн.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва з 12 травня 2017 року.

Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.05.2017 по 17.09.2018 включно у розмірі 173710,38 грн.

Додатковим рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 18 вересня 2018 року допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 та головний лікар Олександрівської клінічної лікарні м. Києва АнтоненкоЛ.П. звернулися з апеляційними скаргами, в яких посилались на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Так, ОСОБА_1 просив змінити рішення, виключивши з мотивувальної частини наступні висновки: «Таким чином, порушення, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності,напряму пов'язані з неналежним виконанням останнім своїх посадових обов'язків».

"Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як наказом №276-к від 30.09.2016, так і наказом №66-к від 06.03.2017."

"Позивачем не зазначено в журналі запису оперативних втручань, що була проведене ОСОБА_3, інформації про накладення профілактичного шву плеврального синусу та невідкладно не проведено контрольну рентгенографію, з метою уникнення підозри на недопущення загрози життю та здоров'ю, що згідно вищевказаної інструкції є недопустимим".

"З пояснень представника відповідача вбачається, що саме дії ОСОБА_1 призвели до наслідків, що настали."

Суд, на думку апелянта, послався на позицію відповідача як на встановлений факт, що є недопустимим та суперечить вимогам ч.4 ст.265 ЦПК України.

Уважає, що такі висновки суду є лише припущенням та не підтверджуються матеріалами справи та, як наслідок, будуть мати преюдиційне значення (ч.4 ст.82 ЦПК України) в подальшому при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про скасування дисциплінарного стягнення, де предметом розгляду є саме наказ про оголошення догани від 06.03.2017 року.

Головний лікар Олександрівської клінічної лікарні м. Києва Антоненко Л.П. у своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та належної оцінки доказів та просить ухвалити нове рішення , яким у позові відмовити у повному обсязі.

Зазначає, що судом встановлено фактичне працевлаштування позивача на іншому місці роботи, як основної, в ДУ "Національний інститут хірургії та трансплантології ім. О.О. Шалімова", проте резолютивна частина рішення не містить порядку поновлення позивача на роботі у Олександрівській клінічній лікарні м. Києва, незважаючи на те, що відповідачем подавалася заява про роз'яснення рішення суду.

Окрім того, вказує, що суд не надав належної оцінки тим обставинам, що позивачем не лише не дотримано вимог по виконанню Інструкції заповнення форми первинної облікової документації №008/0 та замість передбаченого Журналу запису оперативних втручань у стаціонарі позивачем заповнено Протокол операції , який місить в собі недопустимі виправлення та закреслення, не відображено детального опису ходу операції, ускладнень під час операції, не вказано діагнозу після операції, номеру медичної карти стаціонарного хворого, дози наркотичного препарату, тривалості операції, та поставлено під загрозу життя та здоров'я пацієнта.

Сторони не скористались своїм правом, відзивів на подані апеляційні скарги на адресу суду не направили.

У судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2019 року, представник позивача надала пояснення по справі та підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

З метою виклику в судове засідання представника відповідача для дачі пояснень колегією суддів оголошено перерву по справі до 29 січня 2018 року.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 110).

У судове засідання позивач та його представник також не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 28 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів залишено без задоволення, оскільки свої пояснення по справі представник позивача надала на минулому судовому засіданні, а для вирішення трудових спорів законодавством передбачено стислі строки розгляду таких справ, а тому з метою не допущення порушення строків розгляду справи колегією суддів відповідно до вимог статті 372 ЦПК України вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з обґрунтованості притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як наказом №276-к від 30.09.2016, так і наказом №66-к від 06.03.2017.Проте, враховуючи зміст наказу №146-к від 12.05.2017 та додатків до нього, суд погодився з доводами позивача про те, що його звільнення є повторним притягненням до дисциплінарної відповідальності за фактами, викладеними у наказі №66-к від 06.03.2017 (факт неналежного виконання своїх функціональних обов'язків, недотримання правил ведення медичної документації), за які йому попередньо оголошено догану.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що наказом № 223-к від 16.09.2014 позивач був прийнятий на посаду лікаря-уролога швидкої та невідкладної медичної допомоги Олександрійської клінічної лікарні м. Києва на 0,5 ставки приймального відділення урології, наказом № 262-к від 30 жовтня 2014 року його переведено на посаду завідуючого відділення, лікаря-уролога урологічного відділення №2, а 01 січня 2017 року наказом №385-к від 15.12.2016 у зв'язку з прийняттям нової організаційної структури та затвердженням штатного розпису лікарні, був переведений на посаду завідуючого відділення, лікаря-уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів.

Наказом № 146-к від 12.05.2017 його було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставами у вказаному наказі зазначено: наказ № 276-к від 30.09.3016 про оголошення догани, наказ № 66-к від 06.03.2017 про оголошення догани та протокол комісії від 25.04.2017.

Так, згідно наказу № 276-к від 30.09.3016 про застосування дисциплінарного стягнення позивачу оголошено догану, підставою для оголошення якої стали грубі недоліки в організації лікувально - діагностичного процесу, недостатній контроль по веденню медичної документації лікарями урологічного відділення №2 та неповне дотримання локальних протоколів.

Наказом в.о. голови Олександрійської клінічної лікарні м. Києва № 66-к від 06.03.2017 про застосування дисциплінарного стягнення позивачу оголошено догану, підставою для оголошення якої стали виявлені факти неналежного виконання своїх функціональних обов'язків, недотримання правил ведення медичної документації при написанні протоколу операції.

Крім того, згідно вищезазначеного протоколу комісії від 25.04.2017, затверджено висновки про виявлені грубі порушення у веденні медичної карти хворої ОСОБА_3, які полягали в тому, що в протоколі операції не було вказано наявність інтропераційного ускладнення, яке загрожувало життю і як наслідок в ранньому періоді не були вчасно прийняті необхідні заходи та запропоновано головному лікарю розглянути питання і прийняти рішення про невідповідність ОСОБА_1 займаній посаді та про його звільнення.

Статтею 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: в тому числі, систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Виходячи зі змісту даної норми, для звільнення працівника за систематичне порушення трудової дисципліни необхідно, щоб він вчинив конкретний дисциплінарний проступок, тобто допустив невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків, щоб це невиконання або неналежне виконання трудових обов'язків було протиправним та винним і носило систематичний характер, а за попередні порушення трудової дисципліни (одне чи декілька) до працівника застосовувались заходи дисциплінарного чи громадського стягнення з додержанням порядку їх застосування, але вони не дали позитивних наслідків і працівник знову вчинив дисциплінарний проступок.

Систематичне порушення трудової дисципліни вважається порушення, вчинене працівником, який і раніше порушував трудову дисципліну, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності та порушив її знову.

Як вбачається з матеріалів справи позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану, підставою для оголошення якої стали виявлені факти неналежного виконання своїх функціональних обов'язків, недотримання правил ведення медичної документації при написанні протоколу операції, що була проведена ОСОБА_3

У судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до Солом'янського районного суду м.Києва з позовом до Олександрівської клінічної лікарні м. Києва про визнання незаконними та скасування рішення комісії по трудових спорах і наказу про застосування дисциплінарного стягнення від 06.03.2017 (а.с. 66). Рішення в справі не ухвалено.

Крім того, як в позовній заяві, так і в судовому засіданні позивач не заперечував, що він під час проведення операціїї ОСОБА_3 не відобразив в повній мірі хід операції, оскільки вважав, що згідно Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 008/о "Журнал запису оперативних втручань у стаціонарі", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 р. за № 665/20978, у формі № 008/о вказуються лише лікувальні заходи, а ним з метою профілактики, про всяк випадок, було, з метою виключити будь - яку підозру щодо можливої появи пневмотораксу, накладено профілактичний шов, надалі під час операції це було перевірено шляхом підвищення екскурсії легенів, та з'ясувалося що підсосу повітря немає, тобто пневматороксу немає, то ж підозра була марною. Вважає, що накладення шву виявилося зайвою пересторогою, яку з цієї причини не можна вважати лікувальним заходом, то ж відображати це у протоколі відповідно до згаданої інструкції не вимагалося.

Відповідно до п.п. 2.1., 2.4. посадової інструкції позивача, затвердженої 30.01.2017 головним лікарем ОКЛ м. Києва Антоненко Л.П., основними завданнями завідувача відділення є керівництво діяльністю всього персоналу з метою належної організації лікувально-діагностичного процесу, підвищення ефективності та якості медичної допомоги хворим, організація і контроль своєчасності, повноцінності та адекватності медичної допомоги пацієнтам відповідно стандартам обсягів і якості.

Згідно п.2.14 зазначеної інструкції позивач здійснює повсякденний контроль в тому числі за веденням медичної документації.

Крім того, згідно п.п. 4.2., 4.6., 4.8., 4.9. вказаної посадової інструкції, завідувач відділення несе персональну відповідальність за:

неналежне виконання або не виконання своїх посадових обов'язків, помилкові дії чи бездіяльність, неприйняття рішень, що входять у сферу його компетенції, а також за не використання або не повне використання своїх функціональних прав, що передбачені цією посадовою інструкцією, а також правилами внутрішнього трудового розпорядку - в межах, визначених чинним законодавством України про працю та кримінальним законодавством України;

наслідки прийнятих ним рішень, що виходять за межі його повноважень, які визначені діючим законодавством, статутом лікарні, іншими нормативно-правовими актами;

несе відповідальність за контроль якості надання медичної допомоги;

несе відповідальність за неякісне ведення медичної документації у відділенні.

Таким чином, порушення, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності, напряму пов'язані з неналежним виконанням останнім своїх посадових обов'язків.

Виходячи з вищевикладеного, суд вірного висновку дійшов про обґрунтованість притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, як наказом №276-к від 30.09.2016, так і наказом №66-к від 06.03.2017.

Оскільки при оспоренні до суду наказу про звільнення за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України суд зобов'язаний перевірити всі накази про накладення дисциплінарного стягнення, які ввійшли в систему для звільнення, незалежно від того, чи оскаржувався кожен наказ окремо в установленому законом порядку, суд вірно встановив, що порушення, за які позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності , напряму пов'язані з неналежним виконанням останнім своїх посадових обов'язків. А тому доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у частині незаконності встановлення судом неналежного виконання останнім своїх посадових обов'язків та обгрунтованість притягнення до дисциплінарної відповідальності безпідставні та не підлягають задоволенню вимоги щодо виключення із мотивувальної частини рішення на їх посилання.

Враховуючи зміст наказу №146-к від 12.05.2017 та додатків до нього, суд вірно встановив, що звільнення позивача є повторним притягненням до дисциплінарної відповідальності за фактами, викладеними у наказі №66-к від 06.03.2017 (факт неналежного виконання своїх функціональних обов'язків, недотримання правил ведення медичної документації), яким його вже притягнуто до дисциплінарної відповідальності у виді догани.

Посилання в апеляційній скарзі відповідача на протокол комісії від 24.04.2017, як на окрему підставу для звільнення, суд до уваги не приймає, оскільки, як встановлено у судовому засіданні, підставою для оголошення догани 06.03.2017 та звільнення позивача був факт неналежного виконання своїх функціональних обов'язків, недотримання правил ведення медичної документації при написанні протоколу, а саме відносно хворої ОСОБА_3 Будь-яких інших фактів порушення трудової дисципліни у вказаному протоколі комісії не зазначено та судом не встановлено.

Лише правомірно накладені стягнення можуть ураховуватись і бути підставою для звільнення працівника за пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України.

Таким чином, у справі, яка переглядається, суд першої інстанції встановивши, що у діях ОСОБА_1 відсутнє систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами трудового розпорядку, дійшов обґрунтованого висновку про те, що його звільнення суперечить положенням пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України та про поновлення позивача на посаді завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва.

Доводи апеляційної скарги відповідача, які стосуються процедури поновлення позивача на роботі з урахуванням його постійного працевлаштування за іншим місцем роботи не можуть бути предметом апеляційного розгляду, оскільки безпосередньо стосуються порядку виконання рішення, яке набрало законної сили.

Враховуючи те, що доводи, викладені в апеляційних скаргах, вже були досліджені місцевим судом та отримали належну правову оцінку, нових доводів або доказів, які б давали підстави для скасування рішення суду, скаржниками не надано, колегія суддів вважає, що місцевий суд всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, а тому є таким, що набрало законної сили.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційних скарг без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись статтями 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та головного лікаря Олександрівської клінічної лікарні м. Києва Антоненко Л.П. - залишити без задоволення.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д. Махлай