Номер провадження: 22-ц/813/4078/19
Номер справи місцевого суду: 495/5127/18
Головуючий у першій інстанції Прийомова О. Ю.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю:

секретаря Ющак А.Ю.,

представника ОСОБА_1 - адвоката Щерблюка О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та заподіяної моральної шкоди, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

05 червня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та заподіяної моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), відповідно до якого просила суд: стягнути з відповідача матеріальну шкоду з урахуванням 3% річних від простроченої суми та інфляційного збільшення, всього в розмірі 210 848, 14 грн.; стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; а також стягнути судові витрати.

Крім того, представник позивача Щерблюк О.М. подав до суду заяву про забезпечення позову, відповідно до якої вказав, що відповідач по справі ОСОБА_2 , як особа, яка винна у вчиненні ДТП, вже значний час не вживає жодних заходів направлених на добровільне усунення завданої шкоди, більше того, він навмисно ухиляється від будь-якого спілкування з позивачкою та правоохоронними органами, у тому числі шляхом довгострокового виїзду за кордон України, всі вимоги про відшкодування спричиненої шкоди ігнорує, що на думку позивачки прямо вказує на схильність ОСОБА_2 ухилятися від відповідальності, у тому числі матеріальної, шляхом переходу права власності майна іншим особам або переховування за кордоном (а.с. 70-71).

На підставі вищевикладених обставин, позивачка просила суд накласти арешт на автомобіль Ford Transit, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , обмежити виїзд за кордон ОСОБА_2 , оскільки не вжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити або навіть зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року заяву представника позивачки Щерблюка О.М. про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків та заподіяної моральної шкоди внаслідок ДТП задоволено частково.

Накладено арешт на автомобіль марки Ford Transit, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , до ухвалення рішення по справі.

У задоволенні іншої частини заяви було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018року про забезпечення позову та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про часткове задоволення заяви про забезпечення позову, районний суд виходив із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності вартості арештованого майна заявленим позивачем вимогам про стягнення шкоди, а також з того, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

З таким висновком суду повністю погоджується колегія суддів, з огляду на наступні обставини.

Так, забезпечення позову - це вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально правових інтересів позивача проти несумлінних дій відповідача, що гарантує реальне виконання позитивно прийнятого рішення.

Частиною 2 статті 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з пунктами 1, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб, чи учасників процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ст. 151 ЦПУ України, заява про забезпечення позову повинна містити захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що підставою для забезпечення позову є обґрунтоване припущення, що невжиття певних заходів утруднить або зробить неможливим виконання судового рішення.

Так, з матеріалів справи вбачається, що в провадженні Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської областіперебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , в якому позивач просить стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду з урахуванням 3% річних від простроченої суми та інфляційного збільшення, всього в розмірі 210 848, 14 грн., та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.,завданих внаслідок ДТП.

Таким чином, із позовної заяви вбачається, що ціна позову становить 310 848,14 грн., що приблизно рівняється вартості автомобіля Ford Transit, 2007 року випуску, що належить відповідачеві, та на який позивач просив накласти арешт.

Проаналізувавши зміст позовних вимог, розглянувши заяву, подану представником позивача про забезпечення позову, в частині накладення арешту на автомобіль, виходячи із пов`язаності заходів забезпечення позову з предметом спору, співмірності таких заходів заявленим позовним вимогам і відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що заява про забезпечення позову в цій частині підлягає задоволенню, оскільки у суду є всі підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

З підстав викладеного, суд обгрунтовано наклав арешт на автомобіль марки Ford Transit, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , ІПН: НОМЕР_3 , до ухвалення рішення по справі.

При цьому, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що при вжитті заходів забезпечення даного позову, судом першої інстанції обґрунтовано враховано зміст позовних вимог, співмірність вжитих заходів із вимогами та вид забезпечення позову, як то передбачено п.п. 3 і 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику розгляду судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову».

Також слід звернути увагу, що накладення арешту на майно відповідача не зупиняє та не обмежує його у праві володіння та користування цим майном, у зв`язку з чим зроблені судом висновки повністю відповідають матеріалам та обставинам справи і не спростовуються доводами апеляційної скарги.

Стосовно повторної заяви відповідача ОСОБА_2 про перенесення розгляду справи, яку він подав до суду апеляційної інстанції 26.11.2019 року (а.с.172), то колегія суддів залишає її без задоволення, враховуючи на те, що вона направлена не на що інше, як на затягування розгляду справи, що є недопустимим, враховуючи строки розгляду справи в суді апеляційної інстанції.

Про зазначені обставини також свідчить попередня аналогічна заява відповідача ОСОБА_2 (а.с.159), яка надійшла до суду апеляційної інстанції 05.09.2019 року, та яка фактично була задоволена судом апеляційної інстанції.

Що стосується заяви про забезпечення позову, в частині обмеження виїзду за кордон ОСОБА_2 , то відмова суду в забезпеченні позову у зазначений спосіб, не є предметом апеляційного оскарження.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвалу у справі постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, п.1 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвалу Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09 липня 2018 року про забезпечення позову залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра