Дата документу 16.12.2019 Справа № 332/1804/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 332/1804/19 Головуючий у 1-й інстанції: СінєльникР.В.
Провадження №22-ц/807/3522/19 Суддя-доповідач Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого. судді-доповідача суддів: за участю секретаряПодліянової Г.С., Гончар М.С., Кочеткової І.В., Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про захист прав споживачів, визнання зобов`язання виконаним, -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про захист прав споживачів, визнання зобов`язання виконаним.

Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 14.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» було укладено кредитний договір (заява-приєднання) № 200503748 на суму 5000 гривень.

Через місяць у позивача з`явилася змога достроково погасити цей кредит, при цьому замість першого чергового платежу позивач 19.05.2016 року погасив кредит повністю, підтвердженням чого є квитанції від 19.05.2016 року про зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 200 гривень, 3100 гривень, 2200 гривень та 1750 гривень, що загалом складає 7250 гривень. Тобто, було погашено кредит на 2250 гривень більше, ніж отримано. При цьому довідку про відсутність заборгованості позивачу не видали.

09.03.2018 року позивач отримав лист від ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР» з вимогою погашення боргу за кредитним договором № 200503748, так як останній є новим кредитором замість ТОВ «Кредитно- інвестиційний центр».

На підставі вищевикладеного позивач вважає, що він належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором № 200503748 від 14.04.2016 року, але на сьогодні в нього є одразу два кредитори ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» та ТОВ «Фінансова компанія «ФАГОР», які з нього вимагають грошові кошти на погашення кредиту, тому просить визнати зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором № 200503748 від 14.04.2016 року припиненим, у зв`язку з виконанням проведеним належним чином (погашенням кредит).

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитно-інвестиційний центр», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фагор» про захист прав споживачів, визнання зобов`язанння припиненим.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування судом обставин у справі, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року скасувати, прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції у судовому рішенні не виклав чітких мотивів на підставі не прийнято квитанції про погашення кредиту та зарахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 у сумі 200 грн, 3100грн, 2200 гр, 1750 грн, що разом складає 7250 грн, при цьому зазначені кошти були перераховані через ПАТ « Банк Михайлівський», так як відповідний рахунок відкривався у цьому Банку саме для погашення кредиту. Вважає, що він належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором № 200503748 від 14.04.2016 року, однак на сьогодні з нього два кредитори вимагають грошові кошти на погашення кредиту, який він повністю погасив ще 19.05.2016 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За положенням ч. 1 п. 1 ст. 374, ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу - без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року мотивовано тим, що 14.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» було укладено кредитний договір (заява-приєднання) № 200503748. Отже, стороною кредитного договору є ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр», на користь якого ОСОБА_1 і повинен був перераховувати кредитні кошти,але на підтвердження своїх позовних вимог ОСОБА_1 надав суду копії квитанцій від 19.05.2016 року про перерахування коштів на рахунок № НОМЕР_1 у сумі: 200 гривень, 3100 гривень, 2200 гривень та 1750 гривень, що загалом складає 7250 гривень на користь ПАТ «Банк «Михайлівський», який не є стороною вказаного кредитного договору. Отже, належного підтвердження про те, що позивач ОСОБА_1 сплатив кошти ТОВ «Кредитно-інвестійний центр» позивач суду не надав.Враховуючи зазначене,суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача є недоведеними, необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню.

З таким висновком погоджується колегія суддів.

Судом установлено, що 14.04.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр» було укладено кредитний договір (заява-приєднання) № 200503789 (а.с.6-7).

За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у розмірі 5000 грн.

Згідно з п. 11 Договору встановлений графік платежів за кредитним договором у період з 14.04.2016 року по 14.04.2018 року.

Згідно з квитанціями від 19.05.2016 року позивачем сплачено: 3100,00 грн, 200,00 грн, 2200,00 грн, 1750,00 грн (а.с.17).

Всього згідно з квитанціями сплачено 7250,00 грн.

ТОВ «Інвестиційно-розрахунковий центр» свої права вимоги за кредитним договором № 200503789 від 14.04.2016 року відступив на користь ТОВ « ФК» Плеяда», яке в подальшому відступило їх на користь ТОВ « ФК « Фагор».

09.03.2018 року ТОВ «ФК «Фагор» направило на адресу ОСОБА_1 вимогу про термінове погашення заборгованості у розмірі 15 979,60 грн. до 30.03.2018 року (а.с.19-20).

У квітні 2018 року ОСОБА_2 направив до ПАТ «Банк Михайлівський» заяву, в якій просив надати довідку про відсутність заборгованості за кредитним договором № (а.с.21).

Згідно поштового повідомлення ПАТ «Банк Михайлівський» отримав лист позивача 17.01.2018 року (а.с. 22).

Листом від 19.04.2018 року № 3Г1 (К)/2078 ПАТ «Банк Михайлівський» повідомив, що договір № 200503789 від 14.04.2014 року укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «Кредитно-інвестиційний центр». Банк не є стороною цього договору, порядок проведення розрахунків, наявність або відсутність заборгованості за укладеним договором йому не відомі (а.с.27).

Статтями 525, 526 ЦК України визначено, що зобов`язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Частиною першою статті 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

У частині першій статті 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Згідно з частиною першою та другою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

У частині першій статті 599 ЦК України передбачено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Стаття 527 ЦК України передбачає, що боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з матеріалів справи кредитний договір від 14.04.2016 року було укладено між ТОВ « Кредитно-інвестійний центр» та ОСОБА_1 .

Відповідно до наданих квитанцій вбачається, що ОСОБА_1 перераховував кошти 19.05. 2016 року на загальну суму 7250 грн ПАТ « Банку Михайлівський».

Водночас, доказів, які б свідчили про те, що між ТОВ «Кредитно-інвестійний центр» та ОСОБА_1 була укладена угода щодо перерахування коштів на виконання умов кредитного договору від 14.04.2016 року ПАТ «Банку Михайлівський», матеріали справи не містять, такі умови не встановлені і кредитним договором № 200503789 від 14.04.2016 року.

Матеріали справи також не містять доказів, які б свідчили про те, що ТОВ «Кредитно-інвестійний центр» схвалив виконання зобов`язання за вищезазначеним кредитним договором іншому кредитору, а саме, ПАТ « Банку Михайлівський».

Водночас, ТОВ «ФК «Фагор», який на теперішній час є кредитором за кредитним договором № 200503789 від 14.04.2016 року заперечує факт погашення заборгованості за цим кредитним договором.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять беззаперечних доказів на підтвердження виконання зобов`язанння в повному обсязі за кредитним договором № 200503789 від 14.04.2016 року належному кредитору.

Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що ОСОБА_1 належним чином виконав зобов`язання за кредитним договором, а також інші доводи, які зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі "Проніна проти України").

Оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

З мотивів, викладених вище, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375,381, 382, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 26 вересня 2019 року у цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Повна постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Кочеткова І.В.