Провадження № 2/161/716/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

12 грудня 2019 року

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі :

головуючого судді Івасюти Л.В.

з участю секретаря судового засідання Мельничук Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя,-

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з вищевказаним позовом, мотивуючи свій позов тим, що згідно повторного свідоцтва про шлюб, виданого 18.03.2015р. ВДРАЦС РС Луцького МУЮ Волинської області, між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб 16.07.1964р., про що складено відповідний актовий запис №387. За час шлюбу вони з ОСОБА_2 набули у спільну сумісну власність подружжя: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування - АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.1998р. №243 та державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ №1338, у яких власником записано ОСОБА_2 ;

житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 222,1 м2, житловою площею 94,2 м2, який спільно будували, спільними зусиллями та коштами підтримували належний стан будинку, здійснювали ремонт, в тому числі з облаштуванням прилеглої території, за вказаною адресою вели та ведуть спільне домашнє господарство.

Зазначена земельна ділянка використовується ними для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 і використовується для обслуговування господарських будівель та споруд, що знаходяться біля будинку. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 чинив їй перешкоди у користуванні зазначеним будинком, вона змушена була звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення, що підтверджується рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29.09.2015р. у цивільній справі №161/9700/15-ц. На даний час вона не має можливості у позасудовому порядку визнати за нею право власності на частки у належному їй на праві спільної сумісної власності майні, так як ОСОБА_2 відмовляється у добровільному порядку поділити майно, що знаходиться у їхній спільній сумісній власності подружжя, не надає їй оригінали правовстановлюючих документів на зазначене майно. Крім того зазначає , що для виготовлення на її замовлення технічного паспорту на зазначений житловий будинок, ОСОБА_2 не допустив працівників КП «ВОБТІ». Так як відповідач ОСОБА_2 , здійснити поділ спільного майна подружжя у добровільному позасудовому порядку відмовляється, а користуватися своєю часткою у спільному майні подружжя вона не має змоги, оскільки власником у правовстановлюючих документах вказано: ОСОБА_2 , то вона змушена звернутися до суду із позовом про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме: про визнання за нею права власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до перейменування - АДРЕСА_2 масив « АДРЕСА_2 » АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 222,1 м2 , житловою площею 94,2 м2, - які є спільним майном подружжя.

Посилаючись на вищенаведене, позивач просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 222,1 м2, житловою площею 94,2 м2; визнати за нею реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на 1/2частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , (до перейменування - АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Крім того, згідно уточненої заяви ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача, ОСОБА_2 на її користь понесені нею судові витрати по даній справі у розмірі всього 7 328,32 грн., з яких: 328,32 грн. (1 відсоток від вартості Ѕ земельної ділянки, що становить 32 832,00 грн.) судовий збір за розгляд судом позовної вимоги про визнання права власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до перейменування - АДРЕСА_2 « АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; 2000,00 грн. - витрати на виготовлення висновку оцінювача про ринкову вартість земельної ділянки (додаток №17 до позовної заяви); 5000,00 грн. - витрати на правничу допомогу.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 грудня 2019 року залишено без розгляду позовну вимогу ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на Ѕ частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 222,1 м2 , житловою площею 94,2 м2.

Позивач подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, згідно з якою позовні вимоги підтримує, та просить стягнути з відповідача 2500грн. за надання правничої допомоги , решту судових витрат залишити за нею.

В судове засідання відповідач не з`явився з невідомих суду причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, зокрема, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Будь-яких заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, та подані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості заявлених вимог, суд установив таке.

Як випливає з повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 18.03.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, 19 липня 1964 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис №387.

Судом встановлено, що за час шлюбу позивач та відповідач набули у спільну сумісну власність подружжя: земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (до перейменування - АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується договором купівлі-продажу земельної ділянки від 19.02.1998р. №243 та державним актом на право приватної власності на землю серії ВЛ №1338.

Також судом встановлено, що зазначена земельна ділянка використовується сторонами для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 і для обслуговування господарських будівель та споруд, що знаходяться біля будинку.

Як випливає з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 чинив позивачу ОСОБА_1 перешкоди у користуванні спільно нажитим у шлюбі майном.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 вересня 2015 року

суд ухвалив: позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення задовольнити, та усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 у житловий будинок АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності не залежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Аналогічні положення містить ч. 3 ст. 368 ЦК України, з якої слідує , що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, зміст статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Виходячи із змісту положень ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, не залежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений.

За змістом статті 70 СК України, статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Право приватної власності є непорушним.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Як випливає з матеріалів справи, ОСОБА_2 , здійснити поділ спільного майна подружжя у добровільному позасудовому порядку відмовляється, а користуватися своєю часткою у спільному майні подружжя позивач не має можливості.

Згідно вищевказаних норм Закону, позивач має право звертатися до суду про визнання за нею права власності на Ѕ частку земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до перейменування - АДРЕСА_2 « АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд .

Як слідує із змісту ч.1, 2, 4 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України .

Судом встановлено, що в період шлюбу, за спільні кошти подружжя , сторонами було придбано земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , (до перейменування - АДРЕСА_2 « АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Враховуючи те, що джерелом її набуття є спільні сумісні кошти, а тому це майно є об`єктами спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу між подружжям в рівних частинах.

За таких обставин , суд дійшов висновку про задоволення позову, та вважає за необхідне визнати за позивачем Ѕ частку земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , (до перейменування - АДРЕСА_2 « АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Заява позивача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно дост.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, крім іншого, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до вимогст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З матеріалів справи випливає, що під час розгляду справи в суді правнича допомога ОСОБА_1 надавалась адвокатом Філіпович-Силкою Т.Ю. на підставі ордеру серії ВЛ №000050643 про наданння правової допомоги, договору про надання правової допомоги від №11/02-18 від 21 лютого 2018 року, розрахунку суми гонорару адвоката за надану правничу допомогу , квитанції до прибуткового касового ордеру №04 від 21.02.2018р. на суму 5000грн. (а.с. 33, 71-75)

Враховуючи фактичний обсяг наданої правничої допомоги адвокатом Філіпович-Силкою Т ОСОБА_3 , з врахуванням вимог розумності і справедливості, складності справи, та заяви позивача, яка просить стягнути з відповідача 2500грн. понесених судових витрат на правничу допомогу, суд дійшов висновку про задоволення заяви про стягнення витрат на правничу допомогу в загальній сумі 2500 грн., решту понесених судових витрат суд залишає за позивачем.

Керуючись ст.ст. 2, 5, ч.3 ст. 12, 81, 259, 263-265, 268-273, 280 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 81, 116, 120 ЗК України, 377 ЦК України, суд,-

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , та право власності на 1/2 частки земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 , (до перейменування - АДРЕСА_2 ) площею 556 м2 (0,0556 га), цільове призначення: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 а в користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 витрати на правничу допомогу в сумі 2500грн. (дві тисячі п`ятсот гривень).

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийнятті постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_1 , адреса реєстрації : АДРЕСА_4 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 .

Суддя Луцького міськрайонного суду Л.В. Івасюта