ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

05 серпня 2019 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 748/2890/18

Головуючий у першій інстанції Олещенко В. І.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/968/19

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого-судді: Лакізи Г.П.,

суддів: Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.,

секретар: Позняк О.М.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Новобілоуська сільська рада Чернігівського району Чернігівської області,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Олещенко В.І. від 13 травня 2019 року (повний текст рішення складений 23 травня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2 про визнання рішень нечинними та їх скасування,

У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області про визнання рішень не чинними та їх скасування, в якому просила визнати не чинним та скасувати рішення сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року, яким надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий Білоус на території Новобілоуської сільської ради, орієнтовною площею 0,1200 га, у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування, та рішення дванадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 липня 2017 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,1060 га, у власність громадянину ОСОБА_2 для індивідуального садівництва в с. Новий Білоус за рахунок земель сільськогосподарського призначення, не наданих у власність або постійне користування у межах населеного пункту на території Новобілоуської сільської ради.

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 04.12.2018 до участі в справі в якості третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, було залучено Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області та ОСОБА_2 .

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27.12.2018 процесуальний статус ОСОБА_2 було змінено з третьої особи на співвідповідача.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з того, що права позивача на спірну земельну ділянку за набувальною давністю не знайшли підтвердження під час судового розгляду справи, і що судом не встановлено порушення прав позивача внаслідок передачі спірної земельної ділянки із земель комунальної власності у власність відповідачу ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 зводяться до того, що оскаржуване рішення ухвалене судом з порушенням норм процесуального та матеріального права (застосування норм, які не підлягали застосуванню), за неповного з`ясування обставин справи та невідповідності висновків дійсним обставинам справи.

ОСОБА_1 зазначає, що вона проживає на околиці м. Чернігова за адресою: АДРЕСА_1 . За її будинком знаходяться землі Новобілоуської сільської ради, які мешканці її будинку понад 30 років тому почали використовувати для індивідуального садівництва та городництва. Протягом тривалого часу склався порядок користування земельними ділянками - мешканці будинку достеменно знали, де чий город. Одну з таких ділянок понад 30 років тому почала обробляти і вона. У 2016 році сусіди розпочали оформлювати земельні ділянки у користування для індивідуального садівництва та городництва. Вона також звернулася з такою заявою, проте їй було відмовлено та повідомлено про те, що по цій ділянці проходять мережі тепло-газо-електро комунікацій, а тому вона взагалі нікому не може бути передана у власність та може використовуватися лише для городництва. Але, як з`ясувалося згодом, рішенням сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року надано дозвіл громадянину ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий Білоус на території Новобілоуської сільської ради, орієнтовною площею 0,1200 га, у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель, не наданих у власність або постійне користування, а рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 липня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки та передано її у власність ОСОБА_2 . На підставі цих рішень ОСОБА_2 оформив право власності на земельну ділянку, яку вона обробляла понад 30 років.

За таких обставин ОСОБА_1 вважає, що Новобілоуська сільська рада зазначеними рішеннями порушила її законні права та інтереси, гарантовані статтями 116,119 Земельного кодексу України, оскільки вона добросовісно, відкрито і безперервно користувалася земельною ділянкою понад 30 років, що підтвердили свідки.

ОСОБА_1 також звертає увагу суду на те, що в процесі перевірки Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області законності використання спірної земельної ділянки було встановлено, що при передачі Новобілоуською сільською радою спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не були враховані вимоги статей 110, 111 Земельного кодексу України, статей 28, 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів".

Також ОСОБА_1 зазначає, що заяву на ім`я голови селищної ради про надання дозволу на розробку проекту землеустрою писав ОСОБА_3 , а дозвіл був наданий ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що стаття 119 Земельного кодексу України не може бути підставою для виникнення права, оскільки нею не надано документів на землю. З самого початку використання спірної земельної ділянки вона зверталася до попереднього голови Новобілоуської сільської ради ОСОБА_4 з проханням передати їй земельну ділянку в оренду або у власність, на що він повідомив, щоб вона не хвилювалася і обробляла земельну ділянку без оформлення документів. Згодом, коли у 2016 році сусідам почали надавати дозволи на приватизацію земельних ділянок, вона знову звернулася до голови Новобілоуської сільської ради ОСОБА_4 з проханням надати їй дозвіл на приватизацію спірної земельної ділянки, на що він в присутності свідків, які були допитані в судовому засіданні, повідомив, що її земельна ділянка не може бути приватизована в зв`язку з тим, що під нею проходять газопровід, теплотраса та електромережа. Про виділення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 вона дізналася з його слів 13.06.2017, коли він повідомив, що незабаром на цій земельній ділянці буде його дача. На той час вона не сприйняла його слова серйозно, однак в липні 2017 року ОСОБА_2 повідомив її, що земельна ділянка вже приватизована, а в листопаді 2017 року на її земельній ділянці був поставлений дерев`яний паркан, який перегороджує проїзд до її будинку.

Також ОСОБА_1 звертає увагу на те, що судом першої інстанції не було враховано, що земельна ділянка, яка передана у власність ОСОБА_2 , виходить за межі Новобілоуської сільської ради Чернігівського району та частково знаходиться на території м. Чернігова.

Інші учасники справи передбаченим ст. 360 ЦПК України правом на подачу відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, зважаючи на таке.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Статтею 12 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Відповідно до ст. 81 Земельного кодексу України (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин), громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Місцеві органи самоврядування виступають, у відповідності зі статтею 83 Земельного кодексу України, суб`єктами права комунальної власності в межах населеного пункту.

Згідно з вимогами ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень.

Земельне законодавство, чинне станом на час виникнення спірних правовідносин, передбачало два види набуття громадянами права власності на земельні ділянки шляхом приватизації: на підставі рішення органу місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки, що була у користуванні особи, або (якщо не перебувала у користуванні) на підставі рішення про передачу земельної ділянки у власність, якому передувало рішення про надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки та такий проект був розроблений та погоджений відповідними інстанціями.

Ці норми земельного законодавства чинні і на час розгляду справи судом.

Рішенням сьомої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 13 грудня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, розташованої в с. Новий Білоус на території Новобілоуської сільської ради орієнтовною площею 0,1200 га у власність для індивідуального садівництва за рахунок земель не наданих у власність або постійне користування (а.с.10).

Рішенням дванадцятої сесії сьомого скликання Новобілоуської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області від 14 липня 2017 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,1060 га кадастровий номер: НОМЕР_1 для індивідуального садівництва за рахунок земель сільськогосподарського призначення не наданих у власність або постійне користування у межах населеного пункту на території Новобілоуської сільської ради (а.с.11).

У відповідності до ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, орієнтовною площею 0,10 га для індивідуального садівництва на території Новобілоуської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки: НОМЕР_1 до компетентного органу - Новобілоуської сільської ради лише 31.07.2017 року, тобто вже після передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 (а.с.86).

У відповідь на вказану заяву листом від 01.08.2017 №03-08/474 голова Новобілоуської сільської ради повідомив ОСОБА_1 , що надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення їй у власність земельної ділянки для індивідуального садівництва згідно доданої до заяви схеми місця розташування земельної ділянки неможливе, оскільки цю земельну ділянку вже надано та передано у власність іншому громадянину (а.с.88).

Отже, рішення про надання ОСОБА_1 у користування спірної земельної ділянки відсутнє.

Відповідно до приписів ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень.

Відповідно до ст. 119 Земельного кодексу України, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Із заявою про надання земельної ділянки у власність за набувальною давністю до компетентного органу - Новобілоуської сільської ради ОСОБА_1 взагалі не зверталась.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказів на підтвердження наявності у ОСОБА_1 права власності чи права користування на спірну земельну ділянку за набувальною давністю матеріали справи не містять.

Статтею 21 ЦК України передбачена можливість визнання незаконним правового акту індивідуальної дії, виданого органом державної влади, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що при передачі Новобілоуською сільською радою спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 не були враховані вимоги статей 110, 111 Земельного кодексу України, статей 28, 34 Закону України "Про Державний земельний кадастр" та Закону України "Про землі енергетики та правовий режим спеціальних зон енергетичних об`єктів" не можуть бути підставою для визнання не чинним та скасування рішення про передачу земельної ділянки у власність, оскільки відповідно до вимог статей 110, 111 Земельного кодексу України, на використання власником земельної ділянки або її частини може бути встановлено обмеження. Порядок внесення до Державного земельного кадастру відомостей про обмеження у використанні земель встановлено Законом України "Про Державний земельний кадастр" та Порядком ведення Державного земельного кадастру, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 року №1051. Головним управлінням Держгеокадастру у Чернігівській області Новобілоуській сільській раді направлено клопотання з вимогою відповідно до чинного законодавства забезпечити внесення відомостей про обмеження у використанні ОСОБА_2 спірної земельної ділянки до Державного земельного кадастру (а.с.143-145).

Крім того, з відповіді Чернігівської місцевої прокуратури №6399 вих.-18 від 13.07.2018 вбачається, що за результатами вивчення матеріалів перевірки дотримання вимог земельного законодавства при використанні земельної ділянки, яка перебуває у власності ОСОБА_2 , та розташована на території Новобілоуської сільської ради, прокуратурою встановлено, що Новобілоуська сільська рада прийняла рішення відповідно до вимог закону на підставі розробленого ТОВ "ДЗК ПЛЮС" проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_2 , до вказаної земельної ділянки є вільний доступ, у матеріалах перевірки відсутні відомості щодо перешкоджання ОСОБА_2 обслуговуванню теплової мережі (ізольованих труб), підстави для вжиття заходів прокурорського реагування відсутні (а.с.160-161).

Крім того, позивач не доведела, що наданням ОСОБА_2 земельної ділянки, по який проходять вказані вище комунікації, порушуються її права як землекористувача, оскільки вона не довела належним та допустимими доказами наявність у неї права на спірну земельну ділянку у встановленому законом порядку.

Зважаючи на такі обставини, судом не встановлено порушення прав позивача ОСОБА_1 внаслідок передачі спірної земельної ділянки відповідачу ОСОБА_2 у власність, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, оскільки не містить підстав для скасування рішення суду першої інстанції, а рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року - залишенню без змін, оскільки воно ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 367, 368, 374 п.1 ч.1, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 13 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову виготовлено 09 серпня 2019 року.

Головуючий: Судді: