Справа № 183/4659/18
№ 2/183/758/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2019 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д. І.

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини,-

в с т а н о в и в :

06 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом, який в подальшому уточнила (а.с. 57-58). В обґрунтування уточненого позову позивач посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі х відповідачем, від якого у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2011 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. 20 січня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 31236862 з примусового виконання вищезазначеного рішення суду.

Позивач зазначила, що у відповідності до частини 1 статті 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Позивач в заяві зазначила, що в неї змінився майновий стан, в зв`язку з інфляцією, законодавчо збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, крім того, дитина зростає, потребує додаткових витрат, у зв`язку з чим, аліменти на утримання дитини, які стягнуті з відповідача, не забезпечують належного матеріального утримання дитини.

Додала, що 12 листопада 2011 року вона вступила в шлюб із ОСОБА_4 , після чого її прізвище було змінено на " ОСОБА_5 ". Відповідач ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання сина на власний розсуд, станом на 12 березня 2017 року у останнього виникла заборгованість зі сплати аліментів понад 20 000,00 грн. Вона потребувала коштів на утримання сина і їй необхідно було 2 500,00 грн., з цією метою вона звернулась до відповідача з пропозицією надання ним зазначених коштів в рахунок часткового погашення заборгованості за аліментами, на що останній погодився та надав їй 2 400,00 грн. під розписку за умови, що вона напише, що претензій до нього зі сплати аліментів до 12 березня 2017 року вона не має. Станом на сьогоднішній день заборгованість відповідача зі сплати аліментів становить 29 133,33 грн., останній цю заборгованість не погашає, а вона вважає, що він має їй сплатити цей борг, як і зобов`язаний сплатити їй пеню за весь час прострочення сплати аліментів, яка за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року складає 9 140,00 грн.

У зв`язку з наведеним, в уточненій позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на вимоги ст. 192, 196 СК України просила суд:

- збільшити розмір аліментів на утримання дитини, які стягуються у відповідності до рішення суду до 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісяця, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на її користь заборгованість зі сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утворилась за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року та становить 29 133,33 грн., а також пеню за зазначений період у розмірі 9 140,00 грн.;

- стягнути з відповідача на її користь витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., з яких 500,00 грн. складання позовної заяви та 2 000,00 грн. ведення справи у суді.

Відповідач ОСОБА_2 не погоджуючись із пред`явленим позовом, 23 травня 2019 року подав суду відзив на уточнену позовну заяву у якому посилався на те, щомінімальна заробітна плата по Україні, станом на 28 серпня 2018 року, складає 3 723 грн. щомісячно, розмір аліментів на утримання однієї дитини, згідно ст. 183 Сімейного кодексу України, складає 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином 1/4 частина від розміру мінімальної заробітної плати складає 903,75 грн. Він сплачує 500 грн. щомісячно. Позивач повідомила суд, що заходи досудового врегулювання спору не вживалися. В якості розрахунку судових витрат позивач вказала, що понесла 300 грн. за складення позовної заяви. Він заперечує проти позову, вважає його необґрунтованим, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, з огляду на наступне. 10 січня 2011 року Новомосковським міськрайонним судом по справі № 2-1623/11, ухвалено рішення про стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 22 листопада 2010 року і до досягнення ОСОБА_3 повноліття. Таким чином, позивач самостійно обрала спосіб стягнення аліментів, що було закріплено судом. На теперішній час таке судове рішення від 10 січня 2011 року не оскаржувалось та не переглядалось. Відповідно до наданих позивачем доказів він не має заборгованості по сплаті аліментів, а саме, розписка від 12 березня 2017року, що позивач не має претензій до нього по сплаті аліментів станом на 12 березня 2017 року. Позивач не надала суду доказів щодо звернення чи не звернення до суду із заявою про отримання судового наказу щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Додав, що розірвання шлюбу між ним та позивачем зареєстровано 26 травня 2010 року, актовий запис № 91, позивач, як до розірвання шлюбу, так і після розірвання шлюбу не пропонувала йому укласти договір між подружжям про розмір аліментів на дитину, тому, на його думку, позивач ухиляється від досудового врегулювання спору, чим зловживає своїми процесуальними правами. Крім того, 09 травня 2017 року позивач власноруч написала йому розписку, що не має до нього претензій по сплаті аліментів за попередні місяці, він сплачував аліменти на утримання дитини у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду від 10 січня 2011 року по справі № 2-1623/11 в розмірі 500 гривень щомісяця, його ніхто не повідомляв про обов`язок сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж передбачено рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 10 січня 2011 року по справі № 2-1623/11 та він вважає, що не має заборгованості перед позивачем по сплаті аліментів. Він сплатив 17 400 гривень протягом травня 2017 року травня 2019 року, що підтверджено квитанціями, при цьому він повинен був сплатити за рішенням суду лише 13 000 гривень за той самий період. Відсутність у нього заборгованості по сплаті аліментів станом на 09 травня 2017 року та наявність розписки про відсутність претензій по сплаті аліментів за попередні місяці вказує на безпідставність нарахування йому пені (неустойки) по заборгованості по сплаті аліментів за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року в сумі 9 140 грн., а тому у задоволенні позову просив відмовити у повному обсязі. Разом з тим заперечував проти стягнення з нього на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 2 500,00 грн., оскільки такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами (а.с. 68-72).

Ухвалою суду від 07 серпня 2018 року позовну заяву було залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків (а.с. 12-13). 28 серпня 2018 року позивач звернулась на адресу суду із уточненою позовною заявою (а.с. 15-16). Ухвалою суду від 29 серпня 2018 року було відкрито провадження у справі (а.с. 18-19). 11 березня 2019 року позивач звернулась на адресу суду із уточненою позовною заявою (а.с. 57-58). Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року було закрито підготовче провадження у справі та її призначено до судового розгляд по суті (а.с. 91).

У судове засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_6 не з`явились, але представником позивача суду надано заяву про розгляд справи за їх відсутності, уточнені вимоги остання підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення (а.с. 101).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву суду не подавав.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов такого висновку.

Судом установлено, що сторони з 26 липня 2003 року по 26 травня 2010 року перебували у зареєстрованому шлюбі, зазначені обставини визнані сторонами, а тому доказуванню не підлягають, від шлюбу у сторін ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , зазначені обставини установлені рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2011 року у цивільній справі № 2-1623/11 (а.с. 4).

На підставі рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 були стягнуті аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі, в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 22 листопада 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 4). 16 березня 2011 року Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області було видано виконавчий лист № 2-1623/11 (а.с. 5), який позивач пред`явила до виконання та на підставі якого було відкрито виконавче провадження № 31236862 (а.с. 6).

Судом установлено, що позивач ОСОБА_7 12 листопада 2011 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_4 , після чого її прізвище було змінено на " ОСОБА_5 " (а.с. 7).

Частиною 1 статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що матеріальний стан позивача погіршився внаслідок інфляції, крім того, законодавством збільшений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання дитини в розмірі 500,00 грн. не забезпечують належного матеріального утримання дитини.

У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року № 2037-VIII, який набув чинності 08 липня 2017 року були внесені зміни до частини 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У зв`язку з наведеним, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги є обґрунтованими і в цій частині підлягають задоволенню та належить змінити розмір утримуваних за рішенням суду з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 500,00 грн. щомісяця до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати аліментів за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року у розмірі 29 133,33 грн., а також пені за зазначений період у розмірі 9 140,00 грн., суд зауважує наступне.

Судом установлено, що відповідно до наданого позивачем розрахунку державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Харченко Т. В. № 59573/4 від 26 червня 2018 року, заборгованість по аліментах з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 22 листопада 2010 року, станом на 07 жовтня 2017 року відсутня (а.с. 8-9). Відповідно до довідки в.о. начальника Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Гриценок Д. І. про отримання аліментів № 39576 від 24 липня 2018 року заборгованість по аліментах станом на 01 липня 2018 року відсутня (а.с. 10).

Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору судом.

Згідно із розрахунком державного виконавця Новомосковського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Харченко Т. В. від 02 травня 2019 року, заборгованість по аліментах з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 22 листопада 2010 року, станом на 01 травня 2019 року складає 57,89 грн. (а.с. 77).

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 76 ЦПК України установлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Згідно із ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України установлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих сторонами доказах суд не вбачає наявності заборгованості у відповідача зі сплати аліментів на утримання дитини за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року у розмірі 29 133,33 грн., посилання позивача на наявність такої заборгованості жодним належним та допустимим, в розумінні ЦПК України, доказом не підтверджена. За таких обставин, враховуючи крім іншого, що стягнення заборгованості зі сплати аліментів є прерогативою виконавчої служби на стадії виконання судового рішення, суд вважає за необхідне у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості зі сплати аліментів відмовити.

Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Оскільки суд дійшов висновку про відсутність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів на користь позивача на утримання дитини за період з 10 січня 2011 року по 12 березня 2017 року, позовні вимоги в частині стягнення пені задоволенню не підлягають.

Разом з тим, на підставі ч. 6 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України та Закону України "Про судовий збір", суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір, що становить 768 грн. 40 коп.

Щодо стягнення витрат на правничу допомогу в розмірі 2 500,00 грн. суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правової допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Суд зауважує, що позивачем не надано будь-яких доказів понесених нею таких витрат у зазначеному розмірі, в тому числі квитанцій про оплату послуг, актів виконаних робіт тощо, разом з тим, подана квитанція до прибуткового касового ордера на суму 500,00 грн. від 28 серпня 2018 року не містить печатки, прізвища та ініціалів адвоката, як і не містить повного призначення платежу, оскільки підстава, зазначена у квитанції, як "складення п/заява" не може свідчити, що даний платіж було прийнято саме за складання саме цієї позовної заяви, а тому в цій частині вимог належить відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-259, 263-268 ЦПК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Збільшити розмір аліментів, які стягуються у відповідності до рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2011 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_8 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 500,00 грн. щомісяця до 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходів) щомісяця, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 серпня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 704,80 грн. (сімсот чотири грн. 80 коп.).

Учасники справи:

- позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 09 грудня 2019 року.

Суддя Д. І. Городецький