Справа №: 343/2378/18
Провадження №: 2/0343/78/19
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2019 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Лицура І.М.,

секретаря Бойків В.П.,

з участю адвокатів ОСОБА_1 та ОСОБА_2,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі суду в місті Долина Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позиції позивачки та заперечень відповідача:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4, в якому просила стягнутиз відповідача на її користь відшкодування завданої його неправомірними діями матеріальної шкоди в розмірі 73 028,00 грн., моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн., а також відшкодування судових витрат по справі, зокрема, 2000,00 грн. за підготовку експертного висновку та 1435,00 грн. сплаченого судового збору. Свої вимоги мотивувала тим, що 26 вересня 2018 року близько 17:20 год. відповідач ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Renault Megane Scemic», номерний знак PL KMY 6EG5, та рухаючись поблизу будинку № 13 по вул. Б.Хмельницького в м.Долина Івано-Франківської області, виконуючи маневр повороту ліворуч, не надав перевагу в русі транспортному засобу, який їхав йому назустріч, виїхав на смугу зустрічного руху, де скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак AT 1401 СА, під керуванням водія ОСОБА_5 В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року відповідача ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 20 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак AT 1401 СА, яким в момент ДТП керував її чоловік ОСОБА_5, належить їй на праві приватної власності і вартість заподіяного їй матеріального збитку згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 04 грудня 2018 року становить 96 918,13 грн. Вартість відновлюваного ремонту автомобіля складала 129 620,00 грн., які вона сплатила виконавцю цих робіт відповідно до рахунку-замовленням, акту виконаних робіт та квитанції до прибуткового касового ордера № 48 від 09.11.2018 року. Таким чином, неправомірними діями відповідача їй завдано матеріальних збитків на суму 129 620,00 грн. При цьому, цивільно-правова відповідальність власника наземного транспортного засобу «Renault Megane Scemic», номерний знак PL KMY 6EG5, застрахована в національній акціонерній страховій компанії «Оранта» на підставі договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного 12 лютого 2018 року строком на один рік. 31 жовтня 2018 року вона звернулася до НАСК «Оранта» із заявою про страхове відшкодування і 27 листопада 2018 року отримала від страхової компанії 56 591,76 грн. страхової виплати, якої недостатньо для повного відшкодування шкоди, а відповідач відмовляється сплатити їй різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що становить 73 028,00 грн., хоч після вчинення ДТП зобовязався добровільно відшкодувати завдані збитки, про що написав розписку. В зв»язку з відмовою відповідача добровільно відшкодувати завдану шкода вона не змогла в найкоротші строки відремонтувати автомобіль і до листопада 2018 року вона та члени її сімї були позбавлені можливості використовувати його для потреб сімї, а її чоловік, який є учасником бойових дій та інвалідом і має повсякденну потребу у використанні транспортного засобу, був позбавлений можливості доїжджати автомобілем до місця роботи, що завдало їй та членам її сімї значних незручностей, порушило їх звичайний спосіб життя, призвело до душевних страждань через постійні хвилювання та переживання. Розмір відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди оцінює в 20 000,00 грн. Все це стало причиною для звернення в суд з даним позовом.

Відповідач ОСОБА_4 подав до суду відзив на позов, в якому вказав, що дійсно 26.09.2018 року по вул. Б.Хмельницького, 13 в м.Долина Івано-Франківської області відбулася ДТП за участю належного позивачці автомобіля марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак AT 1401 СА, під керуванням водія ОСОБА_5, та належного йому автомобіля марки «Renault Megane Scenic», номерний знак PL KMY 6EG5. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження. На підставі постанови Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17.10.2018 року його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та притягнуто до адміністративної відповідальності. Згідно полісу № АК/9886696 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2018 року, який був чинним на момент вчинення ДТП, його цивільно-правова відповідальність застрахована у ПАТ «HACK» «Оранта» і ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, становить 100 000 грн. Відповідно до п.2 ОСОБА_6, страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (полісом). Вказана ДТП є страховим випадком, передбаченим статтею 6 Закону України «Про обов'язкове страхове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». ПАТ «HACK «Оранта» визнало подію страховим випадком та призначило до виплати страхове відшкодування в розмірі 56 591,76 грн., яке виплачено позивачці. Позивачка просить стягнути з нього 73 028, 24 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої її автомобілю внаслідок ДТП, та 20 000 грн. моральної шкоди, зазначивши його відповідачем по справі як заподіювача шкоди. Однак, з таким твердженням він не погоджується, оскільки Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відповідальності винної у ДТП особи здійснює відшкодування витрат, пов'язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством у межах страхової суми (ліміту відповідальності), а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Вважає, що позивачка неправильно обґрунтовує позовні вимоги положеннями ст. 1187 ЦК України, оскільки правовідносини, що склалися між ними, мають регулюватися вимогами ст. 1194 ЦК України, відповідно до якої особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Обов'язок відшкодувати шкоду у межах страхового відшкодування покладається на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі. Таким чином, він не є неналежним відповідачем у даній справі щодо відшкодування шкоди, пов'язаної з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу у межах страхового відшкодування. При цьому, позивачка не надала суду доказу звернення до страховика ПАТ «HACK «Оранта» із заявою про перегляд суми страхового відшкодування у межах страхової суми (ліміту), а звернулася до аварійного комісара ОСОБА_6 для надання звіту про оцінку вартості матеріального збитку, який складає 96 918,13 грн. Посилання позивачки на те, що він зобов'язувався відшкодувати шкоду, про що надав розписку, не дає їй підстав для стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000,00 грн., оскільки його цивільна відповідальність застрахована, у позивачки були всі підстави для звернення до страховика та отримання повного страхового відшкодування, що надало б їй можливість якнайшвидше відремонтувати автомобіль. За таких обставин, враховуючи що за кермом був ОСОБА_5, а не позивачка, а також те, що під час ДТП зазнав пошкоджень і його автомобіль, а водій ОСОБА_5 теж не вжив всіх необхідних заходів, щоб уникнути зіткнення, вважає, що в задоволенні позову про стягнення з нього на користь позивачки 73 028, 24 грн. відшкодування матеріальної шкоди та 20 000,00 грн. моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП, слід відмовити.

В судовому засіданні представник позивачки згідно договору № 1 про надання правової допомоги від 08.01.2019 року адвокат ОСОБА_7 підтримав заявлені позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просив їх задоволити та стягнути з відповідача на користь позивачки відшкодування матеріальної шкоди, завданої його неправомірними діями, в розмірі 73 028,00 грн., моральної шкоди в сумі 20 000,00 грн., а також відшкодування всіх судових витрат по справі.

Представник відповідача згідно договору № 2 від 14.01.2019 року адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала, обґрунтувавши свої заперечення викладеними у відзиві на позовну заяву аргументами, просила в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Заяви та клопотання учасників справи:

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву про розгляд даної справи у його відсутності за участю його представника адвоката ОСОБА_2, просив в задоволенні позову відмовити.

Процесуальні дії:

Ухвалою суду 20.12.2018 року відкрито провадження в даній справі.

23 січня 2019 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується постановою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 17 жовтня 2018 року в справі № 343/1777/18 та постановою суду від 17.10.2018 року про виправлення описки (а.с. 20-21), ОСОБА_4 визнано винним в тому, що він 26 вересня 2018 року близько 17.20 год. в м.Долина по вул. Б.Хмельницького, 13 Івано-Франківської області, керуючи автомобілем «Renault Megane Scemic», номерний знак Pl КMY6EG5, та виконуючи маневр повороту ліворуч, зайняв крайнє ліве положення та не надав перевагу в русі транспортному засобу, який їхав йому на зустріч, внаслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1, чим порушив вимоги п.10.5 Правил дорожнього руху. В результаті ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Про те, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Renault Megane Scemic», номерний знак Pl КMY6EG5, була застрахована в ПАТ «НАСК «Оранта», свідчить поліс № АК/9886696 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2018 року (а.с. 23).

Судом встановлено, що власником автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1, є ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію даного транспортного засобу серії СХО № 750327 (а.с. 12).

Про факт пошкодження внаслідок ДТП автомобіля «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1, свідчать протоколи огляду транспортного засобу від 29.09.2018 року (а.с. 19,31), в яких зазначено назви пошкоджених деталей та опис пошкоджень.

Як вбачається зі звіту (дослідження) № 201/18 про оцінку вартості матеріального збитку від 04.12.2018 року, виконаного експертом-автотоварознавцем ОСОБА_6 (а.с. 25-29), вартість матеріального збитку з врахуванням коефіцієта фізичного зносу, заподіяного власнику КТЗ «Mitsubishi Pajero», державний номерний знак НОМЕР_1, внаслідок ДТП згідно методики становить 96 918,13 грн.

Згідно заяви на видачу готівки № НОМЕР_2 від 27.11.2018 року (а.с. 46), ОСОБА_3 отримала 56 591,76 грн. страхового відшкодування.

Оцінка суду:

Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного:

Згідно п.3 ч.1 ст. 20 Закону України «Про страхування» , при настанні страхового випадку страховик зобов»язаний здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну

внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд вважає, що в даних правовідносинах підлягає застосуванню ст. 1194 ЦК України як спеціальна норма, яка має переважне право на застосування в порівнянні зі ст. 1187 ЦК України, яка є загальною нормою.

Проаналізувавши наведені норми, суд вважає, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов'язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Покладення обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові ОСОБА_8 Верховного Суду України № 14-176цс18 від 04 липня 2018 року, якою змінено судову практику відносно можливості постраждалого у ДТП звернутися з позовом безпосередньо до винуватця ДТП, якщо його відповідальність була застрахована, а тому з цих підстав суд не приймає посилання відповідача на правові позиції Верховного суду України у справах: № 6-2808цс15, № 910/9029/17, № 6-2587цс15, № 344/10730/15-ц, № 6-954цс16, № 6-725цс16 та № 6-108цс 13, як застарілі.

Таким чином, обов'язок страховика відшкодувати заподіяну страхувальником шкоду виникає із самого факту заподіяння застрахованою особою у результаті ДТП такої шкоди. При цьому, зобов'язаною особою щодо відшкодування заподіяних ОСОБА_4 у результаті ДТП збитків, є його страховик ПАТ «НАСК «Оранта», яке згідно заяви на видачу готівки № НОМЕР_2 від 27.11.2018 року вже виплатило ОСОБА_3 56 591,76 грн. страхового відшкодування.

В судовому засіданні встановлено, що незважаючи на те, що ліміт відповідальності страховика згідно поліса № АК/9886696 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 12.02.2018 року становить 100 000,00 грн., позивачка із заявами про виплату страхового відшкодування в повному обсязі до страховика не зверталася, а звернулася в суд з позовом безпосередньо до заподіювача шкоди ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивачки ствердив, що заперечує щодо залучення до участі в справі страховика цивільно-правової відповідальності відповідача ПАТ «НАСК «Оранта», а тому суд позбавлений можливості залучити вказану особу до участі в справі.

За таких обставин суд вважає заявлений позов безпідставним, оскільки покладення обов'язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплатив страхові платежі, суперечитиме меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, а тому в задоволенні позову ОСОБА_3 в частині стягнення з ОСОБА_4 відшкодування завданої внаслідок ДТП матеріальної шкоди в розмірі 73 028,00 грн. слід відмовити.

При цьому суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити повністю, оскільки без участі в справі страхувальника не можливо встановити, чи перевищуватиме розмір завданої позивачці шкоди ліміт відповідальності страховика та на яку суму, особливо з урахуванням того, що долучені позивачкою до позовної заяви рахунок-замовлення, акт виконаних робіт та квитанція до прибуткового касового ордера № 48 датовані одним числом - 09.11.2018 року (а.с. 46-48), акт виконаних робіт не містить підпису замовника ОСОБА_3, в рахунку-замовленні, складеному ФОП ОСОБА_9, вказано про придбання правої фари та правого підкрильника, хоч в переліку виконаних робіт про заміну цих деталей не зазначено і з протоколів огляду транспортного засобу від 29.09.2018 року вбачається, що права фара є неушкодженою.

Не підлягає до задоволення і вимога позивачки про стягнення з відповідача відшкодування витрат за підготовку експертного висновку в розмірі 2000,00 грн., оскільки вона є похідною від позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування завданої моральної шкоди, то вона підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, а також в звязку з пошкодженням майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до розяснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено, що внаслідок ДТП, спричиненої відповідачем ОСОБА_4, який під час розгляду судом справи про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (а.с. 20), свою вину визнав і розкаявся у вчиненому, позивачка ОСОБА_3 та члени її сімї були позбавлені можливості використовувати автомобіль для своїх потреб, що завдало їй значних незручностей, порушило її звичайний спосіб життя, призвело до душевних страждань через постійні хвилювання та переживання з приводу неможливості користуватися своїм майном.

Визначаючи розмір відшкодування завданої позивачці моральної шкоди, суд враховує характер і тривалість спричинених їй моральних страждань, неумисний характер дій відповідача, його каяття у вчиненому та матеріальне становище, а також вищевказані обставини, досліджені в судовому засіданні, і встановлює його в сумі 4 000,00 грн., що, на думку суду, відповідає вимогам вимоги розумності і справедливості.

Питання судових витрат суд вирішує у віповідності до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного, ст.ст. 23,1166,1167,1194 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування», ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 259,263-265 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 4000,00 грн. (чотири тисячі гривень) відшкодування завданої внаслідок ДТП моральної шкоди та 704,80 грн. (сімсот чотири гривні і 80 копійок) сплаченого судового збору, відмовивши в решті позову.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду в 30-денний строк з дня складення повного судового рішення.

Позивачка: ОСОБА_3, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН: НОМЕР_3, паспорт серії СС номер: 238467, виданий Долинським РВ УМВС в Івано-Франківській області 02.03.1997 року.

Відповідач: ОСОБА_4, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН: НОМЕР_4.

Суддя: