ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2019 року

м. Київ

справа № 585/5116/16-ц

провадження № 61-32773 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ромни Сумської області Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, правонаступником якого є Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області,

третя особа - Управління Держпраці в Сумській області,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2017 року в складі колегії суддів Хвостика С. Г., Левченко Т. А.,Криворотенка В. І.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ромни Сумської області Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Сумській області, в якому просив визнати факт отримання ним каліцтва внаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 06 листопада 1967 року в бані Роменського заводу поліграфічних машин.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 24 серпня 1967 року він працював на посаді старшого лаборанта в технологічному відділі спеціального конструкторського бюро Поліграфічного машинобудування (м. Ромни) Головного управління поліграфічного машинобудування і обладнання для скло-сіталової промисловості.

06 листопада 1967 року після виконання монтажних робіт на території Роменського заводу поліграфічних машин він із дозволу керівника пішов митися до бані цього ж заводу, де послизнувся, впав і пошкодив ногу, в зв`язку з чим перебував на лікуванні.

На даний час йому встановлено третю групу інвалідності безстроково з ураженням опорно-рухового апарату за загальним захворюванням. Уважав, що втрата працездатності є результатом нещасного випадку, пов`язаного з виробництвом, а тому просить установити даний факт у судовому порядку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 березня 2017 року позов задоволено, встановлено факт каліцтва, отриманого ОСОБА_1 унаслідок нещасного випадку на виробництві, який стався 06 листопада 1967 року о 13 год. 45 хв. у бані Роменського заводу поліграфічних машин.

Суд першої інстанції виходив з того, що показаннями, наданими в судовому засіданні свідками ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , підтверджується факт отримання 06 листопада 1967 року ОСОБА_1 травми, пов`язаної з виробництвом.

Короткий зміст рішення апеляційного суду

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2017 рокуапеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ромни Сумської області задоволено, рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 29 березня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що нещасний випадок, що стався з позивачем 06 листопада 1967 року, не пов`язаний з виробництвом, що підтверджується актом, складеним відповідно до чинного станом на 06 листопада 1967 року законодавства, який є дійсним і не оскаржувався позивачем, а показання свідків даний факт не спростовують, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для задоволення позову в даній справі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2017 року ОСОБА_1 із пропуском строку на касаційне оскарження подав до Вищого спелціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на зазначені судові рішення.

Ухвалою Вищого спелціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження в даній справі.

Ухвалою Вищого спелціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 жовтня 2017 року клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області задоволено, залучено правонаступника відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Ромни Сумської області - Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Сумській області.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заперечення на касаційну скаргу

У вересні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшло заперечення Роменського відділення Фонду соцстарху України в Сумській області на дану касаційну скаргу, в якому відділення просило залишити скаргу без задоволення, а рішення апеляційного суду - без змін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до наказу від 24 серпня 1967 року № 98 ОСОБА_1 із 24 серпня 1967 року був прийнятий на роботу в технологічний відділ спеціального конструкторського бюро Поліграфічного машинобудування (м. Ромни) Головного управління поліграфічного машинобудування і обладнання для скло-сіталової промисловості на посаду старшого лаборанта.

Відповідно до Акта про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 Поліграфмаш від 06 листопада 1967 року, затвердженого головним інженером заводу та підписаного начальником цеху й бухгалтером, 06 листопада 1967 року в 13 год. 45 хв., перебуваючи в тверезому стані, позивач пішов митися до бані Роменського заводу поліграфічних машин, послизнувся там, впав та кутом перегородки розрізав ногу.

Наслідком указаного нещасного випадку з позивачем стала «забійна рана нижньої третини лівої гомілки з повним пересіченням розгинателів пальців ступні». На акті наявний висновок про те, що «Нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом».

В акті відсутній підпис інженера з техніки безпеки, оскільки окремої посади інженера з техніки безпеки на виробництві не було.

Позивач перебував на лікуванні в хірургічному відділенні Роменської Центральної районної лікарні з 06 листопада 1967 року по 03 грудня 1967 року з діагнозом «забійна рана нижньої третини лівої гомілки. Повне пересічення розгинателів пальців ступні» та в 36-й міській клінічній психоневрологічній лікарні м. Харкова з 31 січня 1968 року по 21 лютого 1968 року з діагнозом «травматичне ушкодження шкіряного нерву в нижній третині лівої гомілки. Стан після операції».

Згідно з довідкою Лікарсько-трудової експертної комісії за результатами огляду ОСОБА_1 25 квітня 1968 року йому було встановлено третю групу інвалідності по загальному захворюванню. Встановлено строк повторного огляду 25 квітня 1969 року.

З Довідки до акту огляду МСЕК від 10 жовтня 2007 року вбачається, що позивачеві встановлено безстроково третю групу інвалідності з ураженням опорно-рухового апарату за загальним захворюванням.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , які працювали разом із позивачем у 1967 році, пояснили, що нещасний випадок з ОСОБА_1 стався в другій половині дня після виконання робіт по монтажу обладнання на заводі «Поліграфмаш», коли він пішов митися в баню з дозволу керівництва, де послизнувся й упав, пошкодивши ногу, а після травми перебував на лікуванні.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до абзацу другого підпункту «б» пункту 2 розділу І Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві, затвердженого Постановою Президії ВЦРПС від 20 червня 1966 року (далі - Положення), розслідуванню підлягають нещасні випадки, що виникли як протягом робочого часу (включаючи встановлені перерви), так і перед початком і по закінченню робіт, а також при виконанні робіт в позаурочний час, у вихідні і світкові дні.

Результати розслідування нещасного випадку на виробництві, що викликало втрату працездатності не менше одного робочого дня, оформляються актом по формі Н-1 (пункт 4 розділу І Положення).

Згідно з абзацами першим, третім, п`ятим пункт 6 розділу І Положення якщо в результаті розслідування не встановлений зв`язок нещасного випадку з виробництвом (наприклад при виготовленні в особистих цілях без дозволу адміністрації яких-небудь предметів) або використання транспортних засобів, належних організації; при спортивних іграх на території організації; при викраденні матеріалів; інструменту чи інших предметів; в результаті сп`яніння, якщо воно не являється наслідком дії застосовуваних у виробничих процесах технічних спиртів, ароматичних, наркотичних і інших подібних речовин і т. д.), то в акті форми Н-1 робиться відмітка «Нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом».

При згоді фабзавмісткома з пропозицією адміністрації, на акті Форми Н-1 (у правому верхньому куті) робиться відмітка: «Нещасний випадок не пов`язаний з виробництвом». Нещасні випадки, не пов`язані з виробництвом, включаються у звіт загальним рядком.

У пункті 7 розділу І Пположення зазначено, що відповідальність за правильне і своєчасне розслідування та облік нещасних випадків, а також за виконання заходів, указаних в акті, несуть керівник організації, головний інженер, головні спеціалісти в сільському господарстві, начальники цехів, майстри і інші керівники відповідних виробничих ділянок.

Відповідно до абзацу першого пункту 11 розділу ІІ Положення про кожний нещасний випадок на підприємстві потерпілий чи очевидець нещасного випадку негайно сповіщає майстра, начальника цеху або відповідного керівника робіт. Майстер, дізнавшись про нещасний випадок, повинен негайно організувати першу допомогу постраждалому і направити його в медичний пункт, сповістити про випадок, що стався начальнику цеху або відповідному керівнику робіт, зберегти до розслідування обстановку на робочому місці і стан обладнання такими, якими вони були в момент події (якщо це не загрожує життю і здоров`ю навколишніх працівників, не викличе аварії і не порушить виробничого процесу, який по умовах технології повинен вестися безперервно).

Згідно з пундпунктом «б» пункту 12 розділу ІІ положення начальник цеху (керівник відповідної ділянки), де стався нещасний випадок, зобов`язаний: протягом 24 годин розслідувати спільно зі старшим громадським інспектором по охороні праці цеху і інженером по техніці безпеки або особою, яка його заміняє, нещасний випадок, що стався, виявити його обставини та причини, а також встановити заходи по попередженню повторення подібних випадків.

У пунктах 13, 14 розділу ІІ Положення вказано, що головний інженер організації (головний спеціаліст сільського господарства) зобов`язаний в добовий строк розглянути та затвердити акт і прийняти міри для усунення причин, що спричинили нещасний випадок. По одному екземпляру затвердженого акта (з переліком заходів по усуненню причин, що викликали нещасний випадок, вказаних у пункті 16) головний інженер направляє начальнику цеху (керівнику відповідної ділянки), комітету профспілки і технічному інспектору профспілки.

Адміністрація організації зобов`язана видати потерпілому на його вимогу завірену копію акта про нещасний випадок не пізніше трьох днів з моменту закінчення щодо нього розслідування.

Правильним є висновок апеляційного суду, що нещасний випадок, який стався з позивачем, не має зв`язку з виробництвом.

Ураховуючи викладене, обґрунтованим є висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для задоволення позову в даній справі, оскільки актом від 06 листопада 1967 року підтверджується, що нещасний випадок, який стався з ОСОБА_1 , не пов`язаний з виробництвом, а покази свідків не дають підстав для висновку, що такий нещасний випадок був пов`язаний з виробництвом.

Доводи касаційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки зводяться до переоцінки встановлених апеляційним судом обставин, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться за межами повноважень касаційного суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE , № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішеннь - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргуОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 02 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

М. М. Русинчук