Справа № 136/2162/16-ц
Провадження № 22-ц/801/163/2019
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач:Голота Л. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 рокуСправа № 136/2162/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

Головуючого судді - Голоти Л.О. (суддя-доповідач),

суддів: Денишенко Т.О., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольської В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Врублевська Юлія Василівна про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї),

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року, постановлену у складі судді Олексієнка О. Ю., -

в с т а н о в и в :

У грудні 2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Липовецького районного нотаріального округу Вінницької області Врублевська Ю.В. про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні частки (паї).

Ухвалою Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи 25 жовтня 2017 року та 14 листопада 2017 року, однак в судові засідання не з'являвся, не надавши при цьому відповідних підтверджуючих документів причин неявки, а тому позов підлягає залишенню без розгляду відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України.

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Основними доводами апеляційної скарги є те, що позивач не була повідомлена про розгляд справи ні 25 жовтня 2017 року, ні 14 листопада 2017 року, а тому правових підстав для залишення позову без розгляду на підставі пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України не було.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_4, посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

У судовому засіданні позивач підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. Суду пояснила, що жодної повістки про судові засідання вона не отримувала, неодноразово телефонувала до суду щоб отримати інформацію про справу, на що їй повідомляли, що такої інформації по телефону не надають, а на офіційному сайті суду інформації про рух справи вона віднайти не могла.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги з тих підстав, що позивач мала можливість дізнатись про день та час розгляду справи за її позовом.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта, представника відповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши підстави апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

За змістом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України.

Згідно з частиною третьою статті 169 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції, у разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду. Тобто за вказаною нормою права поважність причин повторної неявки позивача у судове засідання значення немає.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали суду першої інстанції, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання.

Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи 25 жовтня 2017 року та 14 листопада 2017 року, однак в судові засідання не з'являвся, не надавши при цьому відповідних підтверджуючих документів причин неявки.

Однак, такий висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах процесуального права.

Відповідно до частини другої статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про час і місце розгляду своєї справи.

Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями (частини перша та друга статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Відповідно до частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Стороні чи її представникові за їх згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам цивільного процесу.

Відтак, під час розгляду справи у суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, відправленої поштою, було, зокрема, повідомлення про вручення рекомендованого листа.

Відповідно до абзацу 5 частини п'ятої статті 74 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, лише у разі відсутності позивача за зареєстрованою адресою її проживання (перебування), вважалося, що судовий виклик або судове повідомлення вручені належним чином.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що судові повідомлення, які надсилалися судом позивачу були повернуті до місцевого суду з відділення поштового зв'язку з відміткою за закінченням строку зберігання /т.2 а.с. 72-73, 89/, а не через відсутність позивача за місцем проживання, відтак зазначене не свідчить про належне повідомлення позивача про судові засідання 25 жовтня 2017 року та 14 листопада 2017 року.

Суд першої інстанції, не взявши до уваги вимоги частини п'ятої статті 74 чинної на той час редакції ЦПК України, порушив право позивача знати про час і місце судових засідань (частину другу статті 6 ЦПК України у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції).

Частиною першою статті 169 ЦПК України, у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції, визначено суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього кодексу, у разі неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про повторну неявку позивача в судове засідання та про належне його повідомлення не випливає з доказів у справі та не ґрунтується на положенням пункту 3 частини першої статті 207 ЦПК України, в редакції чинній на час постановлення ухвали.

Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).

Згідно з пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Ідея справедливого судового розгляду передбачає здійснення судочинства на засадах рівності та змагальності сторін.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) суд зобов'язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Згідно зі статтею 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони й інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо БегеерБ.В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції вважає, що аргументи апеляційної скарги заслуговують на увагу.

За змістом пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Ураховуючи те, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали допущено порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, тому ухвала місцевого суду підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Іллінецького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2017 року у даній справі скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Підпис Л. О. Голота

Судді: Підпис Т. О. Денишенко

Підпис В. П. Рибчинський

Згідно з оригіналом

Головуючий суддя Л. О. Голота

Повний текст постанови складено 30 січня 2019 року.