РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/13391/17

Провадження № 2/643/346/19

23.07.2019 р. м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Харченко А.М.

за участю секретаря - Горборукової М.О.

представників позивача - адвокатів Пекареніна А.А., Михайлова Н.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , в якому просить здійснити розподіл житлової квартири, яка є спільним майном подружжя, АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні; визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , визнати за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 . В обгрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 31 жовтня 2014 року розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який було укладено 18.09.1982 року, про що складено відповідний актовий запис № 304. В лютому 1990 року сім`я, яка на той час складалася із чоловіка та дружини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , сина ОСОБА_3 стала членами житлово-будівельного кооперативу «Дует», основним квартиронаймачем була ОСОБА_2 Ставши членами кооперативу отримали в користування квартиру АДРЕСА_1 . Даний об`єкт нерухомості є чотирикімнатна квартира, житловою площею 54,28 кв.м, загальна площа 81,2 кв.м. 1992 року за спільні кошти повністю виплатили пай за вказану квартиру в розмірі 19366 рублів. В результаті чого отримали право власності на вказану квартиру, яке зареєстроване Харківським міським бюро технічно інвентаризації, про що в реєстрову книгу внесено відповідний запис за реєстровим номером 58502 від 18.11.1992 року. У зв`язку з розірванням шлюбу вказана квартира повинна бути розділена між колишнім подружжям в рівних частинах по 1/2 (а.с.26-28).

В судовому засіданні представники позивача - адвокати Пекаренін А.А., Михайлов Н.С. підтримали позовні вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на вищенаведене, та просили позов задовольнити. Крім того, надали відповідь на відзив, в якому зазначили, що ОСОБА_4 жодних коштів не вкладав у кооператив. Перший пайовий внесок був зроблений ОСОБА_1 за рахунок власних коштів подружжя та запозичених у родичів. Грошові кошти були внесені від імені ОСОБА_4 , оскільки він на той час був членом кооперативу. Членом кооперативу він також став на прохання подружжя, оскільки у нього на той час була така можливість, жоден із подружжя на той час не міг цього зробити. Відповідач чомусь замовчує цей факт. Відповідач не надає доказів на підтвердження набуття права на спірну квартиру або її частину на підставі договору дарування саме одному з подружжя або за кошти, що були набуті одним із подружжя ще до шлюбу. Вважають, що доводи відповідача у відзиві на позовну заяву є безпідставними та такими, що не спростовують доводів, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 , який діє на підставі довіреності, направив суду відзив на позов, в якому зазначив, що відповідач дійсно з 18.09.1982 року по 31.10.2014 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_1 . Проте, відомості щодо членства у житлово-будівельному кооперативі «Дует» з лютого 1990 року усіх членів сім`ї, а також про виплату у 1992 році за спільні кошти паю у розмірі 19366,00 руб. не відповідають дійсності. На підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Дует» від 22.01.90 р. до членів житлово-будівельного кооперативу «Дует» було прийнято відповідача ОСОБА_2 і з цього часу на її ім`я було відкрито особовий рахунок та переведено пай на 4-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Переведення паю на відповідача ОСОБА_2 відбулося за заявою її батька - ОСОБА_4 від 18.01.1990 року, який до цього був членом житлово-будівельного кооперативу. На момент переведення пая на ім`я відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_4 було сплачено пайових внесків на суму 6799 руб. 53 коп., що складає 35% від загальної суми паю за чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 . Наявні у справі матеріали свідчать, що за спірну квартиру за спільні кошти подружжя було сплачено 12586 руб. 47 коп. з 19366 руб., що складає 65% від загального розміру пайових внесків. Вимоги позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири є необгрунтованими. Крім того, під час перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було придбано незавершений будівництвом житловий будинок, готовністю 81%, розташований за адресою: АДРЕСА_2 та автомобіль марки ГАЗ 31105, рік випуску 2006, які оформлені на ім`я позивача (а.с.61-62).

Суд, заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до наступного.

Згідно з вимогами ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судовим розглядом встановлено, що 18 жовтня 1982 р. в Трефіловській сільській раді Ракитянського району Бєлгородської області був зареєстрований шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають (а.с. 50, 54, 68).

Шлюб між сторонами розірваний 31 жовтня 2014, про що Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 304 (а.с.4).

Згідно з довідкою КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 20.02.2015 р., чотирикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м, зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі довідки ЖБК «Дует» від 17.11.1992 р. (а.с. 53).

Згідно з довідкою ОКОЖБК «Рекорд» № 361 від 06.07.2018 р., ОСОБА_4 був першим власником квартири АДРЕСА_1 та був зареєстрований з 09.12.1988 р. по 26.01.1990 р. Перший пайовий внесок внесений ОСОБА_4 в сумі 6000,00 руб. в 1987 році. За час реєстрації та проживання ним були виплачені внески в сумі 779,53 руб. Всього виплачена сума у виді пайових внесків 6779,53 руб. Згідно з заявою 18 січня 1990 року ОСОБА_4 перевів особовий рахунок та пай на зазначену квартиру на дочку ОСОБА_2 (а.с. 49).

Відповідно до виписки з протоколу засідання громадської комісії з житлових питань при виконкомі Московської районної Ради народних депутатів № 5 від 02.02.90, затвердженого рішенням виконкому № 42/1 від 27.02.90, копія якого знаходиться в матеріалах справи, прийнято рішення про прийняття в члени ЖБК, відкриття особового рахунку та переводі пая на 4-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1 на ім`я ОСОБА_2 , на сім`ю 3 особи: ОСОБА_2 - член ЖБК, ОСОБА_1 - чоловік, ОСОБА_3 - син (а.с.51).

Згідно з копією довідки житлово-будівельного кооперативу «Дует» від 17 листопада 1992 року, квартира виплачена повністю в сумі 19366 руб. 00 коп. в 1992 році (а.с.52).

Частиною першою статті 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»;; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Частиною першою статті 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Таким чином, суд вважає, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч.1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно з вимогами ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи вищенаведене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 належить кожному по 1/2 частині квартири АДРЕСА_1 в порядку поділу спільного майна подружжя.

Підстав для відступу від засади рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до ч.2 та 3 ст. 70 СК України, суд не знаходить.

На підставі викладеного суд вважає можливим позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити та здійснити розподіл житлової квартири, яка є спільним майном подружжя, АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м; в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, суд стягує з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3250 грн., що підтверджується квитанцією від 19.10.2017 р. (а.с. 19).

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 264-265, 268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Здійснити розподіл житлової квартири, яка є спільним майном подружжя, АДРЕСА_1 , шляхом визнання права власності за кожною із сторін на ідеальну частку у майні.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 82,8 кв.м, житловою площею 50,2 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 3250 (три тисячі двісті п`ятдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складений 01 серпня 2019 року.

Суддя Харченко А.М.