ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/37/19 Справа № 212/1570/17-ц Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н.М. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м.Кривий Ріг

Справа № 212/1570/17-ц

Дніпровський апеляційний суду у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

секретар судового засідання - Євтодій К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2018 року, яке ухвалено судом у складі судді Ваврушак Н.М. о 14 годині 47 хвилин у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 30 серпня 2018 року, -

В С Т А Н О В И В :

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа Бурлак Ростислав Олександрович, про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що позивач ОСОБА_1 є рідним братом ОСОБА_2, відповідача по справі. ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх мати ОСОБА_4. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді 2/3 часток окремої трикімнатної АДРЕСА_1.

Вказана квартира була спільно приватизована в 2008 році відповідачем ОСОБА_2, матір'ю ОСОБА_4 та її чоловіком ОСОБА_5. При приватизації частки співвласників визначені в розмірі по 1/3 кожного.

Три роки назад чоловік матері - ОСОБА_5 помер, і оскільки мати перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі, була зареєстрована разом з померлим в спільному житлі, - то вона автоматично, відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадщину прийняла, але не встигла переоформити її на своє ім'я. Таким чином вона фактично стала власником 2/3 часток вказаного нерухомого майна-квартири.

Спадкоємцями 1 черги за законом після смерті матері ОСОБА_4 - є сторони по справі, інших спадкоємців 1 черги за законом померла не має.

Після смерті матері ОСОБА_4, позивач у встановлений законом строк звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але Державний нотаріус Другої криворізької нотаріальної контори Биканов Р.І. 16.09.2015р. № 3764/02-14 відмовив позивачу в оформленні спадщини через те, що померла мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в день своєї смерті, склала на випадок своєї смерті заповіт на користь відповідача ОСОБА_2 і заповіла йому все належне їй майно. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О. Вказаним заповітом, позивач, позбавлений спадщини.

Бажаючи оспорити зазначений заповіт, позивач в 2015 році вже звертався до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу з позовом про визнання заповіту недійсним з підстав того, що мати була неспроможна через стан свого здоров'я керувати своїми діями і розуміти їх значення. Цивільна справа № 212/8467/15-ц знаходилась на розгляді в суді. Позивач наголошує на тому, що в судовому засіданні були встановлені додаткові обставини посвідчення заповіту і допитані свідки, які дали відповідні покази. Тому, беручи до уваги всі обставини, які стали відомі позивачу під час слухання іншої справи, та вбачаючи в діях нотаріуса грубі порушення норм ЦК України, ОСОБА_1, цивільну справу № 212/8467/15-ц залишив без розгляду, та звернувся до суду з вимогами щодо визнання заповіту матері ОСОБА_4 недійсним з інших підстав.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що при посвідченні заповіту приватний нотаріус Бурлак Р.О. грубо порушив вимоги Цивільного законодавства України та Інструкцію про порядок вчинення нотаріальних дій-нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 03.03.2004 р. № 20/5, у зв'язку з чим просив суд визнати недійсним заповіт,складений ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 та посвідчений ІНФОРМАЦІЯ_1 приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. за реєстровим номером № 555.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2018 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та невірну оцінку доказів, порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема, позивач вважає, що суд дав неналежну оцінку показам свідків, які підтвердили викладені ним у позовній заяві обставини. Також, вказує на те, що в судовому засіданні не було допитано свідка ОСОБА_7, який працює дільничим лікарем та міг надати пояснення щодо стану здоров'я спадкодавця. Також, на думку позивача, судом не було надано належної оцінки тому факту, що свідок ОСОБА_8 є кумом відповідача та під присягою говорив про те, що його запросив для посвідчення заповіту саме відповідач. При цьому, вказаний свідок категорично не пам'ятає обставин посвідчення заповіту, а тільки пам'ятає, що померла хотіла залишити майно відповідачеві. До того ж, на думку позивача, судом не було надано оцінки щодо суттєвих розбіжностей у показаннях цього свідка при розгляді даної справи та іншої справи про визнання оспорюваного заповіту недійсним з інших підстав, під час розгляду якої він пояснив, що спадкодавець заповіту не читала.

Крім того, позивач просить суд витребувати з канцелярії Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу та оглянути в судовому засіданні цивільну справу №212/8467/15-ц

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_9, яка підтримала доводи апеляційної скарг та наполягала на її задоволенні, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_10, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив залишити її без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_1, виданого органом приватизації Управління житлово-комунального господарства виконавчого комітету Криворізької міської ради 06.08.2008 року, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві приватної спільної часткової власності громадянам в рівних долях: ОСОБА_2 - 1/3 частина, ОСОБА_4 - 1/3 частина, ОСОБА_5 - 1/3 частина.

ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, який помер у 2012 року (а. с. 10).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 складений заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О. за реєстровим номером 555, згідно з яким остання заповіла ОСОБА_2 усе належне їй за життя майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія НОМЕР_2 (а. с. 9).

Сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є синами ОСОБА_4 та, відповідно, спадкоємцями першої черги після смерті останньої.

Позивач ОСОБА_1, у встановлений законом строк, звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але Державний нотаріус Другої Криворізької нотаріальної контори Биканов Р.І. 16.09.2015 року за вихідним № 3764/02-14 відмовив позивачу в оформленні спадщини через те, що померла мати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто в день своєї смерті, склала на випадок своєї смерті заповіт на користь відповідача ОСОБА_2 і заповіла йому все належне їй майно. Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р. О. (а. с. 11).

Спір виник з приводу визнання недійсним заповіту, складеного ІНФОРМАЦІЯ_1 від імені ОСОБА_4 на ім'я ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Бурлак Р.О., зареєстрований в реєстрі за №555, як такого, що складений з порушенням вимог щодо його форми та порядку посвідчення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень статей 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посвідчення правочинів є однією з нотаріальних дій, які вчиняють нотаріуси (пункт 1 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат»).

Згідно із положеннями статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із вимогами частини другої статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Частиною першою та другою статті 1257 ЦК України передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно з частинами першою та другою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

У частині четвертій статті 207 ЦК України зазначено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Розділом 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 20/5 від 03 березня 2004 року, було визначено порядок посвідчення заповіту.

Заповіт від ІНФОРМАЦІЯ_1 складено у письмовій формі, із зазначенням часу його складення.

Доводи апеляційної скарги про те, що текст заповіту, за відсутності для того підстав, був підписаний іншою особою, а не заповідачем особисто, є необґрунтованими.

У тексті заповіту визначено, його підписав ОСОБА_8 на особисте прохання та за дорученням заповідача ОСОБА_4, яка за станом здоров'я не могла вчинити такі дії особисто, після прочитання тексту заповіту. Посвідчення заповіту відбулося при двох свідках, які не є ані спадкоємцями за заповітом, ані членами сім'ї чи близькими родичами спадкоємця за заповітом - ОСОБА_2. Дієздатність свідків було перевірено нотаріусом.

Таким чином, оспорений заповіт був посвідчений з дотриманням порядку, визначеного статтями 1248, 1253 ЦК України та розділу 17 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Підписання заповіту іншою особою на прохання заповідача відбулося з дотриманням вимог закону та відображало дійсне волевиявлення заповідача на розпорядження своїм майном. Текст спірного заповіту був прочитаний вголос свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 Вказані обставини підтвердили свідки, допитані у суді першої інстанції, а позивач не надав доказів на спростування цих обставин.

Доводи ж апеляційної скарги про те, що свідок ОСОБА_8 є кумом відповідача не мають правого значення для вирішення даного спору, оскільки згідно статті 1253 ЦК України свідками при посвідченні заповіту не можуть бути лише нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, спадкоємці за заповітом, члени сім'ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом, особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт, а ОСОБА_8 не відноситься до жодної з перелічених категорій.

Посилання ж позивача на те, що свідчення ОСОБА_8 є сумнівними та він не пам'ятає обставин посвідчення заповіту, а тільки пам'ятає, що померла хотіла залишити майно відповідачеві теж не приймаються колегією суддів, оскільки в суді першої інстанції останній під присягою повідомив суду, що підписав заповіт саме на прохання ОСОБА_4 та він особисто читав заповіт перед підписанням. Аналогічні пояснення надано ОСОБА_8 при розгляді цивільної справи № 212/8467/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, яка була витребувана судом апеляційної інстанції за клопотанням позивача (а.с. 117, справа № 212/8467/15-ц).

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не було надано оцінки щодо суттєвих розбіжностей у показаннях свідка ОСОБА_8 при розгляді даної справи та іншої справи про визнання оспорюваного заповіту недійсним з інших підстав, під час розгляду якої він пояснив, що спадкодавець заповіту не читала, до уваги не приймаються, оскільки згідно тексту оспорюваного заповіту, він прочитаний уголос заповідачем до його підписання у присутності запрошених нею свідків: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 (а.с. 31 - зворот), а тому пояснення свідка ОСОБА_8, який залучався лише для підписання заповіту замість заповідача, з цього питання не є суттєвими та не мають правового значення.

Таким чином, оскаржений заповіт по формі, порядку його посвідчення, відображенню дійсного волевиявлення заповідача відповідає вимогам закону, а на підтвердження підстав його недійсності позивач належних та допустимих доказів не надав.

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним задоволенню не підлягають, у зв'язку з чим колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє доводи апеляційної скарги, як такі, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 20 серпня 2018 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30 січня 2019 року.

Головуючий:

Судді: