Справа № 199/8511/18
(2/199/1367/19)
РІШЕННЯ

Іменем України

29.01.2019 Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

секретар судового засідання Перетятько А.В.,

за участі представника позивача - ОСОБА_1,

за участі відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що 14.05.2018 р. померла його дружина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1; сымейні стосунки між ними виникли з моменту реєстрації шлюбу у 1975 р. 15 червня 1979 р. шлюб між ними було припинено, але вони і надали проживали однією сімєю, виховували дітей та вели спільне господарство. З 1975 року і по момент смерті ОСОБА_7 позивач проживав разом з нею, спочатку в квартирі потім, починаючи з 2006 року, у придбаному за спільні кошти будинку, що знаходиться за адресою: м Дніпро, вул. Моторна, буд. 151, понад 43 роки. Весь цей час вони вели спільне господарство, формували спільний сімейний бюджет та виховували доньок. Після смерті дружини ним одноособово було понесені витрати на поховання, поминальні обіди та інші ритуальні послуги

Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після смерті ОСОБА_7 залишилося нерухоме майно: 66/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Моторна, буд. 151, та спадкоємцями першої черги є донька померлої ОСОБА_5 (відповідач-2) та спільна донька ОСОБА_2 (відповідач-1), які є єдиними особами, що звернулися за оформленням спадщини до нотаріальної контори.

Позивач вказує, що на майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України.Основою майнових відносин подружжя є положення про те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд з дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу); вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом прав спільної сумісної власності подружжя (стаття 60 СК України).

У позові заявлені наступні вимоги: визнати факт спільного проживання однією сімєю без шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 15.04.1979 р. по 14.05.2018 р.; визнати право власності на Ѕ частину нерухомого майна - 66/100 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Моторна, буд. 151.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала повністю, просила його задовольнити та пояснив, що позивач є її батьком, та він постійно проживав з її матірю (ОСОБА_7В.), йому також належить певна частка, оскільки все, що було зроблено у будинку, її батьки робили разом. Сама ж вона вже 12 років проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2, у будинку, який був подарований її матірю батькові, разом зі своїм чоловіком.

Також відповідач-1 пояснила, що з мамою в лікарні був лише її батько (позивач), сестри не було та похоронами займався лише позивач.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнала та заперечувала проти його задоволення.

В наданому відзиві на позовну заяву вказала, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. 14.05.2018 р. померла її мати ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 Сімейні відносини між позивачем та ОСОБА_7 виникли з моменту реєстрації шлюбу у 1975 році, однак були припиненні 15 червня 1979 р. у звязку із розірванням шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії І-КИ №454932.

На переконання відповідача 2, доводи позивача щодо безперервного продовження сімейних відносин між ним та її матірю на протязі понад 43 р. та спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу не відповідають дійсності; до розірвання шлюбу вони дійсно спільно проживали у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, однак після розірвання шлюбу з метою добровільного поділу спільного майна 04.02.2006 р. її мати ОСОБА_7 подарувала позивачу 1/3 частину житлового будинку № 5, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Першотравнева, буд. 5, що підтверджується договором дарування, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Після розірвання шлюбу та дарування зазначеного будинку позивач став проживати окремо від її матері ОСОБА_7 за вказаною адресою. Крім того, факт проживання за вказаною адресою позивача підтверджується й відомостями щодо реєстрації його місця проживання, що зареєстроване 25 червня 2006 р.

Спірні 66/100 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Моторна, буд. 151, її мати ОСОБА_7 придбала на підставі договору купівлі-продажу від 06 грудня 2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за власні кошти.

Відповідач-2 вказує, що довідка №119594 від 20.06.2018, видана квартальним комітетом №29, яка подана позивачем до суду не відповідає дійсності, оскільки з моменту купівлі спірного домоволодіння, тобто з 06.12.2006 р., її мати ОСОБА_7 проживала за вказаною адресою сама, а позивач окремо від неї у подарованому нею ж будинку. З моменту розірвання шлюбу (15.06.1979 р.) ОСОБА_7 та позивач не проживали однією сімєю, не вели спільного господарства, мали окремий бюджет, а їх відносини жодним чином не були такими, що притаманні подружжю. Лише з початку 2008 р. її мати ОСОБА_7 та позивач налагодили стосунки між собою та почали проживати разом у спірному домоволодінні.

Таким чином, на переконання відповідача-2, ОСОБА_7 фактично придбала спірне домоволодіння до сумісного проживання із позивачем однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Після смерті ОСОБА_7 єдиними спадкоємцями першої черги на спірне домоволодіння є ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (відповідач-1), оскільки являються її доньками, які звернулися із заявою про прийняття спадщини після смерті матері. При цьому позивач, який вважає себе чоловіком ОСОБА_7, не виказав бажання вступати у спадщину.

Відповідач - 2 зазначає, що позивач не довів, що спірне домоволодіння придбано за їх сумісні кошти, в період їх сумісного проживання та з метою задоволення їх потреб, як подружжя. Відповідне спростовується й тим, що їхня мати ОСОБА_7 04.02.2006 р. подарувала позивачу 1/3 частину житлового будинку № 5, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Дніпро, вул. Першотравнева, буд. 5, з метою їх окремого проживання та придбала собі 06.12.2006 р. для окремого проживання спірні 66/100 часток домоволодіння, що розташовані за адресою: м. Дніпро, вул. Моторна, буд. 151.

В судовому засіданні відповідач-2 надала пояснення аналогічні, викладеним у відзиві на позовну заяву, та наполягала, що позивач з її матірю на час придбання спірного домоволодіння проживали окремо, а спірне домоволодіння було придбано матірю самостійно за власні кошти. За життя померла неодноразово казала, що, коли помре, то її доньки будинок продадуть, і кошти поділять з сестрою.

Судом було задоволено клопотання відповідача 2 про виклик та допит свідка ОСОБА_10

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що позивач все життя був її дідом, хоча він і не рідний. Останні роки позивач та її померла бабуся ОСОБА_7 проживали на ІНФОРМАЦІЯ_3, в різних частинах одного будинку (бабуся мешкала в літній кухні, побудованій на території домоволодіння, а дідусь в самому будинку), вони постійно сварилися, але коли конкретно вони туди переїхали та коли вказаний будинок було придбано, свідок не змогла пригадати.

Відповідно до пояснень свідка дідуся інколи кликали на роботу, але вона памятає тільки останні пять років. У нього пенсія близько 100 дол., бабуся же все життя працювала. На момент придбання будинку по вул. Моторній у м. Дніпрі літньої кухні, де зараз кімната бабусі, не було, то був сарай, огорожа була іншою. Будинком займалися бабуся та дід, вони все робили разом, але бабуся більше вкладала грошових коштів.

Судом встановлено, що позивач є особою ІНФОРМАЦІЯ_4, місце проживання якого відповідно до відмітки у паспорті громадянина України зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. 5 (а.с. 6-8).

Позивач та ОСОБА_7 перебували у шлюбі, який був припинений внаслідок його розірвання 15.06.1979 р., що підтверджується відповідним свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 9).

14.05.2018 р. ОСОБА_7 померла (свідоцтво про смерть серії І-КИ №808860, видане 15.05.2018 Амур-Нижньодніпровським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, під актовим записом №955), та після її смерті відкрилася спадщина на нерухоме майна, право приватної власності на яке виникло в неї на підставі договору дарування від 06.12.2006 р. на 66/100 часток домоволодіння, що розташоване по вул. Моторна, 151 у м. Дніпрі (договір купівлі-продажу від 06.12.2006, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим №2942).

Спадкоємцями за законом є доньки померлої ОСОБА_2 (відповідач-1) та ОСОБА_5 (відповідач-2).

Правовідносини між учасниками справи виникли із захисту права власності.

Дослідив докази, надані учасниками справи, суд дійшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову повністю, виходячи з наступного.

Норма статті 315 ЦПК України щодо встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки застосовується до правовідносин, які виникли з 01 січня 2004 року (набрання чинності Сімейним кодексом України від 10 січня 2002 р.).

Відповідно до статті 3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі статтею 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Отже, проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обовязків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сімєю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обовязків.

Згідно із ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.

Так, згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ч. 2 ст.76 ЦПК України).

За ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду докази в порядку ст.ст. 76 80 ЦПК України на підтвердження його проживання однією сімєю із ОСОБА_7 з 01.01.2004 р. по 14.05.2018 р., наявність спільного побуту, спільних друзів, спільний відпочинок, придбання ними майна в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Заяви/клопотання не надходили.

Суд не бере до уваги надані позивачем письмові докази про витрати позивача на поховання померлої, оскільки ОСОБА_7 померла 14.05.2018, тоді як спірне майно було придбано 06.12.2006 р., та саме станом на 06.12.2006 р. (тобто період, протягом якого було придбано спірне майно), мав бути доведений доказами факт спільного проживання позивача та ОСОБА_7

На підставі статті 74 СК України може бути встановлений факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сімї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до довідки квартального комітету від 20.06.2018 ОСОБА_4 станом на 06.12.2006 р. проживав ІНФОРМАЦІЯ_6.

Разом з тим, квартальний комітет є органом самоорганізації населення (ч. 2 ст. 3 Закону України «Про органи самоорганізації населення»), повноваження якого визначені цим законом (ст.ст. 14 та 15).

За ч. 2 ст. 15 зазначеного вище закону сільська, селищна, міська або районна у місті (у разі її створення) рада не може делегувати органу самоорганізації населення повноваження, віднесені законами України до виключної компетенції місцевої ради.

Перелік повноважень квартального комітету, який передбачений зазначеним вище законом, є вичерпним, до повноважень квартального комітету не віднесено надання довідок, яка була видана 20.06.2018 (а.с. 16), у звязку з чим цей доказ є недопустимим.

Конституційний суд України у своєму рішенні від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що обовязковою умовою для визнання осіб членами сім'ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участі у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

В даній справі обовязок доказування покладається на позивача та позивачем такий обовязок не виконаний, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Задоволення вимоги позову про визнання права власності є похідною від задоволення вимоги позову про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, таким чином, оскільки в її задоволенні відмовлено, то підстави для визнання за позивачем права власності на спірне майно відсутні.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати підлягають віднесенню на рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 2, 3, 5, 7, 9, 10, 11, 13, 19, 34, 76 80, 89, ч. 1 ст. 141, п. 2 ч. 1 ст. 258, ч. 3 ст. 258, ст.ст. 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, де третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права власності відмовити повністю.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Дата складення повного судового рішення 08.02.2019.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Спаї