Номер провадження: 22-ц/813/8027/19
Номер справи місцевого суду: 496/1316/19
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І.
Доповідач Ващенко Л. Г.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.12.2019 року м. Одеса

Колегія суддів Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді Ващенко Л.Г.

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрова Є.С.,

у порядку ст. 369 ЦПК України, розглянула апеляційну скаргу представника акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року (одноособово суддя Трушина О.І.) у цивільній справі за позовом акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ІІ. ОПИСОВА ЧАСТИНА

(короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції)

09.04.2019 року акціонерне товариство Комерційний Банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 95 784,24 гривень.

Позов обґрунтовано наступним.

17.02.2011 року між публічним акціонерним товариством КБ «Приватбанк» (правонаступником прав та обов`язків якого є Банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір б/н, згідно умов якого останній отримав кредит у розмірі 22 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому договором, проте, відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання за кредитним договором та станом на 03.03.2019 року у нього виникла заборгованість у розмірі 95 784,24 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту - 39 645,63 грн., заборгованість за простроченим тілом кредиту - 13 164,81 грн., нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 37 836,46 грн., заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн. - 100 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн..

Посилаючись на те, що відповідач добровільно не сплачує заборгованість за кредитним договором, позивач просив про задоволення позову.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 06.08.2019 року позов Банка задоволено частково, суд стягнув з ОСОБА_1 на користь Банка заборгованість за кредитним договором б/н від 17.02.2011 року у розмірі 39 645,63 гривень та судовий збір у розмірі 795,11 гривень.

(короткий зміст вимог апеляційної скарги)

Не погодившись з заочним рішенням суду від 06.08.2019 року, Банк в особі представника подав апеляційну скаргу, якій просить заочне рішення суду змінити та постановити нове рішення про задоволення позову в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 13 164,81 грн., посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

(узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу)

Апеляційна скарга представника зазначає:

Платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту. У разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу, сума кредиту вважається простроченою. Прострочений кредит - це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у строк, передбачений договором. Таким чином основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Суд першої інстанції, всупереч ст. 1054 ЦК України, стягнув лише першу складову заборгованості за кредитом та безпідставно звільнив відповідача від відповідальності щодо погашення іншої складової, а саме заборгованості за простроченим тілом кредиту і зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідача відсотків по кредит, допустивши грубе порушення норм цивільного права.

Стаття 1054 ЦК України визначає поняття Кредитного договору як: за кредитним договором банк або інша кредитна організація (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. Кредитний договір є двостороннім та оплатним, де оплатою за користування кредиту є сплата відсотків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, основними вимогами банку за кредитним договором до боржника є повернення наданих кредитних коштів та отримання відсотків за їх користування, і ця умова є істотним фактором при наданні кредитних коштів.

Встановивши, що Банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.

Рішення суду призводить до нехтування принципами платності кредитного договору, наносить істотну шкоду усім споживачам банківських послуг, банку та у цілому порушує стабільність функціонування фінансового сектору держави. Суд ігнорує, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів.

Відмовляючи у стягненні відсотків по кредиту, місцевий суд допускає грубе порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки.

(узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи)

Відповідач ОСОБА_1 не скористався правом надати відзив, пояснення або заперечення на апеляційну скаргу.

ІІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

(встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини)

Судом першої інстанції встановлені і сторонами неоспорені такі обставини.

17.02.2011 року між Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір, відповідного до якого ОСОБА_1 підписав заяву №б/н від 17.02.2011 року, відповідно до якої отримав кредит у розмірі 22 500 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Банк виконав вимоги укладеного між сторонами кредитного договору та надав відповідачу кредитні кошти, які визначені у договорі, що не спростовано відповідачем.

З матеріалів справи вбачається, що позичальник свої зобов`язання належним чином не виконує і протягом тривалого часу не здійснює погашення кредиту, внаслідок чого у позичальника перед Банком утворилась заборгованість за кредитом.

Станом на 03.03.2019 року у відповідача має місце заборгованість за тілом кредиту у розмірі 39 645,63 гривень.

За розрахунками Банка заборгованість відповідача становить95 784,24 гривень, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 39 645,63 гривень, заборгованість за простроченим тілом кредиту - 13 164,81 гривень, нарахована пеня за прострочене зобов`язання - 37 836,46 гривень, заборгованість за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 100 гривень, штраф (фіксована частина) - 500 гривень (а.с. 3).

Судом апеляційної інстанції нові обставини не встановлювались і нові докази не досліджувались.

Між сторонами виникли правовідносини із кредитних зобов`язань, які регулюються нормами ЦК України.

(доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції)

Суд першої інстанції, відмовляючи у позові про стягнення 13 164,81 гривеньзаборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованої пені за прострочене зобов`язання - 37 836,46 гривень, заборгованості за нарахованою пенею за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 гривень - 100 гривень, штрафу (фіксована частина) - 500 гривень, виходив з недоведеності позовних вимог Банка у цій частині (а.с. 73-78).

Колегія суддів погоджується з висновками суду в цій частині з таких підстав.

Банк, зокрема зазначив, що відповідач має заборгованість за тілом кредиту, яка складається з 2/х складових: 39 645,63 гривень (тіло кредиту на звітну дату, тобто поточна заборгованість за кредитом) і 13 164,81 гривень (тіло кредиту прострочене на звітну дату, тобто прострочена заборгованість за кредитом).

При цьому, Банк стверджував, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості, а у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою, а прострочений кредит, це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернуті у строк, передбачений договором.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у позові, як щодо стягнення 13 164,81 гривень «заборгованості за простроченим тілом кредиту», так і щодо стягнення процентів та неустойки.

З матеріалів справи вбачається, що 17.02.2011 року відповідач підписав анкету-заяву, яка не зазначає процентну ставку по кредиту й не містить умови про встановлення відповідальності позичальника у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с. 11-11 зворот).

Анкета-заява позичальника не містить Умов та Тарифів Банку, зокрема відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення нею щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою і позичальник повинен буде відшкодувати тіло кредиту, а також прострочене тіло кредиту.

Обґрунтовуючи право вимоги щодо стягнення процентів за користування кредитними коштами, Банк, крім розрахунку заборгованості за договором, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, як невід`ємні частини кредитного договору.

Матеріали справи не містять належних доказів того, що саме із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов ПриватБанку, а також, що вказані документи, на момент отримання відповідачем кредитних коштів, містили умови, зокрема щодо сплати процентів за користування кредитними коштами.

До правовідносин сторін не може бути застосована ч.1 ст. 634 ЦК України стосовно того, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або в інших стандартних нормах, який може бути укладений шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови, що розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ неодноразово змінювались самим Банком, зокрема, в період з лютого 2011 року і по березень 2019 року, тобто Банк мав можливість додати до позовної заяви Витяг з тарифів та Витяг з Умов у будь-якій редакції, у тому числі, що найбільш сприятливі для задоволення позову (а.с.13-47).

Сама по собі роздруківка із сайту Банка не може бути належним доказом підтвердження вказаних обставин, оскільки зазначений доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (Банка), яка у будь-який час може вносити і вносить відповідні зміни щодо умов та правил споживчого кредитування.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 81 ч.6 ЦПК України).

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень.

Виходячи з того, що Банк не надав суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження про конкретно запропоновані відповідачу Умови, анкета-заява не містить відомостей про домовленості сторін щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами й не містить умов договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру, а надані Банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть прийматись як стандартна (типова) форма, що встановлена на підтвердження укладення із відповідачем кредитного договору через те, що достовірно не підтверджують вказаних обставин, колегія суддів залишає рішення суду першої інстанції без змін.

Банк просив стягнути із позичальника, як кредит (суму, яку позичальник фактично отримав у позику), так і складові його повної вартості: заборгованість по відсоткам, пеню та штрафи.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ст. 549 ч.1, ст. 551 ч.1 ЦК України).

Зважаючи на те, що відсутні докази на підтвердження того, що Банк запропонував позичальнику конкретні Умови та Привала банківських послуг, анкета-заява не зазначає домовленості сторін про сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть доводи про укладення стандартної (типової) форми договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у позові щодо стягнення неустойки у вигляді пені та штрафів.

(мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу)

Доводи представника Банка у скарзі, що: платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, і, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою; суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту; відмова у стягненні процентів та неустойки призводить до порушення основоположних норм банківського кредитування та ставить під загрозу фінансову стабільність банку, який є системною державною фінансовою інституцією, наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти у банку на банківських депозитах, які надаються іншим споживачам послуг в кредит під певні відсотки, - не заслуговують на увагу.

Анкета-заява, а також інші матеріали справи не містить належних доказів того, що позичальник ОСОБА_1 був ознайомлений із зазначеним Витягом з Тарифів та Витягом з Умов і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов Банку.

Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із позичальником Банк дотримався вимог, передбачених ч.2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які Банк вважав узгодженими.

Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності і призвів би до покладення на слабшу сторону - споживача, невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Анкета-заява позичальника не містить відомостей про додаткову відповідальність позичальника у разі несвоєчасного або не у повному обсязі внесення ним щомісячного мінімального платежу, внаслідок якого сума кредиту буде вважатись простроченою й позичальник повинен буде відшкодувати, як тіло кредиту, так і прострочене тіло кредиту.

(чи були і ким порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду)

Право Банка на стягнення заборгованості по кредиту захищено судом першої інстанції шляхом частково задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитом в розмірі 39 645,63 гривень.

Разом з тим, оскільки Банк не довів своїх вимог в частині стягнення з відповідача простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також процентів та неустойки, відсутні підстави для ствердження про порушення прав або інтересів позивача у цій частині, за захистом яких він звернувся до суду.

(висновки за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції)

Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ч.1 ЦІПК України).

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

СУДОВІ ВИТРАТИ

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ст. 141 ч.1, ч.2 п.п.1-3 ЦПК України).

Колегія суддів відмовляє у задоволенні апеляційної скарги, у зв`язку з чим Банк не має права на відшкодування судових витрат.

ІV. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 06 серпня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України,оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови суду апеляційної інстанції складено 16.12.2019 року.

Судді Одеського апеляційного суду Л.Г. Ващенко

Л.М. Вадовська

Є.С. Сєвєрова