УХВАЛА

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 176/515/18-ц

провадження № 61-21664ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Коротуна В. М. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» (далі - ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»), комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради (далі -

КП «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради) про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області

від 10 квітня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз»

з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу за об`єктом побутового споживача ОСОБА_1 , а саме у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до Норм споживання природного газу населенням у разі відсутності газових лічильників, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 березня 2016 року № 203, що становить для плити газової у разі відсутності централізованого гарячого водопостачання та газового водонагрівача до

18 серпня 2017 року - 7,1 куб. метрів людино-місяць, з 18 серпня 2017 року -

5.4 куб. метрів.

Зобов`язано ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення комерційного обліку природного газу», Кодексу ГРС за власні кошти встановити за об`єктом побутового споживача ОСОБА_1 , а саме у квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , індивідуальний комерційний вузол обліку природного газу.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня

2019 року скасовано в частині зобов`язання ПАТ по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз» з 01 грудня 2016 року здійснити перерахунок об`ємів споживання природного газу за об`єктом побутового споживача

ОСОБА_1 та ухвалено в цій частині нове рішення, яким відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог.

У іншій частині рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року залишено без змін.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня

2019 року,в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заявлені вимоги немайнового характеру, а саме: про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, тому незалежно від того визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції, ураховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України розташована серед Загальних положень цього Кодексу, яка поширюється й на касаційне провадження, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, які дали можливість дійти висновку про малозначність справи. Ураховуючи незмінність судової практики у цій категорії справ, а доводи касаційної скарги по суті стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Разом з тим, у касаційній скарзі заявник посилається на підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, проте вказані посилання є безпідставними й не спростовують визначення цієї справи як малозначної.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 10 квітня 2019 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Дніпропетровськгаз», комунального підприємства «Виробниче житлово-ремонтно-експлуатаційне об`єднання» Жовтоводської міської ради про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії.

Копію ухвали разом з доданими до скарги матеріалами повернути особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Коротун