Справа № 351/2235/17
Провадження № 22-ц/4808/835/19
Головуючий у 1 інстанції Калиновський М. М.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

з участю апелянта ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4 , представника сільської ради Угринин М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Красноставської сільської ради про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та повернення самовільно захопленої земельної ділянки, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2019 року, постановленого суддею Калиновським М.М.,

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду із даним позовом та після збільшення позовних вимог просив визнати незаконним та скасувати рішення сесії Красноставської сільської ради від 19 квітня 2018 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування будинковолодіння по АДРЕСА_1 та повернути йому самовільно захоплену частину земельної ділянки площею 0,091 га.

Позовні вимоги мотивував тим, що відповідач ОСОБА_3 є суміжним землекористувачем по АДРЕСА_1 та йому належить земельна ділянка площею 0,09 га.

Придбаний позивачем житловий будинок знаходився на земельній ділянці площею 0,08 га, що підтверджується довідкою сільської ради від 01 листопада 2017 року та викопіюванням з карти земельних ділянок по с. АДРЕСА_1 .

20 жовтня 2017 року комісією Красноставської сільської ради було проведено обміри земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 та складено акт, де вказано, що фактичні заміри його земельної ділянки є більшими, ніж згідно картографічних даних. Згідно долученого до акту план-схеми обміру земельної ділянки, розмір земельної ділянки відповідача збільшився, зокрема, ширина земельної ділянки в кінці господарства фактично становить 20 м, а згідно карти ширина повинна становити- 18 м, що на 2 м більше. Ширина земельної ділянки від вулиці становить 26 м, а повинна становити 23 м, тобто на 3 м більше.

Рішенням сесії Красноставської сільської ради від 19 квітня 2018 року № 132-13/2018 року ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано йому у власність земельну ділянку площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Дане рішення вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню з тих підстав, що відповідачу передано у власність частину його земельної ділянки площею 0,091 га. За господарством ОСОБА_5 згідно погосподарських книг та викопіювання з карти рахується 0,09 га, а фактично передано у власність 0,1012 га.

Технічна документація на земельну ділянку відповідача ОСОБА_5 була виготовлена з порушенням, не було погоджено з ним межі земельних ділянок як із суміжним землекористувачем. У акті прийому-передачі межових знаків відсутні підписи не тільки суміжних землекористувачів, але і підписи землевпорядника та сільського голови.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Снятинського районного суду від 11 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Красноставської сільської ради про визнання незаконним рішення сесії сільської ради та повернення самовільно захопленої земельної ділянки відмовлено.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено належними і допустимими доказами, що він є землекористувачем земельної ділянки для обслуговування житлового будинку і господарських споруд саме у розмірі 0,08 га по АДРЕСА_2 , як це зазначено у викопіюванні з генерального плану села. Також не доведено, що площа його земельної ділянки, на 0,091 га зменшена за рахунок приватизації відповідачем своєї земельної ділянки.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

На рішення суду про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

Зазначає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, є невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи.

Зазначає, що збільшення розміру земельної ділянки відповідача могло відбутись тільки за рахунок захопленої у нього частини земельної ділянки.

Доводи відповідача, що земельна ділянка зменшилась через розширення дороги за рахунок перенесення огорожі в середину свого господарства є абсурдним, нічим не підтвердженим, жодних доказів цього відповідач суду не надав.

Не зважаючи на збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 , комісія сільської ради прийшла до висновку, що межі земельної ділянки між господарство відповідача та його господарством слід залишити без змін, тобто узаконено захоплення його земельної ділянки, і на цей висновок комісії зіслався у своєму рішенні суд, проігнорувавши висновок комісії сільської ради про розміри ділянки відповідача та схему про збільшення розміру земельної ділянки, та не дав йому жодної оцінки.

Суд не дав жодної оцінки картографічним даним, згідно яких розмір земельної ділянки відповідача 0,09 га, а його 0,08 га та його земельна ділянка межує тільки з землями відповідача, так як з однієї сторони є потічок та дорога загального користування, яка розташована півколом, і тому зменшення його земельної ділянки може відбутися тільки за рахунок збільшення земельної ділянки ОСОБА_3 .

Згідно схеми обміру його земельної ділянки, проведеної фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 , площа становить 0, 709 га, що на 0,0091 га менше, ніж числиться згідно погосподарської книги та викопіювання з карти.

Безпідставним є висновок суду, що ним не надано доказів звернення в установленому законом порядку до землевпорядних організацій для оформлення права користування спірною земельною ділянкою відповідно до чинного законодавства та отримання відповідних документів, що посвідчують право користування чи власності, так як при купівлі житлового будинку до нового власника переходить право користування земельною ділянкою, на якій розміщений даний житловий будинок. За попереднім власником ОСОБА_7 була закріплена земельна ділянка площею 0, 08 га, яка перейшла у його користування після оформлення договору купівлі-продажу в цих же розмірах.

Відповідач не довів суду за рахунок чого збільшилась його земельна ділянка, і суд це питання не досліджував, проте це має суттєве значення для правильного вирішення справи.

Рішенням сесії Красноставської сільської ради від 19 квітня 2018 року ОСОБА_3 затверджено технічну документацію із землеустрою та передано йому у власність земельну ділянку площею 0,1012 га для будівництва і обслуговування будинковолодіння в АДРЕСА_1 .

Вважає, що відповідачу передано у власність частину його земельної ділянки площею 0,0091 га. Технічна документація відповідача була виготовлена з порушенням, не погоджено межі земельної ділянки як з суміжним землекористувачем.

Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу

ОСОБА_8 подав відзив на апеляційну скаргу, просив залишити рішення суду без змін. Зазначив, що задовго до приватизації ним земельної ділянки, вона використовувалась в існуючих межах, про що свідчать старі межові знаки, які збереглися між суміжними домогосподарствами, і між сусідами ніколи не було претензій щодо землекористування. Про вказане свідчить акт прийому-передачі межових знаків на зберігання. Позивач не повідомив суд, що під час спорудження ним нової огорожі від проїжджої частини дороги (вул. Шевченка), він значно перемістив огорожу всередину свого домогосподарства, в результаті чого відповідно зменшилась площа його земельної ділянки. Також замовчує той факт, що його домогосподарство по вул АДРЕСА_2 межує із землями загального користування, на якій знаходиться потічок, і вода якого час від часу змінює русло, що може теж вплинути на зміну площі земельної ділянки, якою користується позивач. Свої вимоги позивач базує на вимогах інженера-землевпорядника, які проведені з порушенням вимог Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі та їх закріплення межовими знаками.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 квітня 1997 року ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продали, а позивач у даній справі ОСОБА_1 купив житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с.3).У договорі дані про розмір земельної ділянки до даного домоволодіння не зазначено.

Відповідно до інформації, наданої 01 листопада 2017 року Красноставською сільською радою за даними погосподарського обліку, земельна ділянка для обслуговування житлового будинку ОСОБА_1 числиться розміром 0,08 га, а земельна ділянка для обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 числиться розміром 0,09 га (а.с.6).

Згідно акту перевірки та встановлення межових знаків, складеного 20 жовтня 2017 року комісією в складі: сільського голови Красноставської сільської ради, землевпорядника, депутатів сільської ради, членів земельної комісії, користуючись картою землекористувачів села від 1979 року проведено обстеження земельної ділянки господарства ОСОБА_3 , яке межує з господарством позивача ОСОБА_2 , комісія дослідивши матеріали справи вважає, що межі земельних ділянок між господарством ОСОБА_5 та господарством ОСОБА_2 слід залишити без змін (а.с.7).

Згідно інформації Красноставської сільської ради від 11 грудня 2017 року та 31 травня 2019 року фактичні заміри земельної ділянки проводилися тільки в господарстві ОСОБА_3 , та виходячи з цього площа земельної ділянки складає 0,10 га; позивач ОСОБА_2 не дозволив провести заміри земельної ділянки біля господарства, де він проживає (а.с. 31, 211).

Відповідно до рішення сесії Красноставської сільської ради від 19 серпня 2017 року, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку орієнтовною площею 0,09 га, що в АДРЕСА_1 (а.с.33).

Відповідно до технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку ОСОБА_3 , яка розташована в АДРЕСА_1 , становить 0,1012 га. Межі земельної ділянки закріплені в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка у кількості 10 шт. Власниками- користувачами суміжних земельних ділянок ОСОБА_2 , ОСОБА_10 претензій до існуючих меж не заявлено; межові знаки пред`явлені та передані на зберігання ОСОБА_3 (а.с. 34-50).

Зі схеми обмірів земельної ділянки ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , виготовленої землевпорядником ОСОБА_11 , площа даної земельної ділянки складає 0,0709 га, тобто менше на 0,0091, ніж числиться згідно погосподарської книги та викопіювання з карти, і ця частина ділянки захоплена і передана у власність відповідача (а.с. 64).

Рішенням сесії Красноставської сільської ради від 25 жовтня 2017 року вирішено затвердити акт перевірки та встановлення межових знаків від 20 жовтня 2017 року в господарстві гр. ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 згідно складеної план-схеми (а.с. 8 та 65).

Згідно рішення Красноставської сільської ради від 19 квітня 2018 року вирішено: затвердити ОСОБА_3 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва та обслуговування житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , площею 0,1012 га, кадастровий номер - НОМЕР_1 ; передати у власність вказану земельну ділянку на основі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (а.с. 85).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 26 квітня 2018 року ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,1012 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, що в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 84).

Позиція суду апеляційної інстанції

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши апелянта та його представника, які вимоги скарги підтримали, відповідача, його представника та представника сільської ради, які вимоги скарги заперечили, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 15, частиною 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити, які ж права чи інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Підставою звернення ОСОБА_1 до суду з позовом стало те, що фактичні заміри земельної ділянки відповідача є більшими, ніж згідно картографічних даних, та вважає що таке збільшення відбулося за рахунок зменшення його земельної ділянки на 0,0091 га .

Відповідно до пунктів «а», «б» частини першої статті 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.

За змістом частини першої 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Відповідно до статті 391 ЦК України, частини другої ст. 152 та частини першої статті 155 ЗК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Порушення, невизнання або оспорювання права особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

При вирішенні позову про право на користування земельною ділянкою суд повинен установити: чи були порушені, не визнані, обмежені або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується і залежно від установленого повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до частини першої статті 30 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року в редакції, яка діяла на час придбання позивачем житлового будинку, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною

ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не

передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі

зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність

або користування здійснюється в порядку відведення.

Відповідно до ст. 120 чинного ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з статтею 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно матеріалів справи і пояснень сторін у засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 користується земельною ділянкою площею 0,1012 га в АДРЕСА_1 , кадастровий номер НОМЕР_1 , переданою йому у власність рішенням Красноставської сільської ради від 19 квітня 2018 року.

Позивач ОСОБА_1 вважає, що має право на користування земельною ділянкою площею 0,08 га згідно інформації, наданої Красноставською сільською радою, яку отримав у користування при купівлі житлового будинку в АДРЕСА_2 .

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки відповідача ОСОБА_3 , виготовленого для її приватизації, та інформації про створену ділянку позивача ОСОБА_1 , виготовлену інженером-землевпорядником ОСОБА_11 , зазначені земельні ділянки межують тільки у частині від точки Б до точки В (а. с.49, 64). Сторони по даній справі не заперечили, а навпаки підтвердили, що межі у цій частині розділяє дерев`яна огорожа, яка встановлена приблизно у 80- х роках, і таке фактичне землекористування між обома було з часу придбання позивачем домоволодіння АДРЕСА_2 за договором від 16 квітня 1997 року у сім`ї ОСОБА_12 . Позивач ОСОБА_1 та його представник у засіданні апеляційного суду підтвердили, що до початку приватизації відповідачем своєї частини земельної ділянки, претензій щодо землекористування не ставили, а завжди використовували свою земельну ділянку по встановленій раніше огорожі, як це зазначено на фототаблицях та згідно план- схеми, яка складена комісією сільської ради при проведенні обмірів господарства відповідача (а.с. 7, 113-114).

Крім зазначеного, при розгляді справи судом першої інстанції допитано як свідка попереднього власника будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , яка підтвердила, що на даний час межа між позивачем і відповідачем проходить по огорожі і не змінювалась як і під час її землекористування, так і землекористування позивача ОСОБА_1 після придбання. Такі ж обставини про незмінність фактичного землекористування по межі підтвердив і сільський голова ОСОБА_13 .

Колегія суддів вважає, що доводи позивача про те, що його земельна ділянка для обслуговування будинку повинна становити 0,08 га, а земельна ділянка відповідача тільки 0,09 га, як це зазначено у акті перевірки та встановлення межових знаків від 20 жовтня 2017 року (а.с.7), виданого на підставі погосподарського обліку та карти землекористувачів с. Красноставці, розробленого «Укрземпроект» у 1979 році (а.с.9), не можуть бути взяті до уваги, оскільки такі розміри ніколи не відповідали і не відповідають фактичному користуванню сторін, як до придбання будинку ОСОБА_1 , так і після його придбання.

Як підтвердження цієї невідповідності відповідачем ОСОБА_3 подано акт встановлення і погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі від 02 грудня 2015 року на час приватизації земельної ділянки сусіднього землекористувача з протилежної сторони від позивача ОСОБА_10 , де згідно тієї ж карти землекористувачів с. Красноставці за її господарством також рахується 0, 12 га, а фактично перебуває у користування 0,1044 га, що підтверджує невідповідність фактичного користування зазначених ділянок і з даними цієї карти землекористувачів с. Красноставці.

Зазначені обставини підтвердив сільський голова, і саме тому створена комісія 20 жовтня 2017 року прийшла до висновку, що межі земельних ділянок між сторонами необхідно залишити без змін, тобто по фактичному користуванню. Зазначений акт комісії сільської ради затверджений рішенням сесії ради від 25 жовтня 2017 року, яке у встановленому законом порядку сторонами не оскаржено (а.с. 65).

Відповідно до ст. 22 ЗК УРСР від 18 грудня 1990 року в редакції, яка діяла на час придбання позивачем житлового будинку, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Згідно ст. 124, 125 чинного ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Ні у попереднього власника будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_7 , ні після його придбання у власність ОСОБА_1 , документів про передачу у користування ділянки не було. Такий документ про розміри земельних ділянок складено тільки 20 жовтня 2017 року комісією сільської ради та рекомендовано сторонам залишити межі ділянок, які є у їх фактичному користуванні.

Апелянт не надав доказів використання ним у встановленому законом порядку земельної ділянки саме площею 0,08 гектара, та що ділянка відповідача на 0,091 га збільшилась саме за рахунок його частини земельної ділянки, а тому колегія суддів вважає, що доводи апелянта про порушення права на землекористування ґрунтуються на його припущеннях та не підтверджені належними та допустимими доказами.

Статтею 106 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновлення межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Колегія суддів вважає також необґрунтованими доводи апелянта щодо порушення порядку передачі у приватну власність земельної ділянки відповідачу ОСОБА_3 , зокрема, що така земельна ділянка передана у власність без погодження ним встановлених меж.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 580/168/16-ц (провадження № 61-19526сво18) зроблено висновок, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необов`язкових технічних помилок. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із власником та/або землекористувачем не може слугувати підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів чи землевласників. Не надання особою своєї згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача та/або власника не може бути перешкодою для розгляду місцевою радою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації. Не підписання суміжним власником та/або землекористувачем акту узгодження меж земельної ділянки саме по собі не є підставою для визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Колегія суддів вважає, що актом перевірки та встановлення межових знаків від 20 жовтня 2017 року комісією сільської ради правильно встановлено межі між позивачем і відповідачем по фактичному користуванню, і саме з врахуванням цих меж відповідач ОСОБА_3 приватизував земельну ділянку площею 0, 1012 га, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав від 26 квітня 2018 року (а.с. 84).

Суд першої інстанції правильно виходив із встановлених обставин справи, особливостей предмета спору, значення розгляду справи для сторін і встановив, що під час передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1012 га ОСОБА_3 права позивача на землекористування не порушені, його доводи про захоплення відповідачем 0, 091 га є припущенням. Земельна ділянка площею 0,08 га ні попередньому землекористувачу, ні йому після придбання будинку у 1997 році не надавалася, і такого розміру ділянки фактично у користувачів ніколи не було. Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам справедливості і забезпечує дотримання прав землевласника і землекористувача у межах дії норм ЗК України.

Таким чином, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, тому законне рішення суду першої інстанції не може бути скасовано у апеляційному порядку.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Снятинського районного суду Івано-Франківської області від 11 квітня 2019 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 09 серпня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта