Провадження № 22-ц/4808/159/19
Головуючий у 1 інстанції Островський Л. Є.
Суддя-доповідач Матківський
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Василишин Л.В., Максюти І.О.

секретаря Мельник О. В.

з участю: представника апелянта ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів у твердій грошовій сумі, з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року, ухвалене суддею Островським Л.Є,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів на дітей.

В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 року присуджено стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в твердому грошовому розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Посилаючись на те, що не в змозі за такий розмір аліментів забезпечити необхідний та достатній рівень життя дітей, позивач просила збільшити розмір аліментів на утримання дітей до 1800 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 року, та присуджено стягувати із ОСОБА_1 аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердому грошовому розмірі по 1000 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття.

Стягнення аліментів у зміненому розмірі розпочато з дня набрання рішенням законної сили.

Стягнуто із відповідача в користь держави 640 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення у цій частині. Зазначає, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, не є його сином, оскільки народився після розірвання шлюбу з позивачем, що відбулося у 2003 році. Згідно з довідкою від 20.11.2018 року Івано-Франківського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану державна реєстрація народження проведення відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Апелянт стверджує, що позивач ввела суд в оману, а останній не дослідив докази повно та об'єктивно.

Позивач у засідання апеляційного суду не з'явилась, хоча належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає її розгляду.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, вислухавши представника апелянта, яка вимоги скарги підтримала з підстав, викладених у ній, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об'єктивно не залежали від нього.

Рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині вирішення позовної вимоги про зміну розміру аліментів на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, тому відповідно до положень ст. 367 ЦПК України законність ухваленого в іншій частині судового рішення колегією суддів не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача, якого не було належним чином відповідно до ЦПК України повідомлено про розгляд справи, що підтверджується конвертами, направленими відповідачу, які повернулись до суду із відміткою поштового відділення про причини повернення «за закінчення встановленого строку зберігання»(а.с. 17, 24), чим суд порушив право відповідача брати участь у судових засіданнях, подавати відзив тощо. Апелянт у скарзі не просить скасувати рішення з підстав неналежного повідомлення про розгляд справи, а зазначає про це як підставу для подання доказів, тому апеляційний суд приймає до уваги нові докази, долучені до апеляційної скарги, які він не мав змоги подати до суду першої інстанції з об'єктивних причин.

Оскільки завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, не можна вважати помилковим подання на стадії апеляційного провадження додаткових доказів та матеріалів, які стосуються спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі є батьками трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 3, 4, 5).

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 року присуджено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в твердому грошовому розмірі по 300 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. На виконання цього рішення суд 22.12.2015 року видав виконавчий лист (а.с. 2).

Позивач звернулась із позовом про зміну розміру аліментів, що присуджені вказаним рішенням.

Ухвалюючи рішення про зміну розміру аліментів на дітей та стягнення аліментів на утримання, в тому числі, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1000 гривень, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

В апеляційній скарзі апелянт посилався на те, що він не є батьком дитини, на підтвердження чого долучив довідку, видану 20.11.2018 року Івано-Франківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції в Івано-Франківській області, згідно якої повідомлено про неможливість надання відповідачу повного витягу про народження ОСОБА_6, тому що він не являється батьком вказаної дитини, оскільки державна реєстрація проведена відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України (а.с. 47). Стверджував, що шлюб між ним та позивачем розірвано у 2003 році, на підтвердження чого надав копію свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 46).

Колегія суддів вважає, що суд помилково встановив, що відповідач є батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, що, як вважав суд, підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 02 вересня 2009 року (а.с. 5).

Відповідно до ст. 121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Положення статті 122 Сімейного кодексу України визначає походження дитини від матері та батька, які перебувають у шлюбі між собою. Зокрема, частиною першої вказаної статті передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров'я про народження дружиною дитини.

За змістом статті 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду.

Положенням статті 136 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Стаття ж 135 Сімейного кодексу України визначає правила запису про батьків дитини, якщо батьківство, материнство не встановлене. Відповідно до частини першої цієї статті при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Системний аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що запис про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України вчиняється, коли не встановлено, хто є батьком, тому очевидно, що законодавцем не передбачено можливості оспорити батьківство у такому випадку.

З метою перевірки доводів апелянта про заперечення батьківства, колегією суддів апеляційного суду на підставі клопотання представника відповідача витребувано у Івано-Франківського міського відділу ДРАЦС актовий запис №1846 від 02 вересня 2009 року про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, на підставі якого видано свідоцтво серії НОМЕР_1 (а.с. 5)

У цьому актовому записі у графі «відомості про батька» вказано ОСОБА_6» та зазначено, що підставою запису відомостей про батька є заява матері №101 від 02.09.2009 року. Крім того, у графі «для відміток» вказано, що видано витяг для виплати допомоги у зв'язку з народженням дитини згідно ч. 1 ст. 135 СКУ.

Отже, із змісту актового запису видно, що його вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України, оскільки відомості про батька внесені за заявою матері, тому відповідач не є батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, незважаючи на те, що прізвище, ім'я та по батькові відповідача та вказані у актовому записі, збігаються. Тому свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 не може виступати доказом того, що відповідач є батьком ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, відповідач, не будучи батьком дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, не зобов'язаний його утримувати, оскільки вказаний обов'язок покладається законодавством на батьків.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, задовольнивши позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів в частині зміни розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

У зв'язку з допущеними судом порушеннями норм матеріального та процесуального права, судове рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України необхідно скасувати в частині задоволення позову про зміну розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 квітня 2018 року в частині зміни розміру аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, які стягуються на підставі рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19.10.2010 р., в частині зміни розміру аліментів на утримання дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 та стягнення з ОСОБА_1 аліментів у твердому грошовому розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення повноліття відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повний текст постанови виготовлено 29 січня 2019 року.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Л.В. Василишин

І.О. Максюта