КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/965/2019
П О С Т А Н О В А

Іменем України

29 січня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Богдан І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва в складі судді Осаулова А.А., постановлену в м. Київ 20 листопада 2018 року у справі за поданням державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про примусове проникнення до житла боржника,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2018 року державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України звернувся до суду із даним поданням, просив у порядку виконання виконавчого листа № 2-16665/10, виданого 26 січня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва, надати дозвіл державному виконавцю на примусове проникнення до житла боржника, а саме квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1

Посилався на те, що на виконанні у відділі перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-16665/10, виданого Шевченківським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «ВТБ Банк» 22829678,31 грн. та судових витрат, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_1 11 грудня 2013 року державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання вимог виконавчого документа, а також винесено постанову про арешт майна боржника, яке підлягало стягненню, та оголошення заборони на його відчуження. В строк, наданий державним виконавцем для самостійного виконання рішення, а також на даний час, боржником його виконано не було. Незважаючи на неодноразові виходи державного виконавця за місцем знаходження предмета іпотеки, потрапити до квартири з метою виконання судового рішення не вдалося, вимоги державного виконавця Єпіфанцева С.В. не виконує та умисно ухиляється від виконання рішення суду.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року подання задоволено, надано дозвіл уповноваженому на виконання виконавчих дій у виконавчому провадженні № 41176175 державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на вчинення виконавчих дій щодо здійснення примусового проникнення до квартири АДРЕСА_1 що належить на праві власності боржнику ОСОБА_1

Боржник ОСОБА_1 не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року та відмовити в задоволенні подання державного виконавця в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказувала, що про існування виконавчого провадження дізналася лише 17 травня 2017 року із листа державного виконавця Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, 19 червня 2017 року нею було надано відповідь на звернення державного виконавця, в якій вона просила надіслати на свою адресу копію постанови про відкриття виконавчого провадження, яка по теперішній час їй направлена так і не була.

При цьому згідно із Законом України «Про виконавче провадження» право державного виконавця на звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього виконавчим документом зобов'язань. Для цього необхідним є встановлення факту обізнаності боржника про відкрите виконавче провадження та необхідності вчинення дій щодо виконання виконавчого документа.

Вказувала, що спірна квартира є і була місцем її постійного проживання та її сім'ї, вона підпадає під дію мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а отже виконавчий лист у виконавчому провадженні мав бути повернений стягувачу, що вона зазначила у своїй заяві, адресованій Державній виконавчій службі, однак відповіді на дану заяву нею отримано не було.

Зазначала, що Шевченківський районний суд м. Києва ухвалою від 20 листопада 2018 року грубо порушив її конституційні права на недоторканність житла. Така міра як проникнення до житла боржника, є крайньою мірою та має бути застосована державним виконавцем у виключних випадках після вичерпання всіх інших можливих способів виконання рішення, в той час як вичерпання державним виконавцем усіх способів виконання рішення з матеріалів виконавчого провадження не вбачається та в суді не доведено.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду із даним поданням, державний виконавець вказував, що наведені ним факти свідчать про умисне ухилення боржника від виконання рішення суду, і що єдиним можливим засобом виконання судового рішення є примусове проникнення до житла боржника з метою проведення його опису й арешту.

Задовольняючи подання державного виконавця про примусове проникнення до житла, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем вжито усіх можливих заходів для виконання рішення суду, однак, оскільки дії державного виконавця залишились безрезультатними, подання про примусове проникнення до предмету іпотеки є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2011 року Шевченківським районним судом м. Києва видано виконавчий лист по справі № 2-16665/10 за позовом ПАТ ВТБ Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, рішенням від 17 вересня 2010 року у якій суд стягнув із ОСОБА_1 на користь ПАТ ВТБ Банк 22829678,31 грн. та судові витрати, звернув стягнення на предмет іпотеки: нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 яка належить на праві власності ОСОБА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 126/07В від 25 грудня 2007 року на користь ПАТ ВТБ Банк (а. с. 6 - 7).

Постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Семка Б.О. від 11 грудня 2013 року відкрито виконавче провадження ВП № 41176175 на виконання даного виконавчого листа, надано боржнику 7-денний строк для самостійного виконання вимог виконавчого документа, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 що належить боржнику ОСОБА_1, в межах суми звернення 22829678,31 грн. (а. с. 8).

Крім того, постановою старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Семка Б.О. від 11 грудня 2013 року накладено арешт на майно боржника, а саме на квартиру АДРЕСА_1 в межах суми звернення 22829678,31 грн. (а. с. 9).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єктів від 06 березня 2018 року, 24 березня 2014 року зареєстровано обтяження на квартиру АДРЕСА_1 особа, майно/права якої обтяжуються - ОСОБА_1, обтяжувач - Відділ примусового виконання рішень. Також 25 грудня 2007 року зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі іпотечного договору (а. с. 12).

03 листопада 2016 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. складено акт, згідно якого відсутня можливість потрапити до квартири за адресою АДРЕСА_1 з метою проведення її опису, оскільки двері квартирі зачинені, на стук ніхто не відкриває. В дверях залишено виклик боржнику з вимогою з'явитись до державного виконавця 08 листопада 2016 року (а. с. 15).

В матеріалах справи на а. с. 16 наявний виклик державного виконавця від 03 листопада 2016 року, адресований ОСОБА_1 (АДРЕСА_1), яким боржника зобов'язано з'явитись до державного виконавця 08 листопада 2016 року для надання пояснень з приводу недопуску державного виконавця до квартири.

На а. с. 10 наявна відповідь адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України у Київській області від 15 листопада 2016 року на запит Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1, згідно якого остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 із 17 червня 2008 року.

Постановою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчука Т.В. від 25 січня 2017 року призначено проведення виконавчих дій щодо опису та арешту квартири за адресою АДРЕСА_1 на 06 лютого 2017 року о 11:00, зобов'язано боржника надати доступ до квартири.

В матеріалах справи на а. с. 18 знаходиться супровідний лист від 26 січня 2017 року щодо направлення зазначеної постанови на адресу ОСОБА_1 (АДРЕСА_2).

06 лютого 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. складено акт, згідно якого виходом за адресою АДРЕСА_1 з метою опису квартири боржника встановлено, що двері квартири зачинені. На дзвінки у двері невстановлена особа чоловічої статі відмовилась відкривати двері. У зв'язку з цим провести опис не вдалось можливим (а. с. 19).

В матеріалах справи на а. с. 20 наявний виклик державного виконавця на ім?я ОСОБА_1 (адресу не зазначено) від 03 травня 2017 року, яким зобов'язано боржника з'явитись до державного виконавця 23 травня 2017 року для надання особистих пояснень з приводу ухилення від виконання рішення суду.

17 травня 2017 року ОСОБА_1 направила лист на ім'я головного державного виконавця Департаменту ДВС Відділу примусового виконання рішень Артемчука Т.В., отриманий адресатом 23 травня 2017 року, в якому повідомила, що не має жодного наміру утримуватись від вчинення встановлених Законом України «Про виконавче провадження» дій або ускладнювати виконання рішення. Зазначила, що про існування виконавчого провадження їй стало відомо в момент отримання вимоги 15 травня 2017 року, про те, що постанови про відкриття виконавчого провадження особисто не отримувала і просила її надіслати на свою адресу (а. с. 21).

В матеріалах справи на а. с. 22 наявний виклик державного виконавця від 06 червня 2017 року, адресований ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), яким боржника зобов'язано з'явитись до державного виконавця 20 червня 2017 року для надання пояснень з приводу недопуску державного виконавця до квартири.

19 червня 2017 року ОСОБА_1 склала пояснення на ім'я головного державного виконавця Департаменту ДВС Відділу примусового виконання рішень Артемчука Т.В., в якому зазначила, що на підставі ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий лист мав бути повернутий стягувачу, та повідомила, що постанова про відкриття виконавчого провадження їй дотепер надіслана не була. Крім того, нею направлено клопотання про повернення стягувачу виконавчого листа (а. с. 23 - 26).

20 червня 2017 року головним державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Артемчуком Т.В. складено акт, згідно якого за викликом державного виконавця від 06 червня 2017 року з'явився представник боржника адвокат ОСОБА_6 та надав письмові пояснення ОСОБА_1 від 19 червня 2017 року (а. с. 27).

В матеріалах справи на а. с. 28 - 30 наявний виклик державного виконавця від 14 грудня 2017 року, адресований ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), яким боржника зобов'язано 27 грудня 2017 року бути за адресою АДРЕСА_1 для належного виконання рішення суду, а також фіскальний чек щодо відправлення рекомендованого повідомлення.

27 грудня 2017 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. складено акт, згідно якого виходом за адресою АДРЕСА_1 двері державному виконавцю ніхто не відчинив (а. с. 31).

В матеріалах справи на а. с. 32 - 33 наявний виклик державного виконавця від 13 серпня 2018 року, адресований ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), яким боржника зобов'язано 30 серпня 2018 року бути за адресою АДРЕСА_1 для належного виконання рішення суду, а також фіскальний чек щодо відправлення рекомендованого повідомлення.

30 серпня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. складено акт, згідно якого виходом за адресою АДРЕСА_1 двері державному виконавцю ніхто не відчинив. Боржнику в дверях залишено виклик державного виконавця (а. с. 34).

В матеріалах справи на а. с. 35 - 37 наявний виклик державного виконавця від 04 вересня 2018 року, адресований ОСОБА_1 (АДРЕСА_2), яким боржника зобов'язано 19 вересня 2018 року бути за адресою АДРЕСА_1 для належного виконання рішення суду, а також фіскальний чек щодо відправлення рекомендованого повідомлення.

19 вересня 2018 року державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенком В.А. складено акт, згідно якого виходом за адресою АДРЕСА_1 двері державному виконавцю ніхто не відчинив. Боржнику в дверях залишено виклик державного виконавця (а. с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця. Суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов'язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; роз'яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов'язки.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення. Примусове проникнення на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень у зв'язку з примусовим виконанням рішення суду про виселення боржника та вселення стягувача і рішення про усунення перешкод у користуванні приміщенням (житлом) здійснюється виключно на підставі такого рішення суду.

Відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» копії постанов виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження) доводяться виконавцем до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам простим поштовим відправленням або доставляються кур'єром, крім постанов про відкриття виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу, повідомлення стягувачу про повернення виконавчого документа без прийняття до виконання, постанов, передбачених пунктами 1-4 частини дев'ятої статті 71 цього Закону, які надсилаються рекомендованим поштовим відправленням. Боржник вважається повідомленим про початок примусового виконання рішень, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Аналогічні вимоги встановлені ст. ст. 11, 31 Закону України «Про виконавче провадження» у редакції, яка діяла на момент відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій.

Недоторканність житла є однією з конституційних гарантій громадян. Як зазначено у ст. 30 Конституції України, не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Статтею 311 ЦК передбачено право на недоторканність житла. У частинах 1, 2 ст. 311 ЦК зазначено, що житло фізичної особи є недоторканним. Проникнення до житла чи до іншого володіння фізичної особи, проведення у ньому огляду чи обшуку може відбутися лише за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року.

Зазначені міжнародні акти згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до ст. 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод1950 року, п. 1 ст. 17 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла.

Відповідно до п. 2 ст. 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст. 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року при здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання та поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві.

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Одним із судових рішень, що допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, є ухвала суду про примусове проникнення до житла під час виконання судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб).

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу державного виконавця до цього житла чи іншого володіння особи та ухилення його від виконання судового рішення.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Судом встановлено, що боржнику відомо про необхідність явки до державного виконавця, але виклики вона не з'являлась, а надавала письмові заперечення щодо дій державного виконавця.

Разом із тим, судом першої інстанції не взято до уваги, що в матеріалах справи відсутні докази надіслання боржнику постанови про відкриття виконавчого провадження, а отже, що вона відповідно до ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» не вважається повідомленою про початок примусового виконання рішення.

Як вбачається із письмових пояснень ОСОБА_1 на ім'я державного виконавця, нею не було отримано постанови про відкриття виконавчого провадження, заявлено клопотання про направлення на її адресу такої постанови, однак доказів задоволення вказаного клопотання та направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем надано не було.

Так, відсутні в матеріалах справи і докази про ухилення боржника від примусового виконання, оскільки державним виконавцем не надано доказів про направлення боржнику відповідних процесуальних документів із дотриманням вимог закону та отримання відповідно їх боржником.

Виходячи із вищевикладеного, доводи державного виконавця щодо умисного ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду є необґрунтованими, а висновки суду першої інстанції щодо вжиття державним виконавцем усіх можливих заходів для виконання рішення суду - помилковими та такими, що не відповідають обставинам справи.

Крім того, з урахуванням принципу недоторканності житла, державним виконавцем не зазначено мети і не обґрунтовано необхідності проникнення до житла ОСОБА_1

З огляду на викладене, оскаржувана ухвала як така, що не ґрунтується на законі, підлягає скасуванню з прийняттям судом апеляційної інстанції постанови про відмову у задоволенні подання про примусове проникнення до житла.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України - скасуванню, оскільки постановлена за недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, та порушенням норм процесуального права, із прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні подання про примусове проникнення до житла.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року скасувати і прийняти нову постанову, якою в задоволенні подання державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту Державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Яковенко В.А. про примусове проникнення до житла боржника - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.