печерський районний суд міста києва
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2019 року Печерським районним судом м. Києва

у складі: головуючого судді Козлова Р.Ю.

за участю секретаря Іваненка С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Київ в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів,

ВИРІШИВ:

Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Нижегородського районного суду Автономної Республіки Крим від 18.06.2003 р. № 2-2729 про стягнення аліментів з Відповідача - ОСОБА_2 на користь Позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. У зв`язку з ухиленням від сплати Відповідачем аліментів, станом на серпень 2018 року утворилась заборгованість розмір, якої становить 166 791,10 грн. У зв`язку з чим Позивач просить стягнути з Відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 319679,10 грн.

Ухвалою суду від 04.10.2018 у справі відкрито провадження та надано Відповідачеві строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позовну заяву, Позивачу протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення відзиву на позов подати відповідь на відзив.

На адресу суду від представника Відповідача надійшов відзив на позовну заяву в якому він просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі. В обґрунтування викладених обставин зазначає, що ніколи не відмовлявся від сплати аліментів на утримання дитини. Разом з цим зазначає, що Позивачем невірно була застосована формула обрахунку пені і якщо б розмір пені проводився з використанням даних наданих Позивачем в позові то розмір пені становив би 23581 грн. 99 коп. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Тому, дійсним розмір пені по несплаті за аліменти має становити 5248 грн. 43 коп. Відповідач також зазначає, що державний виконавець, на виконанні якого на теперішній час перебуває виконавче провадження, не прийняв до уваги довідку про те, що Відповідач з 2014 р. працевлаштований, та не вжив заходів для одержання достовірної інформації щодо доходів платника аліментів, що і призвело до неправильного нарахування аліментів. Більш того, дана заборгованість по сплаті аліментів виникла з причин, що не залежали від Відповідача, оскільки у матеріалах виконавчого провадження відсутні будь-які реквізити Позивача куди Відповідач як Боржник має надсилати аліменти. Крім того, Позивачем не було враховано, що у 2016 р. Відповідач сплатив аліментів на 8850 грн. Тобто за 2016 р. заборгованість у Відповідача по аліментам відсутня. Даний факт підтверджується розписками сина сторін, в яких він підтвердив отримання коштів від Відповідача. Також Позивач не врахувала, що у 2017 році Відповідачем було сплачено аліментів в розмірі 12 603 грн. Тобто за 2017 р. заборгованість у нього по аліментам також відсутня. Даний факт підтверджується розписками сина сторін та виписками з банків про переведення Відповідачем грошових коштів на рахунок сина. Також у своєму відзиві Відповідач заперечував проти стягнення з нього судових витрат оскільки Позивачем не було надано документальних підтверджень витрат на правову допомогу.

У відповіді на відзив, який надійшов на адресу суду 12.12.2018 Позивач зазначила, що відзив на позовну заяву не відповідає вимогам передбаченим ст. 178 ЦПК України. В обґрунтування чого зазначила, що Відповідачем не додано копій розписок про сплату аліментів, а посилання Відповідача на Інструкцію з організації примусового виконання рішень є доказом, його відмови добровільно подати заяву за місцем роботи для відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника згідно ст. 187 СК України. Тому просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалою суду від 26.11.2018 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.

В судовому засіданні, Позивач підтримала пред`явлені вимоги та просила їх задовольнити.

Відповідач та представник Відповідача просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі

Суд, заслухавши думку у часників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що Позивач звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що на виконанні у Печерському районному відділі державної виконавчої служби міста Києва перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа Нижегородського районного суду АРК від 18.06.2003 р. № 2-2729 про стягнення аліментів з Відповідача - ОСОБА_2 на користь Позивача в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно на утримання дитини до досягнення нею повноліття. Станом на серпень 2018 року утворилась заборгованість розмір, якої становить 166 791,10 грн.

У відповідності до ст. ст. 76-83 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

У своєму відзиві на позовну заяву Відповідачем та представником Відповідача в судовому засіданні не спростовано того факту, що заборгованість з аліментів за 2016 та 2017 роки відсутня. А доводи Відповідача стосовнотого, що Позивачем не було враховано, що у 2016 р. Відповідач сплатив аліментів на 8 850,00 грн., а у 2017 році Відповідачем сплачено аліментів на 12 603,00 грн., спростовуються копіями розписок наявними в матеріалах справи. Оскільки дані розписки не місять призначення платежу, а містять лише розмір грошових коштів отриманих сином сторін від Відповідача, що в свою чергу також може вказувати про наявність будь-якого іншого зобов`язання між ними аніж обов`язку щодо сплати аліментів.

Щодо посилань Відповідача з приводу неправильного розрахунку державним виконавцем заборгованості по аліментам у зв`язку з неправильним визначенням розміру заробітної плати Відповідача, яку він отримував з 2014 р. працюючи директором та головним бухгалтером за сумісництвом в МПП «Дана плюс», суд зазначає наступне.

Згідно з відповіддю Печерського РВДВС м. Києва на звернення № Л-3218 від 06.08.2018, яка міститься в матеріалах справи 16.06.2017 на адресу відділу надійшла заява Відповідача з проханням здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів згідно з додатків (копія трудової книжки та копія довідки з місця роботи МПП «Дана плюс» де Відповідач є засновником, бухгалтером та директором). Згідно з актуальних відомостей з ДФС та ПФУ Відповідач не був працевлаштований. 04.10.2017 на адресу відділу надійшла заява Відповідача згідно з якої він працевлаштувався у МПП «Дана плюс» за адресою м. Київ, вул. Предславинська, 34 (Відповідач є засновником цього підприємства). 09.10.2017 на адресу МПП «Дана плюс» направлено постанову про звернення стягнення на заробітну плату Відповідача. Стягнень згідно з постанови не проводиться.

12.02.2018 на адресу підприємства надіслано вимогу з проханням надати звіт щодо відрахувань з заробітної плати Відповідача.

03.03.2018 на адресу Відповідача АДРЕСА_2 направлено вимогу до бухгалтера МПП «Дана плюс» надати звіт щодо сум відрахувань, та попереджено про кримінальну відповідальність.

05.03.2018 виходом державного виконавця за адресою АДРЕСА_2 Відповідача не розшукано, двері ніхто не відчинив МПП «Дана плюс» не розшукано. В дверях залишено виклик. Про що складено акт державного виконавця.

Тому суд не приймає до уваги посилання Відповідача на неправильний розрахунок заборгованості по аліментам, оскільки він повністю спростовується наявними доказами у матеріалами справи. Більш того Відповідачем не надано суду розрахунково-платіжних відомостей на підставі яких він отримував дохід за свою працю в МПП «Дана плюс», як і не надано судового рішення, яким розрахунок заборгованості по аліментам визнаний необґрунтованим чи неправильним.

У відповідності до з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання дитини до досягнення нею повноліття, аліменти не сплачував, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені).

Пеня, передбачена ст. 196 СК України, нараховується за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

У відповідності до ст. 12 СК України, строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до Цивільного кодексу України. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 251 ЦК України), а згідно з правилами, регламентованими цивільним законодавством щодо закінчення строків, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. З вказаними правилами обчислення строків також кореспондуються і вимоги щодо обчислення процесуальних строків, визначені главою 6 ЦПК України.

Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства строком, з якого належить здійснювати розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, є наступний день після останнього дня місяця, в якому слід було сплатити щомісячний платіж по аліментам. Нарахування 1% неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має проводитись на суму заборгованості за місяць (щомісячного платежу) за кожен день прострочення за весь період прострочення до повного погашення боргу, або до дня звернення в суд особи, права якої порушені.

У постанові від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14.

Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 при касаційному перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів констатовано правильність застосування судом касаційної інстанції наступних норм матеріального права при вирахуванні пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та при її обчисленні в межах одного місяця.

Так, у вищевказаній постанові зазначено, що за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, від 01.06.2016 року в справі № 6-535цс16.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З урахуванням вищенаведеного, суд не погоджується з сумою розрахунку пені, наданим Позивачкою до матеріалів позову.

Позивачкою пред`явлені вимоги про стягнення пені за період з 01 квітня 2016 року по 31 липня 2018 року в сумі 319 679,10 грн., однак із методикою проведення розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату Відповідачем аліментів, суд погодитися не може, оскільки Позивач, при нарахуванні пені, використовує кількість днів (одних і тих самих днів) для нарахування заборгованості у кожному місяці. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці.

А тому, враховуючи період за який Позивач проситься суд стягнути з Відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів, судом було проведено власний розрахунок розміру неустойки згідно із вказаними нормами, який також не співпадає із розрахунком наданим Відповідачем, що в результаті склав 23 578 грн. 17 коп.

Даний розрахунок було проведено за наступною формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця у якому не сплачено аліменти / 100% х кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість = розмір неустойки.

Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати Відповідачем аліментів було визначено підсумовуванням суми неустойки за кожен місяць, у якому Відповідачем не сплачувались аліменти: Березень 2016(2091?1%?31 = 648,21) + Квітень 2016 (2057?1%?30 = 617,10) + Травень 2016 (2020?1%?31 = 626,20) + Червень 2016(2137,5?1%?30 = 641,25) + Липень 2016 (2162,25?1%?31 = 670,30) + Серпень 2016(2146,5?1%?31 = 665,42) + Вересень 2016(1513,51?1%?30 = 554,07)+ Жовтень 2016(2187,75?1%?31 = 678,20) + Листопад 2016(2252?1%?30 = 675,60) Грудень 2016(2773,50?1%?31 = 859,79) + Січень 2017 (2323?1%?31 = 720,13) + Лютий 2017 (2458?1%?28 = 688,24) + Березень 2017 (2752?1%?31 = 853,28) + Квітень 2017 (2697?1%?30 = 809,10) + Травень 2017 (2639,50?1%?31 = 818,25) + Червень 2017 (2772,75?1%?30 = 831,83) + Липень 2017 (2853?1%?31 = 884,43) + Серпень 2017 (2768,25?1%?31 = 858,16) + Вересень 2017 (2855?1%?30 = 856,73) + Жовтень 2017 (2863,5?1%?31 = 887,66) + Листопад 2017 (2910?1%?30 = 873,23) + Грудень 2017 (3508,75?1%?31 =1087,71) + Січень 2018 (2917?1%?31 = 904,27) + Лютий 2018 (3031?1%?28 = 848,68) + Березень 2018 (3347?1%?31 = 1037,57) + Квітень 2018 (3287,5?1%?30 = 986,25) + Травень 2018 (3321,50?1%?31 = 1029,67) + Червень 2018 (3388,25?1%?30 = 1016,48) + Липень 2018 (3388?1%?31 = 1050,36)= 23578,17 грн.

А відтак, на підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини Відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача пеню за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 23578,17 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В свою чергу докази, надані представником позивача, є належними та відповідають способам доказування, визначених ст.ст.76-81 ЦПК України, і є достатніми для вище приведеного висновку суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, зокрема, належать:

1) витрати по сплаті судового збору;

3) витрати на професійну правничу допомогу;

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, Позивачем понесено витрати за підготовку позовної заяви у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп.

Зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, а саме: копією квитанції № 474157 від 31.08.2918 року, в якому зазначено платником Позивачку, вартість 1000 грн. за надану послугу правничої допомоги та найменування послуги «складання позову про стягнення пені» (Том справи №1, а.с. 6).

Тому посилання представника відповідача на те, що позивачкою не доведено надання певних послуг, суд не приймає до уваги, оскільки додана до матеріалів справи копія квитанції містить інформацію про надану послугу адвокатом, яка на думку суду є співмірною із вартістю послуги наданою адвокатом.

Оскільки Позивачка згідно Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору то відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з Відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704, 80 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст.180, 181, 182, 191,192 СК України, ст.ст.12, 19, 76, 141, 263-265, 280-284 ЦПК України,-

Вирішив :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та пені за прострочення сплати аліментів - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 11 серпня 1997 року яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 23 578 грн. 17 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт НОМЕР_4 , виданий Жовтневим РВ ОМУ УМВС України в Одеській обл. 11 серпня 1997 року яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_4 ) витрати на правничу допомогу у розмірі 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Печерським РУ ГУ МВС України в м. Києві 19 червня 2002 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір у розмірі 704 гривень 80 копійок.

Повне рішення суду складено 18 липня 2019 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, або якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги (зважаючи на п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України щодо порядку подання апеляційних скарг на судові рішення).

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя