КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2019 року місто Київ

єдиний унікальний номер справи: 756/81/18

номер провадження: 22-ц/824/7196/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач), суддів: Мережко М.В., Савченка С.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року у складі судді Майбоженко А.М., у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У грудня 2017 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк», де заповнила і підписала анкету-заяву від 29 квітня 2010 року, на підставі якої банк надав їй кредитні кошти у розмірі 5 400 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач дала згоду на те, що підписана нею заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку складають між нею і банком договір про надання банківських послуг. Відповідно до пункту 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, процентами за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

У порушення умов договору та ст.ст.509, 526, 1054 ЦК України відповідач свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів за договором не виконала, внаслідок чого станом на 17 жовтня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 105 738 грн 88 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 537 грн 64 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 100 201 грн 24 коп.

З наведених підстав позивач просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у вказаному вище розмірі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором про надання банківських послуг від 29 квітня 2010 року у розмірі 105 738 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 5 537 грн 64 коп. та заборгованість по відсоткам за користування кредитом у сумі 100 201 грн 24 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 29 квітня 2010 року був укладений кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, оскільки позивачем не надано суду доказів існування між сторонами кредитних правовідносин і користування відповідачем кредитними коштами, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є доказом на підтвердження вказаних вище обставин. Вказує, що вона не підписувала ніяких документів в банку, кредитної картки не отримувала та кредитним коштами не користувалась.

Зазначає, що позивачем пропущено встановлений законом трирічний строк позовної давності, оскільки відповідно до наданого банком розрахунку, останнє часткове погашення заборгованості за договором вона здійснила 08 листопада 2013 року, а з даним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду лише у січні 2018 року. Вказує, що вона не була повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції, а тому не могла заявити про застосування строку позовної давності до ухвалення рішення.

ПАТ КБ «ПриватБанк не скористалось своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направило.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

31 травня 2019 року ОСОБА_1 через канцелярію Київського апеляційного суду подала клопотання про розгляд її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, посилаючись на те, що у даній справі необхідно встановити значний обсяг обставин і дослідити кожен доказ у судовому засіданні.

Вивчивши доводи клопотання та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу (ч.1 ст. 368 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційну скаргу, зазначену в частині першій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч.3 ст.369 ЦПК України).

Таким чином, питання повідомлення (виклику) учасників справи у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб вирішується апеляційним судом з урахуванням конкретних обставин справи.

У даній справі ціна позову становить 105 738 грн 88 коп., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , а тому апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що 29 квітня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, однак відповідач у порушення умов договору свої зобов`язання щодо своєчасного внесення платежів не виконала, внаслідок чого утворилась заборгованість у загальному розмірі 105 738 грн 88 коп., яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками, оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 263, 264 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк», де заповнила і підписала анкету-заяву від 29 квітня 2010 року, на підставі якої банк надав їй кредитні кошти у розмірі 5 400 грн 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, що стверджується копією анкети-заяви (а.с.11), розрахунком боргу (а.с.6-9) та довідкою по зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти (а.с.10).

Отже, між сторонами виникли права і обов`язки, які ґрунтуються на кредитних правовідносинах, врегульованих параграфом 2 глави 71 ЦК України «Кредит».

Відповідач ОСОБА_1 користувалась кредитними коштами та здійснювала періодичне погашення кредиту, що стверджується наданим банком розрахунком (а.с.6-9).

ОСОБА_1 не надала апеляційному суду доказів на спростування вказаного розрахунку заборгованості.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не користувалась кредитними коштами, є необґрунтованими.

Останнє погашення кредиту та процентів відповідачем відбулося 19 липня 2015 року на суму 869 грн 74 коп., після чого оплати на погашення заборгованості нею не проводились.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором станом на 17 жовтня 2017 року утворилася заборгованість у розмірі 105 738 грн 88 коп., з яких: заборгованість за кредитом у сумі 5 537 грн 64 коп. та заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 100 201 грн 24 коп.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

З огляду на вказані вимоги закону та встановлені у справі обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позичальник ОСОБА_1 користувалася отриманими кредитними коштами і не повернула їх в повному обсязі, що у свою чергу свідчить про порушення прав ПАТ КБ «ПриватБанк» як кредитора і необхідність їх захисту шляхом стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 5 537 грн 64 коп., яка виникла станом на 17 жовтня 2017 року.

Разом з тим, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування кредитом у розмірі, визначеному ПАТ КБ «ПриватБанк».

Згідно з вимогами ч.ч.1,2 ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1, які регулюють договір позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Отже, за загальним правилом, визначеним у цих правових нормах, користування грошовими коштами є оплатним у вигляді процентів, розмір яких визначається за домовленістю сторін, а за її відсутності - на рівні облікової ставки Національного банку України.

Як видно з матеріалів справи у анкеті-заяві, на підставі якої відповідач ОСОБА_1 отримала грошові кошти, не зазначено розмір процентів за користування коштами (а.с.11). Тобто, між сторонами відсутня згода щодо істотних умов договору, зокрема, розміру процентів у якості плати за користування грошовими коштами, що у свою чергу свідчить про неможливість застосування вказаного банком у розрахунку розміру процентів за користування коштами - 30,00 %, в тому числі збільшених з 01 вересня 2014 року - 34,80 %, а з 01 квітня 2015 року - 43,20 %.

За таких обставин, у зв`язку з відсутністю між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав застосувати вимоги закону, а саме, ст.ст.536, 1048 ЦК України і вирішити питання про стягнення процентів на рівні облікової ставки Національного банку України, чого не зробив, порушивши норми матеріального права.

З огляду на відсутність між сторонами домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування коштами, а також враховуючи, що користування банківськими кредитом не є безпроцентним, колегія суддів приходить до висновку, що згідно з вимогами ст.ст.536, 1048 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь банку проценти за користування позичальником ОСОБА_1 кредитними коштами в розмірі 4 652 грн 90 коп., виходячи із розміру боргу 5 537 грн 60 коп., часу його виникнення згідно розрахунку банку з 29 квітня 2010 року і по 17 жовтня 2017 року (згідно позовних вимог) з урахуванням облікових ставок Національного банку України, які діяли в цей період.

Доводи позову ПАТ КБ «ПриватБанк», з якими погодився суд першої інстанції, про те, що сторони досягли згоди щодо змісту договору про надання банківських послуг, який включає заяву позичальника, Умови та правила надання банківських послуг, Тарифи банку, в тому числі, досягли згоди щодо розміру процентів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з ч.1ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи наявна анкета-заява ОСОБА_1 , на підставі якої відповідач отримала грошові кошти. Дана анкета-заява заповнена лише частково. Зокрема, розділ про те за якими кредитними умовами, включаючи розмір процентів, виявила намір отримати позичальник ОСОБА_1 кредитну картку, нею не заповнено, що у свою чергу свідчить про відсутність між сторонами домовленості про умови кредитування, в тому числі домовленості про належний до сплати розмір процентів за користування кредитними коштами.

Посилання ПАТ КБ «ПриватБанк» на те, що конкретні умови кредитування, в тому числі розмір процентів, визначаються Умовами та правилами надання банківських послуг, є безпідставними, оскільки зазначені Умови не містять підпису відповідача. Доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору і що саме ці Умови мала на увазі відповідач, підписуючи анкету-заяву, банком не надано, а відтак підстави брати їх до уваги відсутні.

Саме така правова позиція сформована у постановах Верховного Суду України, зокрема: від 11 березня 2015 року у справі № 6-16цс15; від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16; від 22 березня 2017 року у справі № 6-2320цс16, де вказано про те, що Умови та правила надання банківських послуг, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2010 року у розмірі 10 190 грн 54 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 537 грн 64 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 652 грн 90 коп., а тому позов ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню частково.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України, не заслуговують на увагу з таких підстав.

Згідно з положеннями ст.ст. 257, 258 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється у три роки. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Частиною 3 ст.267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особоюдії, що свідчить про визнання нею боргу.

Встановлено, що останнє погашення кредиту та процентів відповідач здійснила 19 липня 2015 року на суму 869 грн 74 коп., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.6-9).

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості 29 грудня 2017 року, тобто, в межах строку позовної давності, вставленого ст.257 ЦК України, з моменту здійснення відповідачем останнього платежу.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки суд першої інстанції у порушення вимог ст.263 ЦПК України дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову у повному обсязі, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не може бути залишене в силі та відповідно до ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» з наведених вище підстав.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Згідно з ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» за подання позову до суду сплатило судовий збір у розмірі 1 600 грн 00 коп. Оскільки колегія суддів ухвалює нове рішення і частково задовольняє позов ПАТ КБ «ПриватБанк», то понесені позивачем витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 154 грн 20 коп.

Згідно з ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд Київської області у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 12 квітня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 29 квітня 2010 року у розмірі 10 190 грн 54 коп., яка складається із: заборгованості по тілу кредиту у розмірі 5 537 грн 64 коп. та заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 4 652 грн 90 коп.

У задоволенні решти позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 154 грн 20 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді