ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 грудня 2019 року

м. Харків

справа № 638/9442/16-ц

провадження № 22-ц/818/5656/19

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач - Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна,

відповідач - ОСОБА_1 , ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року, постановлене під головуванням судді Штих Т.В., в залі суду в місті Харкові, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» суму заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року, яка станом на 04.05.2016 року становить 205 604,57 грн., а також стягнуто пропорційно в рівних частинах з відповідачів на користь позивача суму сплаченого судового збору у розмірі 3 084,07 грн., тобто по 1 542 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, судові витрати покласти на позивача.

Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; вказує, що термін дії кредитного договору закінчився 01 березня 2013 року, пролонгації договору не було. Пунктом 7.3. кредитного договору передбачено, що строк позовної давності сторони збільшили до 10 років, проте апелянт вважає, що вказаний пункт не є складовою частиною укладеного договору, оскільки без окремого підпису позичальника під документом, який збільшує строк позовної давності, Банк не має права стягувати борг та забезпечення, якщо минув строк більше 3 років, а для пені та штрафів - більше року. Крім того відповідачка зазначає, що порука у спірних правовідносинах припинилася, оскільки кредитор не пред`явив вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 зазначає, що умови кредитного договору від 04.03.2008 року містять несправедливі умови, наявний дисбаланс нарахування відсотків та тіла кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року скасовано в частині стягнення на користь позивача в солідарному порядку з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року, яка станом на 04.05.2016 року становить 205 604,57 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено. З ОСОБА_1 на користь позивача стягнуто судовий збір у розмірі 3 084,07 грн. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 09 жовтня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 21 червня 2017 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Зазначено, що положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Фактичні обставини щодо наявності кредитної заборгованості та її розміру, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, то оскаржуване судове рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 417 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що зобов`язання за кредитним договором від 04.03.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконані, тому наявні підстави для солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором як з боржника, так і з поручителя, у розмірі 205 604,57 грн., з урахуванням того, що підстави для припинення поруки ОСОБА_2 відсутні.

Проте такі висновки суду першої інстанції не в повній мірі відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, що 04 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 (позичальником), та ОСОБА_2 (поручителем) був укладений договір «Автопакет» (а.с.10-13).

Відповідно до пункту 1.1. вказаного договору, Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, грошові кошти у розмірі 11 881, 18 доларів США.

За змістом вказаного договору убачається, що Банк відкрив ОСОБА_1 кредитну лінію, для покриття витрат страхувальника за страхові платежі з лімітом 617,82 доларів США. Строк, на який позичальнику надано кредит встановлено до 01 березня 2013 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14,6 % річних (пункти 1.1.3., 1.1.4. вказаного договору).

Пунктом 3.3.1 договору сторони погодили, що позичальник повертає кредит та сплачує передбачені цим договором платежі шляхом внесення готівки через касу банку на поточний рахунок або шляхом здійснення безготівкового перерахування на рахунок банку мінімального необхідного платежу у розмірі 281, 99 доларів США.

Згідно із пунктом 2.2.3 вказаного договору позичальник повинен вносити мінімально необхідний платіж щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором.

На забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_2 виступила поручителем. Відповідно до пункту 3.2.2 вказаного кредитного договору, вона відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник, у солідарному порядку (а.с.11).

Відповідно до пункту 5.1 договору, у разі прострочення позичальником строку сплати мінімальних необхідних платежів по погашенню кредиту/кредитної лінії, позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що підлягала на час виникнення заборгованості, за кожен день прострочення.

Згідно із пунктом 5.2. вказаного договору, у разі порушення позичальником вимог пунктів 4.3.1, 4.3.2, 4.3.7., 4.3.9., 4.3.10 цього договору, позичальник зобов`язаний сплатити банку штраф у розмірі 10 % від суми кредиту, визначеної у пункті 1.1 цього договору за кожен випадок.

Відповідно до п.7.3. Договору, сторони, керуючись ст. 259 ЦК України, дійшли згоди збільшити строк позовної давності до десяти років.

З розрахунку заборгованості клієнта ОСОБА_1 за договором від 04.03.2008 року убачається, що станом на 04 травня 2016 року заборгованість за вказаним договором складає 205 604,57 грн., з яких:

-107 576,12 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена;

-21 370,62 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена;

-46 716,18 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

-29 941,65 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору.

05 лютого 2015 року, постановою Національного банку України № 83, ПАТ КБ «Надра» віднесено до категорії неплатоспроможних і рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 26, розпочато з 06 лютого 2015 року, процедуру виведення ПАТ КБ «Надра» з ринку, шляхом запровадження тимчасової адміністрації, строком на три місяці по 05 травня 2015 року включно, з наступним продовження здійснення тимчасової адміністрації до 05 червня 2016 року включно.

04 червня 2015 року головою Національного банку України прийнято постанову № 356 про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ КБ «Надра». 05 червня 2015 року виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняла рішення № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначила уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку - Стрюкову І. О. на один рік, з 05 червня 2015 року по 04 червня 2016 року включно. Одночасно з прийняттям цього рішення, припинено здійснення тимчасової адміністрації з 05 червня 2015 року. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 616 від 28 квітня 2016 року, продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та делегування повноважень ліквідатора, строком на два роки, по 04 червня 2018 року включно (а.с.7-9).

Як на підставу позовних вимог, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна, посилалася на те, що зобов`язання за кредитним договором від 04.03.2008 року належним чином не виконані. Тому наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за вказаним договором у розмірі 205 604,57 грн.

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Статтями 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Матеріали справи свідчать про те, що зобов`язання за кредитним договором від 04.03.2008 року ОСОБА_1 належним чином не виконане (а.с.5-9).

Посилання ОСОБА_2 на те, що порука у спірних правовідносинах припинилася, оскільки кредитор не пред`явив вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, - не приймаються до уваги, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється, якщо після настання строку виконання зобов`язання кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником або поручителем. Порука припиняється у разі переведення боргу на іншу особу, якщо поручитель не поручився за нового боржника. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З матеріалів справи убачається, що договором «Автопакет» від 04.03.2008 року, укладеним між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», ОСОБА_1 (позичальником), та ОСОБА_2 (поручителем), передбачено, що строк, на який позичальнику надано кредит, встановлено до 01 березня 2013 року (п.1.2.4 Договору).

Крім установлення строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.

Зокрема, позичальник повинен вносити мінімально необхідний платіж щомісячно до 18 числа поточного місяця, а банк здійснює списання з поточного рахунку на рахунок погашення заборгованості до 20 числа поточного місяця. У випадку, коли позичальник до 18 числа поточного місяця не вніс (повністю або частково) суми мінімально необхідних платежів, внаслідок чого станом на 20 число поточного місяця не була погашена заборгованість позичальника банк, починаючи з 21 числа поточного місяця, застосовує до позичальника штрафні санкції, передбачені цим договором (п. 2.2.3 договору).

Пунктом 8.5. Договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання сторонами та діє до повного виконання зобов`язань.

Тобто, відповідно до умов кредитного договору, порука припиняється з припиненням зобов`язання, що забезпечується нею.

Судом встановлено, що за договором «Автопакет» від 04.03.2008 року заборгованість за основним зобов`язанням не погашена.

Відповідно до пункту 3.2.2 вказаного договору, поручитель ОСОБА_2 відповідає перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник, у солідарному порядку.

Згідно з п.3.2.1. Договору, поручитель зобов`язується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником зобов`язань за кредитним договором від 04 березня 2008 року. Отже, зобов`язання, яке було забезпечене порукою є зобов`язанням до повного погашення заборгованості за кредитом.

Враховуючи те, що основне зобов`язання за кредитним договором, не виконане, що сторони не оспорюють, суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку про те, що відсутні підстави для припинення поруки ОСОБА_2 .

Висновок суду першої інстанції про наявність підстав для солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Разом з тим колегія суддів не може погодитись із розміром стягнутої заборгованості, виходячи з наступного.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, Уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна, посилалася на те, що станом на 04 травня 2016 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним договором складає 205 604,57 грн., з яких:

-107 576,12 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена;

-21 370,62 грн. - заборгованість за відсотками, в тому числі прострочена;

-46 716,18 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

-29 941,65 грн. - штраф за порушення умов кредитного договору.

Проте, укладаючи договір «Автопакет» від 04.03.2008 року, сторони договору погодили, що Банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності, грошові кошти. Строк, на який позичальнику надано кредит, встановлено до 01 березня 2013 року (п.1.2.4 Договору).

Відповідно статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Така правова позиція наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі N 444/9519/12, провадження N 14-10цс18.

Колегія суддів вважає, що заборгованість по процентам за користування кредитом підлягає стягненню лише по 01 березня 2013 року, оскільки сторонами погоджено, що строк, на який позичальнику надано кредит, встановлено до 01 березня 2013 року (п.1.2.4 Договору).

Під час розгляду апеляційної скарги, 02 грудня 2019 року на електронну адресу суду представник позивача направив розрахунок заборгованості клієнта ОСОБА_1 за договором від 04.03.2008 року. У вказаному розрахунку зазначено, що загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становить 4 046,13 доларів США, що еквівалентно 101 966,14 грн., з яких:

-2 858,01 доларів США - заборгованість за кредитом у тому числі прострочена;

-1 188,12 доларів США - штраф за порушення умов кредитного договору.

При цьому позивач виходив із курсу долару США - 25,200907 грн.

Згідно зі ст.192 ЦК законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (ч. 1 та ч. 3 ст.533 ЦК).

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК, якщо в зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Станом на день ухвалення рішення, 03.12.2019 року, НБУ встановив офіційний курс валюти: 100 доларів США - 2395,7354 грн.

Таким чином 4 046,13 доларів США, згідно вказаного курсу НБУ еквівалентно 96 904,81 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що наявні підстави для стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором від 04.03.2008 року у розмірі 4 046,13 доларів США, що станом на 03.12.2019 року еквівалентно 96 904,81 грн., з яких: 2 858,01 доларів США - заборгованість за кредитом та 1 188,12 доларів США - штраф.

Доводи поручителя про те, що відсутні підстави для задоволення позову через сплив строків давності, оскільки термін дії кредитного договору закінчився 01 березня 2013 року, а пролонгації договору не було, тому Банк не має права стягувати борг та забезпечення, якщо минув строк більше 3 років, а для пені та штрафів - більше року, - спростовують наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому частина ст. 259 ЦК України визначає, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

З матеріалів справи убачається, що пунктом 7.3. договору від 04.03.2008 року сторони дійшли згоди збільшити строк позовної давності до 10 років.

Проте апелянт вважає, що вказаний пункт не є складовою частиною укладеного договору, оскільки без окремого підпису позичальника під документом, який збільшує строк позовної давності, вказаний пункт договору є недійсним.

Посилання відповідачки на правову позицію, яка викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі № 6-16цс15 про необхідність за домовленістю сторін укладення письмового договору для збільшення позовної давності, встановленої законом, - є безпідставною, оскільки в ній не вказано про необхідність для цього укладати окремий договір, якщо домовленість про збільшення позовної давності підписана сторонами в тексті основного договору, що в цілому відповідає нормі ч. 1 ст. 259 ЦК України.

Згідно розрахунку заборгованості, наданого позивачем, заборгованість за кредитним договором ОСОБА_1 розрахована в межах строку позовної давності, погодженою сторонами договірних правовідносин.

Посилання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що умови кредитного договору від 04.03.2008 року містять несправедливі умови, наявний дисбаланс нарахування відсотків та тіла кредиту, - спростовуються матеріалами справи.

Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Належних та допустимих доказів на спростування розрахунку заборгованості за кредитним договором відповідачкою суду не надано.

Крім того вимог про визнання цього договору в цілому або його частин недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав, відповідачі не заявляли.

Доводи апеляційної та касаційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вказаного рішення суду слід змінити, наявні підстави для часткового задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріали справи свідчать про те, що позовні вимоги задоволено на 47% (з 20 5604,57 грн. до 96 904,81 грн.). При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 084,07 грн. (а.с.22-а). Тому з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 449,50 грн. (47% від 3084,07 грн.), тобто по 724,75 грн. з кожного.

Разом з тим при подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 було сплачено судовий збір у розмірі 3 392,48 грн. (а.с.95). При подачі касаційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3 392,48 грн. судового збору (а.с.195).

Вимоги апеляційної та касаційної скарги задоволено на 53%. Тому з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 слід стягнути судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 798,01 грн. (53% від 3 392,48 грн.), а також з позивача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 798,01 грн. (53% від 3 392,48 грн.).

Керуючись ст. 367, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 грудня 2016 року - змінити.

Позовні вимоги Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» Стрюкової Ірини Олександрівни до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 солідарно на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором від 04.03.2008 року у розмірі 4 046,13 доларів США, що станом на 03.12.2019 року еквівалентно 96 904,81 грн., з яких: 2 858,01 доларів США - заборгованість за кредитом та 1 188,12 доларів США - штраф.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 1 449,50 грн., тобто по 724,75 грн. з кожного.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, у розмірі 1 798,01 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_1 судовий збір, сплачений за подання касаційної скарги, у розмірі 1 798,01 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук