Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2019 Справа №607/19346/19

місто Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого - судді Герчаківської О.Я.,

з участю секретаря судового засідання Лобач І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовомОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , станом на 21 серпня 2017 року рахується за ОСОБА_3 . 30 жовтня 1997 року бабуся позивача ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_9, за реєстром №67, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 вона заповіла в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Таким чином, спадкоємцями за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 є позивач ОСОБА_1 (ОСОБА_1 ) та відповідач ОСОБА_2 17 травня 2017 року Тернопільською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за №212/2017 після смерті ОСОБА_3 , за заявою ОСОБА_2 про небажання спадкування. Інші спадкоємці по закону та які б мали обов`язкову частку у спадщині відсутні. Позивач звернулась до державного нотаріуса Тернопільського районного нотаріального округу Осадчук В.Ю. для оформлення права власності на спадкове майно, однак із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що існують розбіжності в документах - у заповіті житловий будинок зазначено за №65, а в довідці з сільської ради та інших документах житловий будинок зазначено за №92, а також відсутні правовстановлюючий документ та державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок. Даною постановою ОСОБА_1 відмовлено у вчинені нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

З урахуванням викладеного позивач просить суд визнати за нею право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує, просить ухвалити рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує відносно задоволення позову.

За вказаних обставин, з підстав передбачених ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, розглянувши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , про що 08 лютого 2000 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільській області видано свідоцтво про смерть серія НОМЕР_1 та складено відповідний актовий запис за №8.

За життя, 30 жовтня 1997 року ОСОБА_3 склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_9 за реєстром №65, згідно якого належний їй житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в АДРЕСА_1 вона заповіла в рівних частинах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Після реєстрації шлюбу із ОСОБА_8 ОСОБА_1 змінила прізвище на « ОСОБА_1 », про що свідчить свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2 , видане 05 травня 2011 року Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

З інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна № 291 від 22 березня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, слідує, що в будинковолодінні АДРЕСА_1 самочинних добудов та перепланувань не виявлено.

Відповідно до інформаційної довідки № 292 від 22 березня 2017 року, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації, за матеріалами бюро станом на 01 січня 2013 року державна реєстрація житлового будинку АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в бюро не проведена.

Згідно довідки Великоглибочецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 1325 від 21 серпня 2019 року, будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1, за наявними даними сільської ради рахується за померлою ОСОБА_3 . ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . У будинковолодінні на день її смерті разом з нею проживали: ОСОБА_6 - син, ОСОБА_7 - невістка, ОСОБА_5 - внучка, ОСОБА_1 - внучка.

Зі змісту довідки № 940 від 24 жовтня 2019 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , рахується за померлою ОСОБА_3 . На момент складання заповіту померлою ОСОБА_3 за реєстровим № 67 від 30 жовтня 1997 року на ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах, помилково було вказано номер будинку по АДРЕСА_1 , колишнім секретарем Великоглибочецької сільської ради - ОСОБА_9 , оскільки вірна адреса даного житлового будинку - АДРЕСА_1 .

Як слідує з довідки № 960 від 04 листопада 2019 року, виданої Білецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, житловий будинок зі всіма господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в АДРЕСА_1 , рахується за померлою ОСОБА_3 . Хто був членом колгоспного двору сільська рада вказати не може у зв`язку з тим, що погосподарські книги з 01 січня 1985 року по 01 січня 1996 року не велися через те, що село Великий Глибочок було в цей період селищем міського типу.

Згідно Витягу з по господарської книги № 6 за 1996-2000 роки по Веикоглибочецькій сільській раді ОСОБА_3 вказана головою господарства. Інформація про інших членів колгоспного двору відсутня.

У відповідності до листа Архівного відділу Тернопільської районної державної адміністрації № 12-06/02/614 від 13 листопада 2019 року, погосподарські книги села Великий Глибочок Тернопільського району в архівний відділ районної державної адміністрації на державне зберігання не передавалися.

Згідно технічного паспорта, виготовленого Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації станом на 21 березня 2017 року, житловий будинок АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку літ. «А», загальною площею 74,3 кв. м. в тому числі житловою площі 38,7 кв. м., хліва літ. «Б», літньої кухня літ. «В», гаража літ. «Г», криниці літ. «К».

Спадкоємцями цього будинковолодіння за заповітом, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , є позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 .

Відповідач ОСОБА_2 відмовилася від свого права на спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 .

Чоловік ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_3 , видане Великоглибочецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1195/02-14 від 18 травня 2017 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки існують розбіжності в документах - у заповіті житловий будинок зазначено за №65, а в довідці з сільської ради та інших документах житловий будинок зазначено за №92, а також відсутні правовстановлюючий документи та державна реєстрація права власності на вищевказаний будинок.

Відтак, проаналізувавши вищенаведене, суд приходить до висновку, що до виниклих правовідносин слід застосувати наступні норми матеріального права.

Пунктом 1 Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі ЦК УРСР).

Статтею 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом.

Змістом ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року передбачено дії, що свідчать про прийняття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті баби ОСОБА_3 , яка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, однак у зв`язку з розбіжностями у документах, а також у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та державної реєстрації права власності на вищевказаний будинок, позбавлена можливості оформити свої права на спадкове майно, а тому звернулася з відповідним позовом до суду.

В судовому засіданні з`ясовано, що будинковолодіння, яке знаходиться в АДРЕСА_1 , рахується за померлою ОСОБА_3 . На момент складання заповіту померлою ОСОБА_3 за реєстровим № 67 від 30 жовтня 1997 року помилково було вказано номер будинку по АДРЕСА_1 , оскільки вірна адреса даного житлового будинку - АДРЕСА_1 .

Тобто, у зв`язку з тим, що державна реєстрація права власності на будинковолодіння за вищевказаною адресою спадкодавцем ОСОБА_3 не проведена (виникнення права власності на будинки не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України 2004 року та Законом від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»), та через відсутність свідоцтва про право власності на це майно, нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а тому спадкоємець звернулася до суду з позовом про визнання за ним права власності на спадкове майно.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За вказаних вище обставин, суд, дослідивши та оцінивши письмові докази по справі, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і такими, що не порушують прав інших осіб та підлягають задоволенню у повному обсязі, а тому за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 328, 346, 392, 1217, 1218, 1261 ЦК України, ст.ст. 2, 4, 12, 13, 76-78, 83, 206, 258-268, 273, 352-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач: ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання, АДРЕСА_3 .

Головуючий суддяО. Я. Герчаківська