Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 520/17950/13-ц

провадження № 61-44362св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Бурлакова С. Ю., Коротуна В. М.,

учасники справи:

позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

представники позивача: Муха Павло Валерійович, Єфременко Тетяна Валеріївна , Тавровський Сергій Григорович , Крупка Олена Олександрівна ,

відповідач-1 - ОСОБА_4 ,

представник відповідача-1 - адвокат Форманюк Олена Миколаївна,

відповідач-2 - Державна реєстраційна служба України,

представник відповідача-2 - Болбот Катерина Юріївна,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на постанову апеляційного суду Одеської області у складі колегії суддів: Таварткіладзе О. М., Заїкіна А. П., Погорєлової С. О. від 21 серпня 2018 року,

ВСТАНОВИВ:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 , Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, усунення перешкод у здійсненні права власності, виселення з квартири.

Позовна заява мотивована тим, що 11 жовтня 2007 року з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту від 11 жовтня 2007 року № 0, укладеним між ОСОБА_4 та акціонерним комерційно-інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), право вимоги за яким на підставі договору купівлі-продажу від 08 грудня 2011 року перейшло до ПАТ «Дельта Банк», між сторонами укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 36,6 кв. м. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, виникла заборгованість у сумі 95 196,31 дол. США, у рахунок погашення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі ПАТ «Дельта Банк» вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності. Також просив зобов`язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на іпотечну квартиру за ПАТ «Дельта Банк»; припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_4 на квартиру; припинити право користування житловим приміщенням усіх мешканців, які проживають та зареєстровані за адресою: АДРЕСА_2 ; виселити з указаної квартири ОСОБА_4 та усіх інших мешканців, які проживають і зареєстровані за вказаною адресою.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2014 року позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково.

У рахунок виконання основного зобов`язання щодо оплати заборгованості у сумі 95 196,31 дол. США, що згідно курсу НБУ на день ухваленні рішення складає 1 130 779,85 грн, за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 11 жовтня 2007 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 , звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 36,6 кв. м, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі іпотечного договору № б/н від 11 жовтня 2007 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 .

Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_4 , в тому числі право володіння, користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 36,6 кв. м. Виселено іпотекодавця ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1 .

У решті позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що іпотечним договором передбачено право іпотекодержателя на набуття у власність предмета іпотеки в разі порушення боржником умов кредитного договору. Оскільки відповідач порушив умови кредитного договору, то наявні правові підстави для визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2014 року скасовано. У задоволені позову ПАТ «Дельта Банк» відмовлено.

Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_4 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що обраний позивачем спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за іпотекодержателем права власності на іпотечне майно є позасудовим способом захисту, тому не підлягають задоволенню і похідні від нього вимоги про припинення права власності іпотекодавця на іпотечну квартиру та виселення з неї.

Узагальнені доводи касаційної скарги

ПАТ «Дельта Банк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції не з`ясував всіх фактичних обставин справи; не врахував, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, якщо такий спосіб передбачено договором. Оскільки законом передбачена можливість передачі предмета іпотеки банку в разі невиконання умов кредитного та іпотечного договорів, то обраний позивачем спосіб забезпечення виконання кредитного договору був обумовлений сторонами при укладанні договору іпотеки, тому позивач мав можливість задовольнити свої вимоги шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Крім того, стягнутий розмір витрат на правову допомогу є не доведеним, розмір наданих послуг є не співмірним складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт.

Узагальнені доводи відзиву на касаційну скаргу

ОСОБА_4 подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, у якому, посилаючись на безпідставність доводів касаційної скарги та законність і обґрунтованість постановленої у справі постанови апеляційного суду, просить касаційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 28 вересня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 520/17950/13-ц з Київського районного суду м. Одеси.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Суд установив, що 11 жовтня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у сумі 85 000 дол. США, зі сплатою 10,50 % річних за користування кредитом, із кінцевим терміном повернення до 11 жовтня 2028 року.

Цього ж дня, на забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, згідно умов якого відповідач передав в іпотеку банку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 62,2 кв. м, житловою площею 36,6 кв. м.

08 грудня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу право вимоги ПАТ «УкрСиббанк» за вказаними кредитним договором перейшло до ПАТ «Дельта Банк».

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником боргових зобов`язань за кредитним договором від 11 жовтня 2007 року № 0, банк звернувся до суду з указаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності на іпотечну квартиру, припинення права власності відповідача на вказане майно та виселення зі спірного майна.

2.Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Умовами договору іпотеки сторони узгодили, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: або за рішенням суду; або за виконавчим написом нотаріуса; або на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя; або за договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержател (пункт 4.2. іпотечного договору).

У пункті 5.1. сторони досягли згоди про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, яке здійснюється відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя. Що міститься в цьому договорі. Іпотекодержатель самостійно визначає один з наступних способів звернення стягнення на предмет іпотеки:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

Тобто сторони, підписавши іпотечний договір, обумовили всі його умови, у тому числі питання щодо позасудового врегулювання спору і не передбачили можливості звернення до суду іпотекодержателя з позовом про визнання за ним права власності на предмет іпотеки. Такого не передбачає й Закон України «Про іпотеку».

У статті 12 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Стаття 33 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Тобто законом передбачено чітко визначені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання чи неналежного виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання.

Згідно зі статтею 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:

- передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Отже, сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя чи застереження в іпотечному договорі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому необхідно врахувати, що стаття 37 Закону України «Про іпотеку» не містить можливості визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем за рішенням суду.

Відповідно до цієї статті іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Разом із тим у частині першій статті 38 згаданого Закону право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві може бути передбачено в рішенні суду або договорі про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідному застереженні в іпотечному договорі).

Статтею 18 вказаного Закону передбачений порядок проведення державної реєстрації прав.

За змістом вказаних вище норм Закону України «Про іпотеку» для реалізації іпотекодержателем позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за загальним правилом необхідні тільки воля та вчинення дій з боку іпотекодержателя, якщо договором не передбачено іншого порядку.

При цьому позивач не позбавлений відповідно до статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можливості звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в інший спосіб, ніж визнання права власності на нього.

З огляду на зазначене, передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки відповідно до статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» є способом позасудового врегулювання, який здійснюється за згодою сторін без звернення до суду.

Застереження в договорі про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом визнання права власності на предмет іпотеки - це виключно позасудовий спосіб урегулювання спору, який сторони встановлюють самостійно у договорі.

З урахуванням вимог статей 328, 335, 392 ЦК України у контексті статей 36, 37 Закону України «Про іпотеку» суди не наділені повноваженнями звертати стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання право власності на нього за іпотекодержателем.

Зазначений правовий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 21 березня 2018 року у справі № 760/14438/15-ц (провадження № 14-38цс18).

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано не належний спосіб захисту, оскільки умовами іпотечного договору не передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки у судовому порядку шляхом визнання права власності на нього за іпотекодержателем.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги про те, що стягнута апеляційним судом з позивача на користь відповідача сума витрат на правничу допомога є завищеною, оскільки такі витрати відповідачем документально підтверджені.

Інші доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки зводяться до переоцінки судом доказів, що у силу вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції, були предметом дослідження у суді із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову апеляційного суду без змін.

Оскільки оскаржувану постанову апеляційного суду залишено без змін, а скаргу без задоволення, то судовий збір за подання касаційної скарги покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 21 серпня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: М. Є. Червинська

С. Ю. Бурлаков

В. М. Коротун