У Х В А Л А

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 200/16252/16ц

провадження № 61-2442ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сімоненко В. М. розглянув касаційну скаргу дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 26 грудня 2018 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Державного агентства автомобільних доріг України, Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області, дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 239 301, 43 грн.

Вказувала, що 22 травня 2016 року вона рухалась на належному їй автомобілі марки «Honda Jass», реєстраційний номер НОМЕР_1, по автодорозі загального користування Знам'янка - Луганськ - Ізварине в напрямку від м. Дніпро до м. Павлограда. Близько 14 годин 30 хвилин на 262 км + 350 м вказаної автодороги обидва ліві колеса керованого нею автомобіля потрапили в одну з численних вибоїн, які у вказаному місці автодороги були розташовані по всій ширині проїжджої частини, а тому об'їхати їх було неможливо. В зв'язку з цим шини обох лівих коліс її автомобіля були пошкоджені, внаслідок чого автомобіль спочатку розвернуло передом в бік м. Дніпро та відкинуло на узбіччя, а з узбіччя автомобіль злетів у кювет і перекинувся спочатку на лівий бік, потім на дах, потім через правий бік перекинувся на колеса і зупинився в придорожніх очеретяних хащах на відстані 6-8 метрів від проїжджої частини вказаної автодороги та на відстані не менше 50-ти метрів від місця ДТП. В салоні автомобіля разом з нею перебував її батько ОСОБА_2

Зазначала, що вона рухалась в правій смузі руху із швидкістю 70-80 км/год і вибоїни на дорозі побачила за 2-3 метри до наїзду на них. Раніше побачити вибоїни вона не могла, бо вони зливалися з асфальтовим покриттям дороги. Навіть якби вона побачила вибоїни дещо раніше, то й тоді об'їхати їх не змогла б, так як вибоїни розташовувались на всій ширині проїжджої частини дороги, мали глибину 10-20 см та діаметр до 1 метра. Ніяких попереджувальних дорожніх знаків про аварійний стан автодороги в місці ДТП не було. Гальмувати вона почала в момент потрапляння коліс автомобіля в першу вибоїну. Впевнена в тому, що причиною ДТП стали саме вказані вибоїни.

Зазначала також, що згідно висновку експертного дослідження №3106/15/16 від 26 червня 2016 року розмір матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням належного їй автомобіля, становить 239 301, 43 грн. Через два дні після вказаного ДТП вона знову їхала з м. Дніпро в м. Павлоград по вказаній дорозі і звернула увагу на те, що вибоїн, які стали причиною ДТП, вже не було, тобто вони були заасфальтовані.

Посилаючись на вказані обставини, просила стягнути з відповідачів солідарно на її користь матеріальну шкоду у розмірі 239 301, 43 грн., судові витрати в розмірі 8793, 2 грн.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2017 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного судувід 26 грудня 2018 року, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто солідарно із Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та з дочірнього підприємства «Дніпропетровський облавтодор» ВАТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» на користь ОСОБА_1 спільно спричинену ними пошкодженням автомобіля матеріальну шкоду в розмірі 239 301, 2 грн. та з кожного стягнуто судові витрати.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що винні дії Служби автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" у формі бездіяльності як щодо забезпечення на вказаній ділянці автодороги безпечних для руху умов, так і щодо обмеження швидкості руху на вказаній аварійній ділянці шляхом встановлення попереджувальних дорожніх знаків, знаходяться в прямому причинному зв'язку з настанням ДТП та спричиненням матеріальної шкоди автомобілю позивача ОСОБА_1, яку Служба автомобільних доріг у Дніпропетровській області та ДП "Дніпропетровський облавтодор" ВАТ "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" повинні відшкодувати в солідарному порядку.

У січні 2019 року дочірне підприємство "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного судувід 26 грудня 2018 року.

Верховний Суд, вивчивши подану касаційну скаргу та додані до неї документи, оскаржуване судове рішення, зробив висновок, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п'ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Частина перша статті 274 ЦПК України визначає, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються: малозначні справи і справи, що виникають з трудових відносин, а згідно частини другої цієї статті - може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.

Системний аналіз частини шостої статті 19, статті 274 ЦПК України дає підстави для висновку, що малозначними у цивільному процесі є, зокрема, справи незначної складності, визнані судом малозначними (за виключенням справ, які мають розглядатися тільки за правилами загального позовного провадження).

При вирішенні питання про розгляд справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує критерії, визначені в частині третій статті 274 ЦПК України, а саме: ціну позову; значення справи для сторін; обраний позивачем спосіб захисту; категорію та складність справи; обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі призначити експертизу, викликати свідків тощо; кількість сторін та інших учасників справи; чи становить розгляд справи значний суспільний інтерес; думку сторін щодо необхідності розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження.

Як вбачається з розміру сплаченого судового збору, змісту судових рішень у справі заявлено позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкодиу розмірі 239 301, 43 грн.,що менше ніж п'ятсот розмірівпрожиткового мінімуму для працездатних осіб та справа може бути визнана малозначною.

За встановленими судами обставинами справи та визначеними правовідносинами, правове регулювання та застосування норм матеріального права не представляє складності.

Суди ухвалювали рішення відповідно до усталеної судової практики, а доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки наявних у справі доказів, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції (частина перша статті 400 ЦПК України). Таким чином, за встановленими фактичними обставинами, справи та правовідносинами; правовим регулювання спору, справа не представляє значної складності, не належить до виключень із категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

За таких обставин справа як така, що не представляє значної складності, є малозначною.

Крім того, відповідно до частини першої статі 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов'язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо: справу розглянуто і вирішено неповноважним складом суду; в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави про відвід обґрунтованими; судове рішення не підписано будь-яким із суддів або підписано не тими суддями, що зазначені в судовому рішенні; судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглянула справу; справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою; судове рішення ухвалено судом з порушенням правил інстанційної або територіальної юрисдикції; суд розглянув в порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження;

У цій справі обставин, передбачених частиною четвертою статті 274, пунктом 2 частини третьої статті 389 та частиною першою статі 411 ЦПК України, за наявності яких судові рішення в малозначних справах підлягають касаційному оскарженню або обставин, за яких судове рішення підлягає обов'язковому скасуванню не встановлено.

З огляду на викладене та відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389, пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України у відкритті касаційного провадження в даній справі слід відмовити.

Керуючись пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі судді Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ :

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою дочірнього підприємства "Дніпропетровський облавтодор" відкритого акціонерного товариства "Державна акціонерна компанія "Автомобільні дороги України" на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 4 грудня 2017 року та постанову Дніпровського апеляційного судувід 26 грудня 2018 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. М. Сімоненко