Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 182/6912/15-ц

провадження № 61-26552св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,

Коротенка Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року у складі судді Кобеляцької-Шаховал І. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року у складі колегії суддів: Барильської А. П., Бондар Я. М., Зубакової В. П.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення юридичного факту, заінтересована особа - публічне акціонерне товариство «Нікопольський завод феросплавів» (далі - ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»).

Заява мотивована тим, що в період з 1967 року по 1975 рік та з 1981 року по 1986 рік ОСОБА_1 працював на Нікопольському заводі феросплавів, який в подальшому був реорганізований у ПАТ «Нікопольський завод феросплавів». За час своєї роботи він неодноразово був нагороджений за винаходи та раціоналізаторські пропозиції. За отриманий економічний ефект при використанні його винаходів № 358797 та № 453359 він отримав авторську винагороду.

В січні 1975 року він отримав винагороду в розмірі 494,00 руб., в травні

1975 року - 1 088,00 руб., в січні 1976 року - 1 621,00 руб., в серпні 1976 року - 2 752,00 руб. Цей факт підтверджується свідоцтвом про винахід із записом про розмір виплат, що посвідчені печатками та підписами посадових осіб Нікопольського заводу феросплавів.

Вказані винаходи використовуються на підприємстві ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», відповідно до Положення про винаходи, відкриття та раціоналізаторські пропозиції, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР № 584 від 23 серпня 1973 року.

ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»із заявою про видачу йому довідки щодо нарахування заробітної плати з урахуванням виплат разового характеру та авторських винагород за використання рацпропозицій та винаходів, однак, ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»відмовило йому в наданні відомостей щодо нарахування заробітної плати з урахуванням виплат разового характеру та авторських винагород за використання рацпропозицій та винаходів.

Факт відмови підтверджується листом ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»№ 10261-4017 від 16 червня 2013 року. Відновити вказані відомості він не може, оскільки єдиним місцем їх зберігання є ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», який є правонаступником Нікопольського заводу феросплавів. Через те, що ПАТ «Нікопольський завод феросплавів»відмовляється їх йому надати, пенсійний фонд невірно визначив йому розмір пенсії.

ОСОБА_1 просив встановити факт наявності в ПАТ «Нікопольський завод феросплавів» відомостей про нарахування йому заробітної плати в період з

01 січня 1975 року по 31 грудня 1976 року, з урахуванням виплат разового характеру за використання винаходів № 358797 та № 453359.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року у задоволенні заяви відмовлено.

Рішення суду мотивоване необґрунтованістю заявлених вимог, оскільки отримання заявником винагороди за винаходи та раціоналізаторські пропозиції протягом 1971 - 1976 років не заперечувалось представником

ПАТ «Нікопольський завод феросплавів», проте, відповідно до вимог законодавства України, ці відомості не можуть бути включені до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, оскільки ці винагороди отримані заявником не з фонду оплати праці підприємства, на які нараховуються страхові внески до Пенсійного Фонду України.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

19 червня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв`язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким заяву задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що заявник отримував заробітну плату у вигляді заохочувальних виплат, що повинно входити до заробітної плати та повинно бути включено у довідку відповідача про заробітну плату для обчислення пенсії, як отриманні з фонду оплати праці підприємства.

Доводи інших учасників справи:

07 листопада 2017 року ПАТ «Нікопольський завод феросплаві» через засоби поштового зв`язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, у якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 вересня 2017 року поновлено ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року. Відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області.

У жовтні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Розпорядженням від 10 червня 2019 року № 643/0/226-19 за касаційним провадженням № 61-26552св18 призначено повторний автоматизований розподіл даної судової справи.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями

від 10 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, врахувавши аргументи, наведені у запереченні на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Згідно із статтею 49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язані видати працівнику на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», що діяла на час виникнення правовідносин, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд до 01 липня 2000 року, незалежно від перерв, та за весь період страхового стажу, починаючи з

01 липня 2000 року.

Заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 01 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством (форма довідки затверджена додатком 1 до Порядку подання та оформлення документі для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року

№ 22-1 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 року за № 1566/11846), а за період страхового стажу, починаючи з 01 липня

2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.

Частиною 17 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено, що довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.

Як зазначено в пункті 1.3 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 27 січня

2004 року за № 114/8713, для оцінки розміру заробітної плати найманих працівників застосовується показник фонду оплати праці.

До фонду оплати праці включається нарахування найманим працівникам у грошовій та натуральній формі (оцінені в грошовому вираженні) за відпрацьований та невідпрацьований час, який підлягає оплаті, або за виконану роботу незалежно від джерела фінансування цих виплат.

Фонд оплати праці складається з: фонду основної заробітної плати; фонду додаткової заробітної плати; інших заохочувальних виплат.

В розділі 3 Інструкції зі статистики заробітної плати зазначено виплати, що не належать до фонду оплати праці, безпосередньо в пункті 3.14 - винагорода, що сплачується за авторським договором на створення та використання творів науки, літератури та мистецтва, крім зазначеної у пункті 2.1.3, а також винагороди за відкриття, винаходи та раціоналізаторські пропозиції та їхнє використання.

Суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні заяви, оскільки винагороди за винаходи та раціоналізаторські пропозиції не можуть бути включені до довідки про заробітну плату для обчислення пенсії, так як ці винагороди отримані заявником не з фонду оплати праці підприємства, на які нараховуються страхові внески до Пенсійного Фонду України.

Щодо доводів касаційної скарги:

Доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій, якими у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів, що відповідно до приписів статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року- без змін, оскільки підстави для скасування судових рішень відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко