Ухвала

30 січня 2019 року

м. Київ

справа №405/8608/13-ц

провадження №61-42520ск18

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Висоцької В. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на ухвалу Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до держави в особі Державного казначейства України про відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

17 вересня 2018 року на електронну адресу Верховного Суду у складі Касаційного цивільного суду від ОСОБА_5 надійшла касаційна скарга без застосування електронного цифрового підпису

Ухвалою Верховного Суду від 09 жовтня 2018 року вказану касаційну скаргу залишено без руху з наданням строку для усунення її недоліків, зокрема, для зазначення, які саме судові рішення заявники просять скасувати (дати їх ухвалення), та яке рішення вони просять ухвалити за наслідками розгляду їх касаційної скарги відповідно до вимог статті 409 ЦПК України.

На адресу Верховного Суду надійшла касаційна скарга, підписана усіма зазначеними заявниками.

Ухвалою касаційного суду від 29 листопада 2018 року заявникам продовжено строк для усунення недоліків, також роз'яснено про наслідки її невиконання.

Ухвала Верховного Суду від 29 листопада 2018 року була направлена заявникам на вказані у касаційній скарзі адреси.

Факт отримання заявниками ухвали суду касаційної інстанції підтверджено наявними в матеріалах касаційного провадження рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень з відмітками про вручення.

З надісланих на адресу суду заяв убачається, що заявники не згодні з ухвалою Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року, якою ОСОБА_5 відмовлено у допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до держави в особі Державного казначейства України про відшкодування майнової та моральної шкоди за заявою про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Порядок перегляду судових рішень в касаційному провадженні визначено у розділі V глави другої ЦПК України.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

За змістом статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов'язки, мають право оскаржити у касаційному порядку:

1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті;

2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6-8, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку;

3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз'яснення рішення чи відмову у роз'ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

З наведеного слідує, що до повноважень Верховного Суду не входить перегляд у касаційному порядку судових рішень Верховного Суду України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Щодо посилань у заявах про розгляд справи по суті слід указати наступне.

У статті 1 ЦПК України визначено, що Цивільний процесуальний кодекс України визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.

Параграфом 2 глави 2 розділу 1 Цивільного процесуального кодексу України визначено інстанційну юрисдикцію.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, крім справ, визначених частинами другою та третьою цієї статті.

Частиною другою статті 25 ЦПК України встановлено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

У статті 409 ЦПК України визначено повноваження суду касаційної інстанції.

Правовий аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що діючий Цивільний процесуальний кодекс України не наділяє Верховний Суд компетенцією вирішувати спори як суд першої інстанції.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 389, пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на ухвалу Верховного Суду України від 07 грудня 2016 року.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особам, які подали касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. С. Висоцька