Справа № 510/2011/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягала, просила про розгляд справи без її участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 19.02.2013р.; копія заповіту від 14.03.2012р., оформленого на імя позивачки; копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_3 із позивачкою; копія витягу про реєстрацію заповіту у Спадковому реєстрі; копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру про заведення спадкової справи; копія довідки Долинської сільської ради Ренійського району від 11.12.2013р. про склад сімї ОСОБА_3; копія заяви позивачки від 28.02.2013р. про прийняття спадщини; копія свідоцтва серії ОД-ХХ №03592 від 12.12.2002р. про право власності на майновий пай члена КСП; копія державного акту серії ЯК №453974 від 26.05.2010р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, оформленого на імя ОСОБА_3; копія державного акту серії ОД №018065 від 18.01.2006р. на право власності на земельну ділянку площею 4,61 га, оформленого на імя ОСОБА_3; копія державного акту від 13.06.1995р., зареєстрованого у Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №419, - на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,40 га, оформленого на імя ОСОБА_3; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія рішення Ренійського районного суду від 02.05.2018р.; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2018р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивачка у справі є вдовою ОСОБА_3

За життя ОСОБА_3 належало наступне майно:

на підставі державного акту серії ЯК №453974 від 26.05.2010р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована по вул. Г.Калінку, 22 в с. Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

на підставі державного акту серії ОД №018065 від 18.01.2006р. про право власності на земельну ділянку - земельна ділянка площею 4,61 га, розташована на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області (масив 22, діл. №5), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

на підставі державного акту від 13.06.1995р. (зареєстрованого у Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №419) про право приватної власності на землю - земельна ділянка площею 0,40 га, розташована на території с. Долинське Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого підсобного господарства;

на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ №03592 від 12.12.2002р. про право власності на майновий пай члена КСП майновий пай у КСП «Анадол» в с.Долинське Ренійського району Одеської області.

На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядився належним йому майном, 14.03.2012р. склав заповіт на імя позивачки, 19.02.2013р. помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивачка звернулася (28.02.2013р.) до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте оформити спадщину було неможливо у звязку із тим, що в неї були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Крім того, останні роки перед смертю ОСОБА_3 позивачка мешкала разом із ним, доглядала за чоловіком, як дружина. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформила позивачка.

У нинішній час, при зверненні позивачки до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, їй в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, майновий пай, про що 14.09.2018р. нотаріусом було винесено відповідну постанову.

Необхідні нотаріусу документи позивачка надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачкою не було оформлено, вона не в змозі отримати дублікати державних актів про право власності на землю.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки та майновий пай, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивачка прийняла спадщину як в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, так і за ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за нею права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки її доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах, субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Як було встановлено судом, позивачка у справі є спадкоємицею за заповітом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивачка звернулася до нотаріальної контори із відповідною заявою. Крім того, вона також спільно мешкала разом із спадкодавцем до його смерті. Як зазначила позивачка, після смерті чоловіка у неї були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки та майновий пай. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивачка також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивачка прийняла спадщину як юридично, так і фактично, оскільки її воля, як спадкоємиці за заповітом, була виражена у її діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки та майновий пай, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивачка прийняла спадщину за заповітом в порядку ч. 1 ст. 1269 та ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки своєчасно подала заяву нотаріусу про прийняття спадщини,крім того, вона постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивачка є субєктом набуття права власності на земельні ділянки та майновий пай з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України та ч. 1 ст. 1269 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачкою та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити її вимоги щодо визнання за нею права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1226, 1233-1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КМ №552019, виданий 10.07.2008р. Хмельницьким ВМ Малиновського РВ ОМУГУМВС України в Одеській області, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-земельну ділянку площею 0,2500 га, із кадастровим номером №:02:001:0209, розташовану по вул. Г.Калінку, 22 в с.Долинське Ренійського району Одеської області, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту серії ЯК №453974 від 26.05.2010р. про право власності на земельну ділянку;

-земельну ділянку площею 4,61 га, із кадастровим номером №:01:001:0151, розташовану на території Долинської сільської ради Ренійського району Одеської області (масив 22, діл. №5), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії ОД №018065 від 18.01.2006р. про право власності на земельну ділянку;

-земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану на території с. Долинське Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого підсобного господарства, на підставі державного акту від 13.06.1995р. (зареєстрованого у Книзі державних актів на право приватної власності на землю за №419) про право приватної власності на землю;

-майновий пай у КСП «Анадол» в с.Долинське Ренійського району Одеської області на підставі свідоцтва серії ОД-ХХ №03592 від 12.12.2002р. про право власності на майновий пай члена КСП,

що належали ОСОБА_3, померлому 19.02.2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник