Справа № 420/1039/18
Провадження № 22-ц/810/479/18
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Назарової М.В.,

суддів: Єрмакова Ю.В., Кострицького В.В.,

за участю секретаря Сінько А.І.,

учасники справи: позивач - ОСОБА_1, відповідач - Білолуцька селищна рада Новопсковського району Луганської області, Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку,

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3

на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08 листопада 2018 року, ухваленого Новопсковським районним судом у складі: судді Проньки В.В. в приміщенні того ж суду,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головне управління Держгеокадастру у Луганській області, про визнання права на земельну частку (пай) у порядку спадкування,

в с т а н о в и в:

16 липня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до Новопсковського районного суду Луганської області з вказаним позовом, який мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_4, після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді права на земельну частку (пай) розміром 6,10 в умовних кадастрових гектарах, у землі, яка перебувала у колективній власності колишнього КСП ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області.

За життя спадкодавцем складено заповіт від 18 жовтня 1994 року, за яким все своє майно остання заповіла позивачу. Крім того, позивач є спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_4 як її донька. Інших спадкоємців за законом та за заповітом після смерті ОСОБА_4 немає.

Позивач спадщину після смерті ОСОБА_4 прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом зі спадкодавцем.

07.03.2018 року виконуючим обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ОСОБА_4 у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно.

Відповідно до довідки Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області спадкодавець внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю по КСП ім. Куйбишева під № 432. Позивач посилається на те, що спадкодавець, будучи членом колгоспу ім. Куйбишева на день видачі Державного акту на право колективної власності на землю та будучи включеною до списку, доданого до вказаного державного акту, набула право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, тобто з 31.10.1995 року.

З метою належного оформлення спадкових прав після померлої матері, яка за життя не отримала сертифікату на право на земельну частку (пай), позивач просив визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай), розміром 6,10 умовних кадастрових гектари у порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Головного управління Держгеокадастру у Луганській області проти позову заперечував, оскільки хоча мати позивача була внесена в списки, що додані до Державного акту на право колективної власності на землю по колгоспу ім. Куйбишева за № 432, проте згідно технічної документації по паюванню земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева, виписки з протоколу № 3 від 12.07.1997 року зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева «Про внесення та доповнення в списки технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай» мати позивача ОСОБА_4. виключена із списків як помилково внесена громадянка, яка не є членом колгоспу, а відтак остання не набула права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області. Про порушення своїх прав мати позивача повинна була дізнатися в 1995 році. Тобто за період з 31.10.1995 по 31.10.1998 роки мати позивача мала використати своє право і отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), проте позивачем не надано доказів щодо поважних, обґрунтованих та засвідчених належним чином підстав, через які пропущено строк позовної давності або вжиття нею дій та заходів про визнання права на земельну частку (пай) у 1995-1998 роках. Просив застосувати позовну давність у зазначеній цивільній справі та відмовити в задоволенні позову повністю.

Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області (далі - Відповідач-2) до суду надала відзив про незгоду із позовом, посилаючись на те, що позивачем не надано доказів щодо наявності поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів звернення до відповідача з заявою про видачу (витребування) сертифікату на право на земельну частку (пай) у 2000-2003 роках. Крім того, зазначила, що виділити земельну ділянку з земель сільськогосподарського призначення державної власності (земель запасу та резервного фонду) райдержадміністрація не має можливості у зв'язку з тим, що відповідно до ст. 122 ЗК України землями сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 року розпоряджається центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи, яким в Луганській області є Головне управління Держгеокадастру у Луганській області.

Представник позивача надав відповідь на відзив відповідача Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області, в якому зазначив, що Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області є належним відповідачем у справі.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 08 листопада 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд мотивував своє рішення тим, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами відповідно до положень ст. ст. 76-81 ЦПК України набуття ОСОБА_4 (ОСОБА_6) права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, відтак і входження цього права до складу спадщини, що відкрилися після її смерті.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу в якій,вважає оскаржуване рішення незаконним та необґрунтованим, постановлено з порушенням норм процесуального права та неправильного застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги позивача.

Доводами апеляційної скарги є фактично підстави позову та посилання скаржника на невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки факт членства спадкодавця ОСОБА_7 в колгоспі ім. Куйбішева смт Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю є доведеним; за життя спадкодавець ОСОБА_4 набула право на земельну частку (пай), так як була внесена в додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_1 від 31.10.1995 року - списку членів колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області за №432, а також до списку власників майнових паїв колгоспу ім. Куйбишева Новопсковського району Луганської області та була членом зазначеного колгоспу, із числа пенсіонерів.

Вказані обставини підтверджується довідкою, виданою Білокуракинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області від 22.11.2018 року за № 1606/021-08, з якої слідує, що згідно архівної пенсійної справи ОСОБА_6 з квітня 1969 року їй було призначено пенсію за віком. Згідно з довідкою, виданою 04.07.1969 року сільськогосподарською артіллю ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, ОСОБА_6 з квітня 1969 року була членом колгоспу ім. Куйбишева. Оскільки зазначені докази не були подані позивачем під час розгляду справи судом першої інстанції, тому просить прийняти ці докази та дослідити їх під час розгляду апеляційного розгляду.

Апеляційне провадження по справі було відкрито 18 грудня 2018 року, ухвалою суду від 08 січня 2019 року справу призначено до апеляційного розгляду на 29 січня 2019 року о 13-й.

Від Головного управління Держгеокадастру у Луганській області надійшли пояснення до суду, в яких зазначає, що не погоджується з доводами апелянта та заперечує проти апеляційної скарги, просить рішення залишити без змін.

Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області до суду надала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивачем не надано доказів щодо наявності поважності причини пропуску строку позовної давності та доказів звернення до відповідача з заявою про видачу (витребування) сертифікату на право на земельну частку (пай) у 2000-2003 роках. З 01.01.2013 року райдержадміністрації не розпоряджаються землями державної власності сільсьгосппризначення (землями резервного фонду та землями запасу), зазначені повноваження передано центральному органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальним органам. Станом на теперішній час Новопсковська районна державна адміністрація Луганської області не має права ухвалювати рішення щодо виділення в натурі та передачі у власність громадян земельних ділянок за рахунок земель запасу та резерву - це має здійснювати лише Головне управління Держгеокадастру у Луганській області як територіальний орган з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин в Луганській області щодо земель сільськогосподарського призначення державної власності з 01.01.2013 року.

Крім того, з 01.01.2019 року набирає чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власності на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сільськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні» від 10.07.2018 року №2498-VIII, яким внесено зміни до Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)».

В судове засідання учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися, що відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення відповідає.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи.

Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того, згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджується матеріалами справи, та визнаються сторонами.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є донькою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження позивача серії НОМЕР_3 від 20.06.1948 року; свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2, виданим 07.03.1969 року Білокуракинським райбюро ЗАГС Луганської області, з якого вбачається, що позивач уклала шлюб з ОСОБА_9, після реєстрації якого їй присвоєно прізвище «ОСОБА_4»; витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 0 від 15.02.2018, відповідно до якого дошлюбне прізвище матері позивача «ОСОБА_4» (а.с. 13, 15).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4, виданого 27.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білокуракинського районного управління юстиції Луганської області, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 96 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 76 (а.с. 11).

За життя спадкодавець ОСОБА_4 склала заповіт, посвідчений 18.10.1994 року секретарем Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, зареєстрований в реєстрі за № 107, відповідно до якого все своє майно, де б воно не знаходилося та в чому б воно не полягало, і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті, заповіла позивачу ОСОБА_1 (а.с. 12).

Позивач як спадкоємець після смерті ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадщину після смерті матері прийняла, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем і протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Білокуракинської селищної ради Білокуракинського району Луганської області 14.02.2018 року за вих. № 485 (а.с. 18).

Постановою виконуючого обов'язки державного нотаріуса Білокуракинської державної нотаріальної контори Ченакал О.Є. від 07.03.2018 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 на право на земельну частку (пай) на підставі того, що нею не надано правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 19).

Вказані обставини ніким не оспорюються.

Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 права на земельну частку (пай), на яку претендує позивач.

Переглядаючи судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів не приймає їх з таких мотивів.

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» установлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств.

Паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. 2 даного Указу право на земельну частку пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються його членами відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз'яснив Верховний Суд України в п. 24 Постанови від 16.04.2004 №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Аналіз наведеного свідчить про те, що те, що для того, щоб набути право на земельну частку (пай) необхідна наявність таких обставин: щоб особа була членом колективного сільськогосподарського підприємства; була внесена до списку осіб, що додається до державного акту на право колективної власності на землю; колективне сільськогосподарське підприємство отримало акт на право колективної власності на землю.

31 жовтня 1995 року Білолуцькою селищною Радою народних депутатів Новопсковського району Луганської області колгоспу імені Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області був виданий Державний акт на право колективної власності на землю серії НОМЕР_5, відповідно до якого колгоспу ім. Куйбишева передано у колективну власність землю площею 3208,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, відповідно до рішення Білолуцької селищної Ради народних депутатів (а.с. 76).

Як вбачається із додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_5 від 31.10.1995 року мати позивача ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище) була включена до списків членів колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області за № 432. Вказані обставини підтверджуються вказаним Державним актом на право колективної власності на землю, інформацією Відділу у Новопсковському районі Головного управління Держгеокадастру у Луганській області за вих. № 82/169-18 від 21.02.2018 року, та не заперечувалося представником Головного управління Держгеокадастру у Луганській області в письмових поясненнях в суді першої та апеляційної інстанції.

Згідно «Технічного звіту по передачі земельних часток (паїв) у приватну власність в натурі власникам сертифікатів КСП ім. Куйбишева на території Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області», розпорядження Новопсковської райдержадміністрації від 25.11.2002 року № 685 та додатку до нього, розмір земельної частки (паю) в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області складає 6,10 в умовних кадастрових гектарах.

З Технічної документації по паюванню земель колективної власності ім. Куйбишева Новопсковського району Луганської області, зборами уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області від 12.07.1997 року матір позивача ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище) виключена з списків технічної документації по видачі сертифікатів на право на земельний пай, як помилково внесених громадян, які не є членами колгоспу, що підтверджується випискою з протоколу № 3 від 12.07.1997 року зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім. Куйбишева.

Розпорядженням Новопсковської районної державної адміністрації Луганської області від 22.02.2000 року № 58 «Про уточнення списків членів колгоспу ім. Куйбишева, які мають право на земельну частку (пай)» із списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева виключено 26 чоловік, в тому числі матір позивача ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище спадкодавця).

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про неправильність висновків суду про відмову їй у позові через недоведеність набуття спадкодавцем права на земельну частку (пай) не ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи, а додані до апеляційної скарги архівні довідки, видані Новопсковською районною комунальною установою «Об'єднаний трудовий архів Новопсковського району» від 22.03.2018 за № 01-17/439 та № 01-17/440, список власників майнових паїв колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області та табель обліку робочого часу, не можуть буті взяті до уваги.

Зі змісту ст. ст. 4, 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» вбачається, що питання членства осіб у сільськогосподарському підприємстві регулюються статутом підприємства, яким, серед іншого, визначаються порядок вступу до підприємства і припинення членства в ньому, принципи формування спільної власності та права членів щодо неї, загальні права та обов'язки членів підприємства. Членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до членів підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. Членами підприємства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку, визнають і виконують його статут.

Судом зроблений правильний висновок про те, що з огляду на вимоги ст.ст. 12, 13, 76, 77, 81 ЦПК України позивачем не доведено належними доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, а саме - членство спадкодавця ОСОБА_4 в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю.

Наданим позивачем доказам в цій частині судом надано правильну оцінку, оскільки архівні довідки, видані Новопсковською районною комунальною установою «Об'єднаний трудовий архів Новопсковського району» 22.03.2018 року за № 01-17/439 та № 01-17/440, свідчать лише про отримання спадкодавцем заробітної плати та трудовий стаж, тобто про те, що спадкодавець працювала в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області та отримувала заробітну плату в колгоспі за травень-липень та вересень-грудень 1969 року, а також лютий 1970 року.

Таким чином, вказані архівні довідки та табель обліку робочого часу не є належними доказами членства спадкодавця ОСОБА_4 у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області на момент видачі Державного акту на право колективної власності на землю.

Сам факт перебування особи у трудових відносинах з колгоспом до отримання ним Державного акту на право колективної власності на землю, не є підставою для отримання земельної частки у колгоспі, оскільки відповідно до п. 2 Указу Президента України № 720/95 від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени КСП, в тому числі пенсіонери, які працювали раніше у ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Надана позивачем до апеляційної скарги довідка, видана Білокуракинським об'єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області від 22.11.2018 року за № 1606/021-08, що згідно архівної пенсійної справи ОСОБА_6 з квітня 1969 року їй було призначено пенсію за віком, та довідка, видана 04.07.1969 року сільськогосподарською артіллю ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, що ОСОБА_6 з квітня 1969 року була членом колгоспу ім. Куйбишева, не можуть бути взяті до уваги як отримані та надані вже після ухвалення оскаржуваного рішення. Докази об'єктивної неможливості подання вказаних доказів до суду першої інстанції з огляду на вимоги частини 3 статті 367 ЦПК України позивачем не надано, докази її звернення до УПФУ раніше відсутні, і враховуючи тривалий час після смерті спадкодавця - понад вісім років - не можна вважати наведене винятковим випадком, для якого законодавець робить виключення щодо стадії надання та прийняття доказів.

Таким чином, доводи скарги про те, що мати позивача набула за життя право на земельну частку (пай) як внесена до додатку № 1 до Державного акту на право колективної власності на землю серії НОМЕР_5 від 31.10.1995 року - списку членів колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району за № 432, а також до списку власників майнових паїв та була членом зазначеного колгоспу із числа пенсіонерів, не знайшли свого підтвердження.

Сам по собі факт перебування ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище) у списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), який є додатком до Державного акту на право колективної власності на землю в колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, без доведення факту її членства в цьому підприємстві іншими доказами, не може бути достатнім доказом набуття нею права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області.

Відповідно до положень цивільного законодавства спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту норм статей 1216-1218 ЦК України, що регулюють загальні положення про спадкування, слідує, що до складу спадщини входять лише ті права та обов'язки, носієм яких за життя був сам спадкодавець і які належали йому на законних підставах. Тому, не набуття права власності або права на майно спадкодавцем не дає підстав для виникнення такого права у спадкоємців померлого.

Правильний також висновок суду, що з матеріалів справи та наявних у справі доказів вбачається, що позивачем та її представником не доведено належними та допустимими доказами відповідно до положень ст.ст. 76-81 ЦПК України, набуття ОСОБА_4 права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, а відтак і входження цього права до складу спадщини, що відкрилася після її смерті.

Доказів того, що до виключення спадкодавця ОСОБА_6 (дошлюбне прізвище) із списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, як такої, яка не є членом даного колгоспу, цим колгоспом вирішувалося питання про надання їй земельної частки (паю), матеріали справи не містять.

Не містять матеріали справи і доказів того, що до дня смерті спадкодавець ОСОБА_4 вживала заходів щодо встановлення свого права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, зокрема, оскаржувала рішення про виключення її з списків на паювання земель колективної власності колгоспу ім. Куйбишева, чи в судовому порядку намагалася визнати за нею право на земельну частку (пай).

Таким чином, судом вірно встановлено, що за життя спадкодавець ОСОБА_4 не набула права на земельну частку (пай) у колгоспі ім. Куйбишева смт. Білолуцьк Новопсковського району Луганської області, у зв'язку з чим вказане право не підлягає успадкуванню, оскільки до спадкоємців переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини.

Всім доводам позивача судом першої інстанції дана вірна оцінка і на підставі правильно оцінених доказів сторін ухвалене рішення з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Крім того, колегія суддів зауважує, що питання про внесення матері позивача ОСОБА_4 до списку (додатку до державного акту на право колективної власності на землю) ані позивачем, ані її матір'ю за життя не ставився, у той час, коли це має відбуватися лише до розпаювання і видачі сертифікатів. Всі подальші дії мають відбуватися лише за згодою всіх власників сертифікатів, які мають бути залучені до участі у справі у разі спору, оскільки визнання за позивачем права власності на земельну частку (пай) призведе до зміни їх часток.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 08 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Дата складення повного тексту постанови - 31 січня 2019 року.

Головуючий

Судді: