Провадження № 2/761/3006/2019
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Яворській А.А.

за участі:

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідачки: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Києва за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення процентів за користування позикою; інфляційних втрат; трьох відсотків річних,

в с т а н о в и в :

В листопаді 2018р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідачки ОСОБА_3 , в якому просив суд:

1) стягнути з відповідачки на свою користь:

- проценти за користування позикою за період з 14 листопада 2015р. по 14 листопада 2018р. в сумі 55718,31 грн.;

- інфляційне збільшення боргу за період 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. в сумі 41134,76 грн.;

- 3,0 % річних за період з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. в сумі 9422,86 грн.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування в шлюбі, позивач позичив у своєї сестри ОСОБА_4 грошові кошти у сумі 220400,0 грн., які ним були внесені у Фонд фінансування будівництва та набута у власність квартира АДРЕСА_1 .

За рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р. з ОСОБА_1 як позичальника, на користь ОСОБА_4 , як кредитора була стягнута сума заборгованості за договором позики у розмірі 220400,0 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2012р., було визнано за сторонами право власності по Ѕ частині на об`єкт інвестування: квартиру АДРЕСА_1 , та встановлено, що зазначена квартира була набута подружжям за грошові кошти, отримані в позику.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р. розподілено борг за договором позики у розмірі 220400,0 грн. між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , при цьому зазначеним рішенням суду встановлено, що позичальник ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р., сплативши кредитору ОСОБА_4 суму боргу в повному обсязі.

На теперішній час на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 761/15506/13-ц, виданий 04 лютого 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва ВП № 41886105 про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики та судових витрат, у розмірі 114302,0 грн.

Оскільки по теперішній час відповідачкою сума боргу не повернута, вона продовжує користування зазначеними грошовими коштами, позивач вимушений був звернутись до суду з вказаним позовом, і на підставі ст. ст. 530, 631, 1048-1050 ЦК України, просив суд позов задовольнити.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2019р. відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

22 квітня 2019р. на адресу суду надійшов відзив на позов (а.с. 56-66), який було повернуто стороні на підставі ст. ст. 49, ч. 4 ст. 178 ЦПК України.

Також, стороною відповідача, 22 квітня 2019р. було подано зустрічний позов (а.с. 67-81), в порядку ст. 193 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 квітня 2019р. відмовлено в прийнятті до спільного розгляду з первісним позовом зустрічного позову.

06 вересня 2019р. на адресу суду надійшла заява про збільшення позовних вимог, яка повернута стороні позивача на підставі ст. 49 ЦПК України.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, наголошуючи, що відповідачкою було набуто у власність Ѕ частина вищезазначеної квартири, проте остання не бажає повернути частину суми боргу, за які придбавалась ця квартира.

Представник відповідачки проти позову заперечила, зазначивши, що заявлені позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначений борг був створений позивачем штучно, а укладений між позивачем, як позичальником та його рідною сестрою, як кредитором договір позики є фіктивним. На теперішній час, відповідачка позбавлена можливості користуватись спірною квартирою, при цьому виключно сама здійснює виховання спільних дітей сторін, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 липня 2004р., який було розірвано за рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 грудня 2011р.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р. по цивільній справі № 2604/3685/2012, яке набрало законної сили, з ОСОБА_1 , як позичальника, на користь ОСОБА_4 , як кредитора була стягнута сума заборгованості за договором позики у розмірі 220400,0 грн.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 07 вересня 2012р., здійснено поділ майна подружжя, та визнано за сторонами право власності по Ѕ частині на об`єкт інвестування: квартиру АДРЕСА_1 , та встановлено, що зазначена квартира була набута подружжям за грошові кошти, отримані в позику від ОСОБА_4 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р., по цивільній справі № 761/15506/13-ц, розподілено між сторонами, як подружжям борг за договором позики у розмірі 220400,0 грн., при цьому зазначеним рішенням суду встановлено, що позичальник ОСОБА_1 добровільно виконав рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 липня 2012р., сплативши кредитору ОСОБА_4 суму боргу в повному обсязі.

Судом встановлено, і не оспорювалось сторонами в судовому засіданні, що на примусовому виконанні в Шевченківському районному відділі державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві перебуває виконавчий лист № 761/15506/13-ц, виданий 04 лютого 2014р. Шевченківським районним судом м. Києва ВП № 41886105 про стягнення з відповідачки суми боргу за договором позики та судових витрат у розмірі 114302,0 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Пункт 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України однією з підстав виникнення зобов`язання встановлює завдання майнової та моральної шкоди іншій особі.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що стороною відповідача на час розгляду справи не виконано рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2013р., по цивільній справі № 761/15506/13-ц, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме: з відповідачки на користь позивача, на підставі положень ст. 625 ЦК України підлягає стягненню інфляційні втрати суми боргу за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 41092,03 грн.; 3,0 % річних за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 9422,86 грн.

Стосовно вимог позивача про стягнення з відповідачки на його користь проценти за користування позикою за період з 14 листопада 2015р. по 14 листопада 2018р. в сумі 55718,31 грн., на рівні облікової ставки НБУ, то в цій частині позов не підлягає задоволенню, в силу положень ч. 4 ст. 263 ЦПК України, правових позицій Великої Палати Верховного Суду, висловлених в постанові від 28 березня 2018р. по справі № 444/9519/12, провадження №14-10 цс 18, а також беручи до уваги, що сплинув строк на який надавалась позивачу позика його сестрою ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704,8 грн.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-266, 268, 274, 352, 354, 355 ЦПК України; ст. ст. 11, 15, 16, 509, 625 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ) про стягнення процентів за користування позикою; інфляційних втрат; трьох відсотків річних - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати суми боргу за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 41092 /сорок одна тисяча дев`яносто дві/ грн. 03 коп.; три відсотка річних за період часу з 01 лютого 2016р. по 31 жовтня 2018р. у розмірі 9422 /дев`ять тисяч чотириста двадцять дві/ грн. 86 коп.; судовий збір у розмірі 704 /сімсот чотири/ грн. 80 коп.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 09 грудня 2019р.

Суддя: