КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №759/9813/18 головуючий у суді І інстанції: Шум Л.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Гуля В.В., Сліпченка О.І., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду, посилаючись на те, що на підставі рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 року по справі №754/9154/16 з ОСОБА_1 на користь позивачки стягнуто кошти на загальну суму 757 720,14 грн., у зв`язку з чим 14.03.2017 року були видані виконавчі листи та пред`явлений до виконання до Святошинського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві, яка постановами від 03.08.2017 року та від 14.08.2017 року відкрила виконавчі провадження №54397898 та №54397713. Також зазначає, що з моменту ухвалення Апеляційним судом м. Києва 22.02.2017 року рішення, у відповідача виник обов`язок зі сплати присуджених судом коштів, який був виконаний лише 12.04.2018 року, у зв`язку з чим просила стягнути з відповідача суму відсотків за користування коштами в розмірі 26 016,91 грн. та інфляційні збитки в розмірі 116 675,98 грн., а всього 142 675,98 грн., а також судовий збір.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму 3% річних в розмірі 26 016,91 грн., інфляційні збитки в розмірі 116 675,98 грн. та судовий збір в розмірі 1 426,76 грн., а всього - 144 102 грн. 74 коп..

Не погодившись із вказаним судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючи на його незаконність, необґрунтованість, порушення норм матеріального права та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенніпозовних вимог. Вказує, що судове рішення на виконання якого посилається позивачка, не ухвалено по зобов`язальних правовідносинах між сторонами, а тому стаття 625 ЦК України в даному впадку не може бути застосована. Крім того, зазначає, що в матеріалах справи не міститься жодного належного та допустимого доказу знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також дельвації національної валюти.

Позивач ОСОБА_2 відзив на апеляційну скаргу, у встановлений судом строк,не надала.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір та задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат у зв`язку з невиконанням судового рішення є обґрунтованими та наданий представником позивача розрахунок трьох відсотків річних та інфляційні витрати, не спростований представником відповідача, а також представник позивача відповідно до ст. 81 ЦПК України довела ті обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак, такі висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.5 ст.11 ЦК України випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому ЦПК України.

Стаття 625 входить до Розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Встановлено, що відповідно до рішення Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 року по справі №754/9154/16 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто кошти на загальну суму 757720,14 грн., що складає: аванс за попереднім договором від 08 грудня 2011року в сумі 434500,00грн., 3% річних за період з 19 липня 2014 року по 04 жовтня 2016 року в сумі 29213,00грн. та інфляційну складову за період з 19 липня 2014 року по 04 жовтня 2016 року в сумі 294007,14грн. (а.с. 7-10).

14.03.2017 року видано виконавчі листи та пред`явлено до виконання до Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києва (а.с. 11- 14).

Постановами Святошинського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві від 03.08.2017 року та від 14.08.2017 року відкрито виконавчі провадження №54397898 щодо стягнення з ОСОБА_1 авансу в сумі 434500 грн., проценти в сумі 29213,00 грн. та інфляційну складову в сумі 294007,14 грн. та №54397713 щодо стягнення з ОСОБА_1 судового збору в сумі 3269,99 грн. та 3596,99 грн. (а.с. 15-16).

Відповідно до квитанції №27744004 ОСОБА_1 12.04.2018 року внесено кошти на поточний рахунок № НОМЕР_1 у розмірі 836792,15 грн. (а.с. 23).

Постановою державного виконавця від 13.04.2018 рокузакінчено виконавче провадження №54397898, у зв`язку з надходженням на депозитний рахунок відділу коштів на загальну суму 836792,15 грн., з яких: 757720,14 грн. сума заборгованості за виконавчим документам, 75772,01 грн. виконавчий збір та 3300 грн. витрати виконавчого провадження (а.с. 24).

З урахуванням наведеного, суд апеляційної інтанції вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про наявність підстав для стягнення 3% річних та інфляційних втрат за період невиконання судового рішення. Разом з цим, прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для нарахування на проценти 3% річних у розмірі 29213,00 грн. та інфляційних втрат на проценти у розмірі 294007,14 грн., які було стягнуто судовим рішенням Апеляційного суду м. Києва від 22.02.2017 року.

Суд апеляційної інстанції вважає, що при вирішенні даного спору, необхідно проводити розрахунки на суму грошових коштів за період прострочення виконання рішення суду, виходячи із основної суми грошового зобов`язання, що є авансом за попереднім договором від 08 грудня 2011 року у розмірі 434500,00 грн..

Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню грошові кошти за період прострочення виконання рішення суду, сума інфляційних збитків (за період з 23.02.2017 року по 12.04.2018 року на суму основного грошового зобов`язання 434500,00 грн.) складає - 71310,57 грн. та 3% річних (за період з 23.02.2017 року по 12.04.2018 року на суму основного грошового зобов`язання 434500,00 грн.) складає - 14749,00 грн..

Доводи апеляційної скарги про те, що судове рішення на виконання якого посилається позивачка, не ухвалено по зобов`язальних правовідносинах між сторонами, а тому стаття 625 ЦК України в даному впадку не може бути застосована, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Доводи апеляційної скарги про те, що в матеріалах справи не міститься жодного належного та допустимого доказу знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також дельвації національної валюти, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки дана інформація є загальновідомою та не потребує доведення.

З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право позивача було порушено відповідачем.

За таких обставин, відповідно до статті 141 ЦПК України, з урахуванням принципу пропорційності при розподілі судових витрат між сторонами, апеляційний суд вважає, що стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума у розмірі 860 гривень 60 копійок (14749,00грн.+71310,57грн.=86059,57грн.) (1% від 86059,57грн.=860,60грн.).

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги частково заслуговують на увагу, висновки суду не в повній мірі відповідають обставинам справи, рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що полягало у невірному тлумаченні законута не вірному розрахунку, і підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 374, 376 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 09 липня 2019 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) суму 3% річних у розмірі 14749 гривень 00 копійок та інфляційні втрати у розмірі 71310 гривень 57 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) судові витрати у розмірі 860 гривень 60 копійок.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено «17» грудня2019 року.

Головуючий суддя СуддіЛ.П. Сушко В.В. Гуль О.І. Сліпченко