ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 554/1289/17

провадження № 61-36405 св 18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

скаржник - ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження - головний державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Проніна Людмила Миколаївна, Шевченківський відділ державної виконавчої служби міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року в складі судді Андрієнко Г. В. та на ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2017 року в складі колегії суддів Панченка О. О., Бутенко С.Б., Пікуля В. П.,

ВСТАНОВИВ :

Описова частина

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив скасувати повідомлення ВДВС Шевченківського району м. Полтави ГТУЮ у Полтавській області у виконавчих провадженнях № 53243187, № 53242985 про повернення виконавчого документу без прийняття до виконання, зобов`язати ВДВС Шевченківського району м. Полтави прийняти повторно виконавчий лист № 2-5271/10, виданий 21 жовтня 2010 року, без авансового внеску коштів, визнати незаконною бездіяльність ВДВС Шевченківського району м. Полтави з не виконання рішення суду по виконавчих провадженнях № 50676137, № 50683065.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державних виконавців відмовлено.

Суд першої інстанції виходив із того, що для примусового виконання рішення стягувач має подати квитанцію про сплату авансового внеску, чого ним зроблено не було, тому дії державних виконавців є правомірними.

Короткий зміст судового рішення апеляційного суду

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на вказане судове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження в даній справі.

На виконання вимог підпункту 4 пункту 1 розділу XIII ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» дана справа передана до Верховного Суду.

Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2019 року дану справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його скаргу на дії та бездіяльність державних виконавців.

Позивач вважає, що він не повинен сплачувати авансовий платіж, оскільки рішення про стягнення на його користь заборгованості за кредитом було прийняте у 2010 році, у тому ж році видано виконавчий лист. На той час не передбачалося сплати авансових внесків за виконання рішень.

Заперечення/відзив на касаційну скаргу

Заперечення/відзив на дану касаційну скаргу від інших учасників справи до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховного Суду не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 21 жовтня 2010 року Октябрський районний суд м. Полтави видав виконавчі листи про стягнення з кредитної спілки «Спілка пенсіонерів України» на користь ОСОБА_1 13 380,63 грн заборгованості за кредитним договором та 120 грн судових витрат.

Вказані виконавчі листи були пред`явлені до виконання 12 жовтня 2016 року, проте 13 жовтня 2016 року старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Бойко О. В. на підставі пункту восьмого статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження» повернув їх стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувач не надав документів на підтвердження сплати авансового внеску.

13 січня 2017 року стягувач повторно пред`явив виконавчі листи до виконання, але 25 січня 2017 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Проніна Л. М. на підставі пункту восьмого статті четвертої Закону України «Про виконавче провадження» повернула їх стягувачу без прийняття до виконання, оскільки стягувач не надав документів на підтвердження сплати авансового внеску.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення не в повній мірі відповідають зазначеним вимогам закону.

Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).

У частині другій статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа) закріплено, що до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 % суми, що підлягає стягненню.

Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_2 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення) від 15 травня 2019 року № 2-р(II)/2019 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами.

Положення частини другої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII зі змінами, що визнані неконституційними, втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення.

Рішення Конституційного Суду України мотивовано тим, що визначенням положеннями частини другої статті 26 Закону обов`язкової сплати авансового внеску особою, на користь якої ухвалене судове рішення, як необхідної умови початку примусового виконання цього рішення органом державної виконавчої служби, покладено на цю особу фінансовий тягар забезпечувати функціонування впровадженої державою системи виконання судових рішень, що не гарантує доступу для кожної такої особи до вказаної системи, отже, не забезпечує в усіх випадках і за будь-яких умов повного та своєчасного виконання цього рішення, його обов`язковості. Конституційний Суд України зазначив, що держава має позитивний обов`язок забезпечувати виконання судового рішення, проте визначеним положеннями частини другої статті 26 Закону правовим регулюванням щодо обов`язкового авансування початку примусового виконання судового рішення особою, на користь якої ухвалене це рішення, такий обов`язок держави перекладено на вказану особу, що нівелює сутність її конституційного права на судовий захист та суперечить положенням статей 3, 8, частин першої, другої статті 55, частин першої, другої статті 129-1 Конституції України.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що враховуючи гарантії, закріплені у статтях 55, 129, 129-1 Конституції України, статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 ЦПК України, дії державного виконавця щодо повернення без виконання з мотивів несплати авансового внеску судового наказу не можуть вважатись правомірними.

Зазначене узгоджується із правовими висновками Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 20 червня 2019 року у справі № 688/1619/17-ц, від 05 вересня 2019 року у справі № 638/9278/16-ц.

Згідно з частинами першою-третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення лише за умови, якщо це порушення призвело до ухвалення незаконного рішення.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Оскільки фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, повно і всебічно встановлені судами на підставі доказів, досліджених у судовому засіданні, Верховний Суд дійшов висновку про скасування ухвали суду першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції та можливість ухвалення нової постанови про задоволення скарги ОСОБА_1 у частині скасування повідомлень від 25 січня 2017 року. У такий спосіб забезпечується ефективне поновлення прав стягувача ОСОБА_1 на виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Щодо вимог скарги про зобов`язання ВДВС Шевченківського району м. Полтави прийняти виконавчий лист, то суд не може перебрати на себе повноваження інших державних органів, які передбачені нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції з організації примусового виконання рішень.

Щодо оскарження бездіяльності державних виконавців по не виконанню рішення суду у виконавчих провадженнях № 50676137, № 50683065, то суди першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначили, що позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог у скарзі, тому відсутні підстави для задоволення скарги у цій частині.

За таких обставин ухвала суду першої інстанції та ухвала суду апеляційної інстанції у частині скасування повідомлень державного виконавця підлягають скасуванню з ухваленням нової постанови про задоволення скарги ОСОБА_1 у цій частині.

Керуючись статтями 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2017 року у частині вирішення вимог за скаргою про скасування повідомлень державного виконавця від 25 січня 2017 року у виконавчих провадженнях № 53243187, № 53242985 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Скасувати повідомлення про повернення виконавчого документа від 25 січня 2017 року у виконавчих провадженнях № 53243187, № 53242985 стягувачу без прийняття до виконання, постановлені головним державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Проніною Людмилою Миколаївною за виконавчим листом № 2-5271/10, виданим 21 жовтня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави.

В іншій частині ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 11 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук