Справа № 216/3571/18
провадження №2/216/161/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2019 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі

головуючого судді Бутенко М.В.

за участю

секретаря судового засідання Крейси О.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на дітей,-

СУТЬ СПОРУ:

У липні 2018 року до суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на дітей.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач по справі, згідно виконавчого листа № 216/500/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 березня 2014 року, з нього на користь відповідачки стягуються аліменти на утримання двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення їх повноліття у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу). Проте, з 28 вересня 2017 року діти проживають з позивачем, оскільки відповідачка з вказаного часу постійно перебуває на території Польщі. Тому, просить суд припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення повноліття у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), що здійснюється на підставі виконавчого листа № 216/500/14-ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 березня 2014 року. Виконавчий лист № 216/500/14-ц, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 березня 2014 року, з дня набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню. Повернути сплачені аліменти на користь ОСОБА_3 на утримання дітей від дня подачі позову, а саме з 03 липня 2018 року до дня постановлення рішення суду.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Належно повідомлена відповідач в судове засідання не з`явилася, надала суду відзив на позовну заяву, який обґрунтувала тим, що позовні вимоги позивача не визнає. 23 серпня 2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Центрально-Міського районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області між нею та позивачем ОСОБА_1 був зареєстрований шлюб. За час шлюбу в них народилися діти: дочка - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і син - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 16 січня 2015 року шлюб між нею та ОСОБА_1 був розірваний. Наразі, вона тимчасово мешкає та працює в Польщі, діти мешкають у бабусі - матері позивача ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 березня 2014 року з ОСОБА_1 на її користь були стягненні аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей. Перерахування сум аліментів проводяться підприємством, на якому працює ОСОБА_1 - ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на її картку АТ КБ «ПриватБанк». З цієї ж картки вона проводить перерахування всіх коштів на картку матері ОСОБА_1 - ОСОБА_6 . Таким чином, аліменти, як власність дітей, використовуються виключно за їх цільовим призначенням в інтересах дітей. Тому просить в задоволення позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_7 в судовому засіданні підтримав думку відповідача, наполягав на відмові в задоволенні позовних вимог.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 23 серпня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від вказаного шлюбу народилися діти: донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 20 та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджено свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис № 539. Їх шлюб було розірвано на підставі рішення Центрально - Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 січня 2015 року. Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 12.03.2014 року з ОСОБА_1 , стягнуто аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення ними повноліття на користь матері дітей - ОСОБА_3 , у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 27.01.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працює у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» і з його заробітної плати стягуються аліменти.

Судом встановлено, що з 27 вересня 2017 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 мешкають за адресою своєї бабусі ОСОБА_6 : АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені ч. 2ст. 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів зокрема є припинення правовідношеня, а також його анулювання.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. (ч.3ст.181 СК України).

Відповідно до п. 17 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна вимога диктується положеннями ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267 - 271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3ст.181 СК України) та на підстави припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а ст.273 СК України додатково вказую на підстави припинення виплати аліментів.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннямист.273 СК України має на меті скасування їх присудження.

З аналізу вказаних статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.

Як встановлено, під час судового розгляду на даний час батько дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - ОСОБА_1 обов`язок по їх утриманню виконує належним чином.

Стаття 180 Сімейного кодексу України передбачає обов`язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 в частині припинення стягнення аліментів підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено та підтверджено належними доказами, що одержувач аліментів ОСОБА_3 матеріально не утримує дитину та дитина проживає з бабусею ОСОБА_6 в даний час.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року "держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей".

Згідно із ч. 1ст. 8 Сімейного кодексу якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім"ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин.

Відповідно до ч. ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Враховуючи те, що з моменту постановлення судового рішення про стягнення аліментів, істотно змінилися обставини, що існували на час його прийняття, зокрема, щодо місця проживання дітей, а також їх утримання, суд вважає позовні вимоги позивача ОСОБА_1 у частині звільнення його від сплати аліментів підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

Крім того, нормами Сімейного Кодексу України жодним чином не передбачено повернення аліментів, сплачених на утримання дитини і витрачених за цільовим призначенням.

У відзиві на позовну заяву відповідачка заперечувала проти встановлення факту використання аліментів за нецільовим призначенням, пояснивши, що сплачені позивачем аліменти були перераховані на її карту АТ КБ «ПриватБанк», які вона перераховувала на карту бабусі ОСОБА_6 , з якою мешкають діти сторін.

Судом в судовому засіданні встановлено, що позивач не звертався до органу з питання щодо нецільового витрачання аліментів відповідачкою.

Відповідно до ч. 2 ст. 445 ЦПК України у справах про стягнення аліментів, а також у справах про стягнення заробітної плати чи інших виплат, що випливають з трудових правовідносин, поворот виконання не допускається незалежно від того, у якому порядку ухвалено рішення, за винятком випадків, коли рішення було обґрунтоване на підроблених документах або на завідомо неправдивих відомостях.

Оскільки аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 та сина ОСОБА_5 сплачувались позивачем на користь відповідачки, факт нецільового використання відповідачкою аліментів не встановлено, звернувся до суду з позовними вимогами про повернення сплачених аліментів, що не передбачено нормами Сімейного Кодексу України, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення цієї частини позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 141, 142, 150, 179, 180, 181, 183, 188, 197 СК України, ст.ст.81, 89, 141, 259, 268, 354, 445 ЦПК України,суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про припинення стягнення аліментів на дітей - задовольнити частково.

Припинити стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до досягнення повноліття у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу), що здійснюється на підставі виконавчого листа № 216/500/14ц, виданого Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області 12 березня 2014 року.

Виконавчий лист № 216/500/14-ц, виданий Центрально-Міським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області12 березня 2014 року, з дня набрання рішення законної сили визнати таким, що не підлягає виконанню.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03 червня 2019 року.

Учасники по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 .

Суддя М.В. Бутенко