Житомирський апеляційний суд
Справа №295/463/13-ц Головуючий у 1-й інст. Кузнєцов Д.В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №295/463/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договорів поруки припиненими, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2016 року, ухвалене під головуванням судді Кузнєцова Д.В.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк » звернулось до суду з даним позовом, в якому зазначено, що 17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір про надання останньому 143760 швейцарських франків, строком до 17 вересня 2027 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами.

З метою забезпечення належного виконання боржником зобов`язань за даною угодою 17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладені окремі договори поруки.

Оскільки ОСОБА_1 своєчасно не сплачував кошти, станом на 20 січня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 1534891 грн. 69 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом, виданим першим траншем, у розмірі 868992 грн. 75 коп. та 230551 грн. 06 коп. заборгованості зі сплати відсотків за першим траншем; заборгованості за кредитом, виданим другим траншем, у розмірі 344192 грн. 78 коп. та 91155 грн. 10 коп. заборгованості зі сплати відсотків за другим траншем.

З огляду на вищезазначене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 1534891 грн. 69 коп.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із зустрічним позовом, в якому просили визнати припиненими договори поруки, укладені між ними та ПАТ « ОТП Банк».

На обгрунтування позовних вимог зазначили, що умовами кредитного договору передбачена фіксована відсоткова ставка у розмірі 4,49 % річних. Проте банк, застосувавши плаваючу відсоткову ставку, нараховував відсотки у більшому розмірі, що призвело до збільшення обсягу відповідальності без згоди поручителів, відтак є підстави для визнання поруки припиненою згідно з положеннями ч.1 ст.559 ЦК України.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2016 року позов ПАТ « ОТП Банк» задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ « ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором №ML-010/040/2007/1 від 17 вересня 2007 року у розмірі 1534891 грн. 69 коп., яка виникла станом на 20 січня 2014 року.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ « ОТП Банк» 3654 грн. судового збору та 26424 грн. судових витрат, пов`язаних із проведенням судової експертизи.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов задоволено частково.

Визнано припиненою поруку ОСОБА_4 за договором поруки № SR - ML-010/040/2007/1/1, укладеним 17 вересня 2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ « ОТП Банк».

Визнано припиненою поруку ОСОБА_3 за договором поруки № SR - ML-010/040/2007/1, укладеним 17 вересня 2007 року між ОСОБА_3 та ПАТ « ОТП Банк».

В задоволені решти вимог за зустрічним позовом відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ « ОТП Банк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , а також в частині задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання поруки припиненою та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову.

Зокрема, зазначає, що при вирішенні спору суд виходив з того, що, уклавши з боржником додаткову угоду від 16 січня 2009 року, банк без згоди поручителів підвищив відсоткову ставку на 4% річних та збільшив обсяг відповідальності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Проте, поза увагою суду залишилась та обставина, що п.1.4.1.5 кредитного договору передбачає можливість підвищення процентної ставки на 4% річних у разі порушення кредитних зобов`язань.

Окрім того, суд не надав належної оцінки тому, що зазначене положення кредитного договору не було застосовано банком, а збільшення відсоткової ставки відбулось внаслідок зміни розміру FIDR у зв`язку зі зміною вартості кредитних ресурсів.

6 грудня 2016 року за даною апеляційною скаргою було відкрите провадження та ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2017 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2016 року залишене без змін.

Постановою Верховного Суду від 11 вересня 2019 року ухвалу Апеляційного суду Житомирської області від 8 лютого 2017 року в частині позовних вимог ПАТ « ОТП Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ « ОТП Банк» про визнання договорів поруки припиненими, скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник ПАТ « ОТП Банк» підтримав апеляційну скаргу.

В письмових поясненнях ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зазначають, що сума заборгованості за вказаним кредитним договором не підтверджена належними доказами. Окрім того, матеріали справи не містять доказів видачі ОСОБА_1 кредиту у валюті, яка була передбачена даною угодою. Також вважають, що банк безпідставно нараховував відсотки після закінчення строку дії договору. На даний час, коли Верховний Суд залишив без змін рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та скасував рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог до поручителів, рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2016 року та ухвала апеляційного суду від 8 лютого 2017 року стали впливати на їхні інтереси, оскільки питання щодо стягнення з них заборгованості знову стало предметом судового розгляду. Враховуючи ту обставину, що вони позбавлені можливості оскаржити рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, вважають, що при повторному перегляді справи судом апеляційної інстанції норми ч.ч.4,5 ст.82 ЦПК України не повинні застосовуватись.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ПАТ «ОТП Банк», колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 17 вересня 2007 року між ЗАТ « ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ « ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №ML-010/040/2007/1, за умовами якого останньому наданий кредит у розмірі 143760 швейцарських франків, строком до 17 вересня 2027 року.

Згідно з п.1.7.2 договору банк здійснює видачу кредиту позичальнику однією сумою чи траншами згідно з кредитною заявкою позичальника. Кредит надається однією сумою чи траншами шляхом дебетування позичкового рахунку позичальника та перерахування кредитних коштів за реквізитами, вказаними в кредитній заявці.

У п. 3 кредитного договору зазначено, що для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись плаваюча процентна ставка, а саме: фіксований відсоток у розмірі 4,49 річних + FIDR ( процентна ставка за строковими депозитами фізичних осіб у валюті, тотожній валюті кредиту, що розміщені у банку на строк в 366 днів. В залежності від зміни вартості кредитних ресурсів банку ставка FIDR може змінюватись банком ( збільшуватись чи зменшуватись) в порядку, передбаченому цим договором).

Пунктом 1.4.1.1.3 договору також передбачено, що плаваюча процентна ставка підлягає корегуванню протягом дії договору щоразу після перебігу кожного 12 календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору.

Плаваюча процентна ставка за користування кредитом впродовж першого року дії цього договору підлягає корегуванню після перебігу одинадцятого календарного місяця, починаючи з дати укладення цього договору ( п.1.4.1.1.4 договору).

У п.1.4.1.1.5 кредитного договору також міститься умова про те, що плаваюча процентна ставка фіксується відповідно до умов цього договору в перший банківський день місяця, наступного за місяцем закінчення вищезазначеного 11/12 місячного періоду дії попередньої плаваючої процентної ставки. Із зазначених дат проценти нараховуються, виходячи із ставок FIDR (фактично діюча на дату корегування)+фіксований відсоток з розрахунку річної бази нарахування процентів. Сторони висловлюють свою цілковиту згоду щодо такої зміни плаваючої процентної ставки стосовно всієї непогашеної суми кредиту, без укладення будь-яких додаткових договорів до цього договору.

17 вересня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладений договір поруки №SR-ML-010/040/2007/1, відповідно до якого поручитель зобов`язується відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його зобов`язань перед кредитором за даним кредитним договором в повному обсязі.

Пунктом 1.2 договору поруки передбачено, що поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники, що означає, що кредитор може звернутись з вимогою про виконання боргових зобов`язань як до боржника, так і до поручителя, чи до обох одночасно.

Окрім того, 17 вересня 2007 року аналогічний договір поруки за №SR-ML-010/040/2007/1/1 був укладений із ОСОБА_4 .

Цього ж дня договір поруки був також укладений із ОСОБА_2 за № SR-ML-010/040/2007/1/2.

При цьому, п.2.2 зазначених договорів передбачено, що порукою забезпечені боргові зобов`язання в разі зміни їх суми, відповідно до п.2.1 цих договорів.

Судом встановлено, що 16 січня 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладений додатковий договір №1 до вказаного кредитного договору, відповідно до якого графік платежів викладено в новій редакції та деталізовано положення основного договору щодо права банку підвищувати фіксований відсоток на 4% річних у випадку порушення позичальником кредитних зобов`язань, а також вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань.

20 липня 2011 року між ПАТ « ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладений додатковий договір №4 до кредитного договору, згідно з яким змінено умови кредитування, зокрема, змінено валюту кредиту із швейцарських франків на гривні. Таким чином, розмір кредиту становить 1253457 грн. 45 коп. У зв`язку з цим графік погашення кредиту викладено у новій редакції. При цьому, строк кредитування залишився незмінним - до 17 вересня 2027 року.

Відповідні зміни були внесені 20 липня 2011 року у договори поруки шляхом укладення додаткових угод.

20 липня 2011 року ОСОБА_1 підписано кредитні заявки на суму 895928 грн. 49 коп., 330824 грн. 61 коп. та 26704 грн. 35 коп.

Звертаючись до суду з даним позовом, банк надав розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, яка виникла станом на 20 січня 2014 року, й становить 1534891 грн. 69 коп. та складається із: заборгованості за кредитом, виданим першим траншем, у розмірі 868992 грн. 75 коп. та 230551 грн. 06 коп. заборгованості зі сплати відсотків за першим траншем; заборгованості за кредитом, виданим другим траншем, у розмірі 344192 грн. 78 коп. та 91155 грн. 10 коп. заборгованості зі сплати відсотків за другим траншем.

За правилами ч.1 ст.559 ЦК України ( в редакції, яка була чинною на час укладення договору поруки) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

При вирішенні спору про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителів поза увагою суду залишилась та обставина, що укладений між банком та позичальником кредитний договір передбачає застосування плаваючої процентної ставки FIDR, яка підлягає корегуванню.

Таким чином, враховуючи умови кредитного договору, зміна розміру ставки FIDR не є зміною процентної ставки банку в односторонньому порядку, а свідчить про нарахування відсотків у відповідності до положень укладеного між сторонами договору.

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для стягнення заборгованості із поручителів та задоволення зустрічного позову у зв`язку з припиненням поруки на підставі ч.1 ст. 559 ЦК України.

Разом з тим, до спірних правовідносин підлягає застосуванню положення ч.4 ст. 559 ЦК України.

Матеріали справи свідчать, що 19 вересня 2012 року банк надіслав позичальнику письмову вимогу про дострокове погашення заборгованості протягом 60 календарних днів з дати отримання цієї вимоги. Доказів отримання ОСОБА_1 даної вимоги матеріали справи не містять.

Додатковою угодою №5 до кредитного договору, укладеного між банком та позичальником 27 січня 2012 року, передбачено, що у випадку неотримання позичальником вимоги, відправленої банком рекомендованим листом на адресу позичальника, зазначену у кредитному договорі чи іншу відому банку адресу позичальника, та повернення до банку відповідного документа поштової організації з відміткою про неотримання позичальником листа з вимогою, з будь-яких причин, зокрема, ухилення позичальника від належного отримання вимоги, з інших причин, тощо, вимога вважається отриманою позичальником на сьомий календарний день з дати відправки вимоги.

Відповідно до положень ч.4 ст.559 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Отже, законодавцем визначено три способи визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання; протягом одного року від дня укладення договору поруки ( якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги).

При цьому, будь-який із зазначених у ч.4 ст. 559 ЦК України строк дії договору поруки за своєю правовою природою не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого таке право та обов`язок припиняються. Це означає, що зі спливом цього строку ( який є преклюзивним) кредитор позбавлений можливості вчиняти дії щодо реалізації свого права за договором поруки. Порука є строковим зобов`язанням, й незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Аналізуючи положення ч.4 ст. 559 ЦК України, необхідно зробити висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку у межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого ч.2 ст. 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання ( у разі, якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із ч.3 ст.254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Отже, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням ( якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч.4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12-ц.

Водночас, поруку не можна вважати припиненою в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань щодо погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.

Банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за даним кредитним договором, направивши 19 вересня 2012 року на адресу боржника письмову вимогу про дострокове повернення кредиту протягом 60 календарних днів з дати отримання даної вимоги. Враховуючи положення основного договору, дана вимога вважається отриманою на 7 календарний день з дати її відправлення, відтак боржник зобов`язаний був достроково погасити заборгованість у строк до 26 листопада 2012 року.

Враховуючи, що банк звернувся до суду з даним позовом 16 січня 2013 року, а строк дії кредитного договору визначено до 26 листопада 2012 року й кредитор не пред`являв вимог до поручителів щодо повернення щомісячних платежів, строк сплати яких настав за шість місяців до подачі цього позову, тому порука ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 припинилася в частині зобов`язань, які виникли до 16 липня 2012 року.

Окрім того, вирішуючи питання щодо покладення на поручителів солідарного з боржником обов`язку нести відповідальність перед кредитором слід врахувати правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Таким чином, з 26 листопада 2012 року банк втратив право нараховувати відсотки за вказаним кредитним договором.

Враховуючи вищезазначене, на користь банку з кожного з поручителів підлягає стягненню в солідарному порядку з боржником 1197711 грн. 09 коп., з яких 1187410 грн. 60 коп. становить заборгованість за кредитом та 10300 грн. 49 коп. заборгованість зі сплати відсотків.

Відповідно до положень ч.5 ст.411 ЦПК України висновки суду касаційної інстанції, в зв`язку з якими скасовано судові рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції під час нового розгляду справи.

Враховуючи вищезазначене, а також з огляду на межі апеляційної скарги, рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 не переглядається.

За таких обставин, рішення в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договорів поруки припиненими підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись ст.ст. 259,268,367,368,374,376,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 7 листопада 2016 року в частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та в частині зустрічного позову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" про визнання договорів поруки припиненими, - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_3 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) солідарно із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» (01601, м. Київ, вул. Жилянська, №43, , рахунок № НОМЕР_2 в АТ « ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1197711 грн. 09 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) солідарно із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» (01601, м. Київ, вул. Жилянська, №43, , рахунок № НОМЕР_2 в АТ « ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1197711 грн. 09 коп.

Стягнути із ОСОБА_2 солідарно із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» (01601, м. Київ, вул. Жилянська, №43, , рахунок № НОМЕР_2 в АТ « ОТП Банк», МФО 300528) заборгованість за кредитним договором у розмірі 1197711 грн. 09 коп.

У задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» по 950 грн. 04 коп. судового збору з кожного.

Відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання договорів поруки припиненими.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.

Головуюча Судді: