Провадження № 4-с/522/203/19
УХВАЛА

09 грудня 2019 року Приморський районний суд м. Одеси:

під головуванням судді Єршової Л.С.

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

представника скаржника ОСОБА_1 адвоката Ляшана С.А.,

суб`єкта оскарження - головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика В.О.,

представника стягувача ОСОБА_2 адвоката Прокопової В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик Віталій Олександрович, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинення дій,

ВСТАНОВИВ:

19.03.2019 року на адресу Приморського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик Віталій Олександрович, стягувач: ОСОБА_2 , у якій скаржник просить: визнати рішення державного виконавця Другого Приморського відділу держаної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик Віталія Олександровича, за яким накладено арешт на всі кошти на всіх банківських рахунка ОСОБА_1 , без обмежень, неправомірним; зобов`язати головного державного виконавця Другого Приморського відділу держаної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика Віталія Олександровича відновити порушене право ОСОБА_1 шляхом зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в сумі, яка дорівнює розміру надходжень з цільовим призначенням відповідному заробітній платні.

В обгрунтування скарги ОСОБА_1 зазначив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 472757,15 грн. та судові витрати у розмірі 3654,00 грн.

04.09.2015 року на виконання вказаного рішення суду від 23.06.2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист.

30.10.2015 року головним державним виконавцем Примосрького ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №49177893.

09.01.2019 року головним державним виконавцем Перчиком В.О. було винесено постанову ВП №49177893 про арешт коштів боржника ОСОБА_1 , які містяться на всіх відкритих рахунках, а також коштів на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

При цьому, скаржник має постійне місце роботи та отримує заробітну плату, яка щомісячно перераховується йому на банківський рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», який було арештовано державним виконавцем.

Тому скаржник звернувся з заявою до головного державного виконавця Перчика В.О. про зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , та повідомив держвиконавця, що зазначений банківський рахунок використовується для отримання заробітної плати, на підтвердження чого надав виписку з банківського рахунку, в якій зазначено цільове призначення «зарплата» і суми коштів, що надходили на зазначений банківський рахунок протягом кількох останніх місяців.

Однак, головним державним виконавцем Перчиком В.О. було відмовлено скаржнику у знятті арешту з вказаного рахунку на підставі того, що відсутні підстави для зняття арешту з коштів на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», визначені ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, ОСОБА_1 був змушений звернутися до суду зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця Перчика В.О. неправомірними та зобов`язання зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 05.04.2019 року за вказаною скаргою ОСОБА_1 було відкрито провадження та витребувано у Другого Приморського відділу держаної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (65023, м. Одеса, вул. Пастера, 58) належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження №49178893.

21.10.2019 року на виконання вищевказаної ухвали головним державним виконавцем Перчиком В.О. були надані належним чином завірені матеріали виконавчого провадження ВП №49177893(а.с.66-240).

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 адвокат Ляшан С.А. вимоги скарги підтримав та просив задовольнити.

Головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик В.О. проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що діяв у відповідності до приписів Закону України «Про виконавче провадження».

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Прокопова В.О. просила відмовити у задоволенні скарги.

Суд, дослідивши матеріали скарги, вислухавши вступне слово учасників справи, приходить до наступних висновків.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-VIII, примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»

Відповідно до ст.ст. 447, 448 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

Відповідно до ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Відповідно до ч. 1 та ч. 5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

З матеріалів скарги вбачається, що скарга подана з пропущенням строку звернення до суду, оскільки оскаржуються дії державного виконавця від 04.03.2019 року. При цьому, представник скаржника ОСОБА_4 звернувся до суду 04.03.2019 року, однак ухвалою суду від 06.03.2019 року матеріали скарги були повернуті скаржнику як не підписані, після чого скаржник повторно звернувся до суду 19.03.2019 року. Тому строки, встановлені ст. 449 ЦПК України, на думку суду, ним не порушені.

З урахуванням наведеного, з метою забезпечення права на доступ до правосуддя, суд дійшов висновку про наявність підстав для поновлення скаржнику строку звернення до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця та визнання таких причин поважними.

Суд встановив, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.06.2015 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_3 та стягнуто з ОСОБА_1 на її користь матеріальну шкоду у розмірі 472757,15 грн. та судові витрати у розмірі 3654,00 грн. (а.с.68-69).

04.09.2015 року на виконання вказаного рішення суду від 23.06.2015 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист (а.с.70-71).

30.10.2015 року головним державним виконавцем Примосрького ВДВС Одеського МУЮ Перчиком В.О. на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження №49177893 (а.с.77).

Постановою головного державного виконавця Перчика В.О. ВП №49177893 від 09.01.2019 було накладено арешт на всі кошти боржника ОСОБА_1 , які містяться на всіх відкритих рахунках, а також кошти на рахунках, які будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом (а.с.209-209а).

Згідно з випискою АТ КБ «Приватбанк» по банківському рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зазначений банківський рахунок використовує для отримання заробітної плати, ГУНП в Одеській області (а.с.10).

З матеріалів виконавчого провадження №49177893 вбачається, що 19.02.2019 року ОСОБА_1 звернувся з заявою до головного державного виконавця Перчика В.О. про зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , та повідомив держвиконавця, що зазначений банківський рахунок використовується для отримання заробітної плати, на підтвердження чого надав виписку з банківського рахунку, в якій зазначено цільове призначення «зарплата» і суми коштів, що надходили на зазначений банківський рахунок протягом кількох останніх місяців (а.с.215-216).

Листом головного державного виконавця Перчика В.О. від 04.03.2019 року №21478 було відмовлено ОСОБА_1 у знятті арешту з вказаного рахунку на підставі того, що відсутні підстави для зняття арешту з коштів на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», визначені ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.217).

У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою про визнання дій головного державного виконавця Перчика В.О. неправомірними та зобов`язання зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Відповідно до п. 6 ч. 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Згідно з ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов`язаний утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини.

Статтями 68-70 Закону України «Про виконавче провадження» №1404-VІІІ від 02.06.2016 року визначено повноваження державного виконавця про накладення стягнення на заробітну плату.

Відповідно до пункту 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання відкритих відповідно до статей 191 та 261 Закону України «Про теплопостачання», статті 151 Закону України «Про електроенергетику», та на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Тобто, рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 27.06.2019 у справі № 916/73/19.

При цьому, п. 1 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

У п. 2 наказу Міністерства доходів і зборів України від 09.09.2013 № 453 «Про затвердження Порядку прийняття банками на виконання розрахункових документів на виплату заробітної плати» передбачено, що банки приймають від платників єдиного внеску грошові чеки, платіжні доручення та інші розрахункові документи на видачу (перерахування) коштів для виплати заробітної плати, на які відповідно до Закону нараховується єдиний внесок, та здійснюють видачу (перерахування) зазначених коштів лише за умови одночасного подання платником єдиного внеску розрахункових документів (документів на переказ готівки) про перерахування коштів для сплати сум єдиного внеску. Суми, сплачені за цими документами, повинні складати не менше 1/3 суми коштів для виплати заробітної плати, зазначеної в грошових чеках, платіжних дорученнях та інших розрахункових документах.

Частиною 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено заборону на звернення стягнення та накладення арешту, зокрема, на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

За змістом ч. 3 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Отже, держава гарантувала та захистила законом право фізичної особи на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку.

Таким чином, накладення арешту на грошові кошти, за рахунок яких здійснюється виплата заробітної плати, є неправомірним.

Аналогічна правова позиція зазначена Верховним Судом у постановах від 27.03.2018 у справі № 922/808/16, від 16.05.2018 у справі № 905/294/15, від 11.06.2018 у справі № 910/4153/13, від 09.09.2019 у справі № 913/958/16.

Крім того, приписами частини першої статті 2, частини другої статті 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95, ратифікованої Україною 04.08.1961, визначено, що дана Конвенція застосовується до всіх осіб, яким виплачується або повинна виплачуватися заробітна плата. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про працю».

Так, судом встановлено, що 19.02.2019 року скаржник звернувся з заявою до головного державного виконавця Перчика В.О. про зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 , та повідомив держвиконавця, що зазначений банківський рахунок використовується для отримання заробітної плати, на підтвердження чого надав виписку з банківського рахунку, в якій зазначено цільове призначення «зарплата» і суми коштів, що надходили на зазначений банківський рахунок протягом кількох останніх місяців, однак державним виконавцем йому було відмовлено у знятті арешту з вказаного рахунку на підставі того, що відсутні підстави для зняття арешту з коштів на рахунку, відкритому в АТ КБ «Приватбанк», визначені ч. 2 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження».

На підставі викладеного суд приходить до висновку про неправомірність відмови головного державного виконавця Перчика В.О. у знятті арешту з рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «Приватбанк», який належить скаржнику ОСОБА_1 та виконаристовується ним для отримання заробітної плати, та необхідність зобов`язання державного виконавця відновити порушене право скаржника шляхом зняття арешту з вищевказаного рахунку.

Щодо вимоги скаржника стосовно визнання рішення головного державного виконавця Перчика В.О., яким накладено арешт на всі кошти на віх банківських ахунках ОСОБА_1 неправомірним, суд вважає її необгрунтованою, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону Украни «Про виконавче провадження» виконавець може звернути стягнення на кошти боржника - юридичної особи, розміщені на його рахунках і на рахунках, відкритих боржником - юридичною особою через свої філії, представництва та інші відокремлені підрозділи.

Керуючись ст.ст. 259-261, 447-453 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними підстави пропуску ОСОБА_1 строку звернення до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика В.О.

Поновити ОСОБА_1 строк для звернення до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика В.О.

Скаргу ОСОБА_1 , суб`єкт оскарження: головний державний виконавець Другого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчик Віталій Олександрович, стягувач: ОСОБА_2 , про визнання рішення неправомірним та зобов`язання вчинення дій, - задовольнити частково.

Визнати дії головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика Віталія Олександровича в частині накладення арешту на банківський рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та зобов`язати головного державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Перчика Віталія Олександровича відновити порушене право ОСОБА_1 шляхом зняття арешту з коштів на банківському рахунку № НОМЕР_1 в АТ КБ «ПРИВАТБАНК», в сумі, яка дорівнює розміру надходжень з цільовим призначенням відповідним заробітній платні.

В іншій частині вимог, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, проте може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання її копії.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Згідно з ст. 354 та відповідно до п. 8 та п.п. 15.5 Перехідних положень ЦПК України апеляційна скарга подається шляхом подання апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси до апеляційного суду Одеської області.

Повний текст ухвали складено та підписано 13.12.2019 року.

Суддя Л.С. Єршова