ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року м. Чернівці

справа № 726/2211/18

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Владичана А.І., Литвинюк І.М.,

секретар: Тодоряк Г.Д.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа: ОСОБА_3 ,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2019 року, ухваленого під головуванням судді Байцар Л.В., повний текст рішення складено 02.05.2019 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь грошові кошти в сумі 830 415 грн, отримані за договором купівлі-продажу квартири від 25.09.2018 року, а також судові витрати.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона проживаючи та працюючи в Італії уповноважила ОСОБА_2 на придбання від її імені квартири, що підтверджується довіреністю від 11.03.2009 року. На цій підставі було укладено договір будівельного підряду №3 від 15.04.2010 року на будівництво трьох-кімнатної квартири АДРЕСА_1 , після чого отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 03.04.2015 року Реєстраційною службою Чернівецького міського управління юстиції Чернівецької області.

Вказувала на те, що 24.12.2014 року вона посвідчила у приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округа Скінтей Ю.І. довіреність на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , номер у реєстрі нотаріальних дій № 2082, серія НАЕ № 556388, строк дії довіреності 24.12.2019 року, якою уповноважила останню, крім іншого, укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру, в тому числі купівлі-продажу, а 01.10.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про припинення дії довіреності на ім`я відповідачки у зв`язку з тим, що та зловживаючи своїми правами довіреної особи, без погодження із нею ціни, оформила договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за 830 415 грн. з ОСОБА_3 .

Оскільки відповідач продала квартиру на невигідних для позивача умовах, а отримані кошти за продану квартиру в сумі 830 415 грн. їй не передала, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2019 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 830 415 грн., які вона отримала від ОСОБА_3 25 вересня 2018 року за продаж квартири АДРЕСА_1 , яка належала на праві власності ОСОБА_1 .

Вирішено питання відносно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність рішення суду вимогам ст.263 ЦПК України та просить його скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог.

Зазначає, що дійсно виконуючи повноваження представника ОСОБА_1 укладала від її імені договір будівельного підряду №3 від 15.04.2010 року на будівництво трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 та договір підряду №24 від 19.07.2011 року на будівництво нежитлового підвального приміщення. Згідно умов вказаних договорів загальна вартість квартири становила 383 900 грн, нежитлового приміщення 12 000 грн, однак у зв`язку з відсутністю у позивача таких коштів, ОСОБА_2 позичила для неї у ОСОБА_4 5000 Євро, у ОСОБА_5 10 000 дол. США, а також надала власні кошти у розмірі 100 000 грн, які після продажу квартири були повернуті у тому ж розмірі, що підтверджується розписками, які наявні в матеріалах справи.

Вважає, що суд дослідивши письмові матеріали справи дійшов невірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки на виконання повноважень представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 оформила на її ім`я правовстановлюючі документи на спірну квартиру та нежитлове приміщення під час здачі будинку в експлуатацію, отримала правовстановлюючі документи, зареєструвала за нею право власності на вказані об`єкти, а в подальшому 25.09.2018 року уклала договір купівлі-продажу квартири в її інтересах.

Наголошує, що до спірних правовідносин повинна була бути застосована глава 68 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи в межах їх обґрунтувань та заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційна скарга законність рішення суду першої інстанції не спростовує.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції керуючись ст.367 ЦПК України переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вимоги до рішення на час його ухвалення встановлюються нормами ст.263 ЦПК України і воно в повній мірі їм відповідає.

Положеннями ст.41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

В силу ч.1 ст.237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Частина 3 ст.237 встановлює загальне правило, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Положеннями ст.244 ЦК України передбачено, що представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю.

Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Крім того, норми Глави 68 ЦК України щодо договору доручення не встановлюють спеціальних вимог щодо форми, отже, він може бути укладений не тільки в письмовій, а й в усній формі.

Згідно з ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки довірителя.

Статтею 1003 ЦК України визначено, що у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Положеннями ч.1 ст.1004 ЦК України передбачено, що повірений зобов`язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Відповідно до ст.1006 ЦК України повірений зобов`язаний: повідомляти довірителеві на його вимогу всі відомості про хід виконання його доручення; після виконання доручення або в разі припинення договору доручення до його виконання негайно повернути довірителеві довіреність, строк якої не закінчився, і надати звіт про виконання доручення та виправдні документи, якщо це вимагається за умовами договору та характером доручення; негайно передати довірителеві все одержане у зв`язку з виконанням доручення.

Частина 1 ст.1007 ЦК України передбачає, що довіритель зобов`язаний видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, а отже зовнішні відносини представництва, тобто вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення, відбуваються на підставі довіреності.

Як вбачається з вірно встановлених судом першої інстанції обставин справи, 11.03.2009 року ОСОБА_1 маючи попередню усну домовленість уповноважила довіреністю ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , крім іншого, бути її представником, управляти та розпоряджатися всім належним їй рухомим та нерухомим майном та придбавати на її ім`я будь-яке рухоме та нерухоме майно, укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру, в тому числі купівлі-продажу та ін. (а.с.10).

На підставі зазначеної довіреності між ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 та ПВКФ «Зірка» в особі генерального директора ОСОБА_8 було укладено договір будівельного підряду №3 від 15.04.2010 року на будівництво трьох кімнатної квартири АДРЕСА_1 , та договір будівельного підряду №24 від 19.07.2011 року на будівництво нежитлового підвального приміщення (а.с.37-40, 43-45).

З вказаних договорів будівельного підряду попередня вартість квартири становила 383 900 грн, нежитлового підвального приміщення 12 000 грн.

В період з 05.05.2010 року по 18.07.2011 року ОСОБА_1 сплачено грошові кошти ПВКФ «Зірка» за будівництво квартири, що підтверджується квитанціями та довідками про оплату (а.с.41, 46, 48-53).

24.12.2014 року ОСОБА_1 посвідчила у приватного нотаріуса Чернівецького нотаріального округа Скінтей Ю.І. довіреність на ім`я відповідачки ОСОБА_2 , номер у реєстрі нотаріальних дій № 2082, серія НАЕ № 556388, строк дії довіреності 24.12.2019 року, якою уповноважила останню, крім іншого, укладати всі дозволені законом правочини цивільно-правового характеру, в тому числі купівлі-продажу (а.с.36).

25.09.2018 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 уклала договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_3 , вартість квартири становила 830 415 грн, які представник продавця одержала від покупця до підписання вказаного договору (а.с.12-13).

01.10.2018 року ОСОБА_1 подала заяву про припинення дії довіреності виданої на ім`я відповідачки (а.с.14).

Вказані обставини сторонами визнаються та не спростовуються.

Доводи ОСОБА_2 про наявність у неї в залишку від продажу квартири суми 390 620 грн підтверджує існування зобов`язань перед ОСОБА_1 Про те доводи, що після укладення договору купівлі-продажу квартири та отримання коштів у повному обсязі в сумі 830 415 грн вона повернула позичені в інтересах ОСОБА_1 5000 Євро ОСОБА_4 та 8500 дол. США ОСОБА_5 не заслуговують на увагу, оскільки повноважень на це у виданій довіреності не передбачено, а ОСОБА_1 у наданих суду розписках на підтвердження існування відносин за договором позики не зазначена стороною та відсутній підпис останньої. Таким чином, в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази щодо укладення між зазначеними особами та ОСОБА_1 договорів позики в з дотриманням вимог ст.ст.1046-1047 ЦК України.

Отже, ОСОБА_2 надані їй повноваження за довіреністю ОСОБА_1 не виконала в повному обсязі та отримані за договором купівлі-продажу квартири кошти в сумі 830 415 грн. позивачу не повернула.

Відсутність в судовому рішенні посилання на спеціальні норми глави 68 ЦК України не спростовують законність ухваленого рішення, по скільки суд першої інстанції вірно встановив існування зобов`язань між сторонами на підставі договору доручення та застосував загальні правила глави 48 цього Кодексу, за якими зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст.526 ЦК України).

Згідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте касаційна скарга на неї може бути подана протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий - підпис /І.Н. Лисак/

Судді - підписи /А.І. Владичан, І.М. Литвинюк/