Провадження № 2/127/6509/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2019 м.Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі

головуючого судді Романюк Л.Ф.,

при секретарі Курутіній О.В.,

за участі представника позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи позовні вимоги тим, що в 1998 році позивач уклав шлюб із ОСОБА_3 , в 1999 році придбали 41/100 житлового будинку АДРЕСА_1 , яка складається із двокімнатної квартири загальною площею 31, 4 кв.м., житловою площею 21,5 кв.м. Право власності на зазначені 41/100 частин житлового будинку, згідно договору купівлі продажу, було оформлено на ОСОБА_3 В 2017 році шлюб між сторонами було розірвано. Починаючи з моменту купівлі і по теперішній час позивач зареєстрований та проживає в спірній частині будинку, іншого житла не має. Після розірвання шлюбу позивач неодноразово звертався до ОСОБА_3 із проханням провести добровільний розподіл спільно нажитого майна та нотаріально оформити такі дії. Однак, відповідачка постійно відмовляє, мотивуючи таку відмову тим, що дана частина будинку буде належати сину ОСОБА_4 1999 року народження.

Просив суд, поділити спільне майно подружжя та визнати за ОСОБА_2 право власності на 41/200 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав за обставин викладених в справі, просив суд їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 в судове засідання, в черговий раз не з`явилися, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідачки та її представника, на підставі наявних в справі доказів.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, інвентарної справи № 16955, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 2 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до довідки № 832 від 29.06.2017 року ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 2000 року (а.с.7).

Постановою Вінницького апеляційного суду від 19.06.2019 року встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з 22.12.1998 року.

Згідно договору купівлі - продажу від 01.02.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Максимюк Т.Ф. і зареєстрованого в реєстрі за № 301, продавці : ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_3 купила 41/100 частину житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходяться в АДРЕСА_1 .

Вище вказаною постановою Вінницького апеляційного суду від 19.06.2019 року, в задоволені позову ОСОБА_9 до ОСОБА_3 і ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку удаваним у частині покупця, визнання покупцем за договором відмовлено. Зазначено, що заявлені вимоги ОСОБА_9 про визнання частково недійсним у частині покупця договору купівлі - продажу 41/100 частини будинку та договору купівлі - продажу земельної ділянки з переведенням на неї покупця, до задоволення не підлягають (а.с.63-69).

Відповідно до вимого ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справ, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якою встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Частинами 1, 2 ст. 61 СК України визначено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Згідно з ч.1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини по справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову.

Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а саме 2840 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 60, 69-72 СК України, ст. ст. 355, 357, 368, 372 ЦК України, ст. ст. 10 12, 13, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Поділити спільне майно подружжя, а саме 41/100 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 41/200 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 2840 грн. судового збору.

Рішення суду може бути оскаржено, шляхом подачі апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено ..12.2019 року.

Суддя: