Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

місто Київ

справа № 243/9678/17

провадження № 61-48081св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року у складі судді Жданової В. С.,

ВСТАНОВИВ:

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

ОСОБА_1 у листопаді 2017 року звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Донецькобленерго», правонаступником якого є Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (далі - АТ «ДТЕК Донецькі електромережі»), про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1 у вересні 2018 року звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою на зазначене судове рішення.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року залишено без руху. Надано заявнику десятиденний строк з дня вручення зазначеної ухвали для усунення недоліків, а саме для сплати судового збору у сумі 960, 00 грн та для надання доказів його сплати. Роз`яснено, що у разі неусунення недоліків апеляційна скарга буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Залишаючи апеляційну скаргу без руху, суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів за вимогами за двома категоріями: про стягнення невиплаченої заробітної плати та про поновлення на роботі. Відповідно до змісту позовної заяви позивач просила стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки у розмірі 46 400, 00 грн, що є вимогою майнового характеру, а тому судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року становить 960, 00 грн (виходячи з розрахунку 640*150 %). Проте документ, що підтверджує сплату судового збору в цьому розмірі, не надано.

На виконання зазначеної ухвали апеляційного суду ОСОБА_1 надала пояснення, у яких зазначила, що вимога суду про сплату судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду в частині вирішення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки є незаконною, оскільки ця виплата входить до основного фонду оплати праці, а тому відноситься до заробітної плати.

Ухвалою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 27 серпня 2018 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки визнано неподаною та повернуто позивачу. Роз`яснено, що повернення апеляційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду з апеляційною скаргою, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення апеляційної скарги.

Ухвала апеляційного суду обґрунтовувалася тим, що за подання позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки позивачі не звільняються від сплати судового збору, оскільки це є компенсація за порушені права, а не заробітна плата. Апеляційний суд застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 243/9232/17. Станом на 20 листопада 2018 року вимоги ухвали Донецького апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року не виконані, недоліки апеляційної скарги не усунуто, судовий збір не сплачено. З клопотанням про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення розміру судового збору або звільнення від його сплати, відповідно до вимог статті 8 Закону України «Про судовий збір» позивач не зверталася. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду від 27 серпня 2018 року підлягає поверненню заявнику.

ІІ. АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій до Верховного Суду засобами поштового зв`язку у грудні 2018 року, ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року про повернення апеляційної скарги заявнику в частині позовних вимог про стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за час затримки видачі трудової книжки.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обґрунтовується порушенням апеляційним судом норм процесуального права. Заявник зазначає, що вимоги апеляційного суду про обов`язкову сплату позивачем судового збору щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону. Заявник вважає, що вона звільнена від сплати судового збору за подання апеляційної скарги у зазначеній частині відповідно до пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». На переконання заявника, середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки є заробітною платою відповідно до правил частини першої статті 1, статті 2 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 94, частини п`ятої статті 235 КЗпП України.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» просить касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. Відповідач вважає оскаржувану ухвалу законною та обґрунтованою, зазначає, що поняття «заробітна плата» та «середній заробіток за час вимушеного прогулу» не є тотожними.

ІІІ. ВІДОМОСТІ ПРО РУХ СПРАВИ У СУДІ КАСАЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА МЕЖІ РОЗГЛЯДУ СПРАВИ

Ухвалою Верховного Суду від 22 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

За змістом правила частини першої статті 401 ЦПК України попередній розгляд справи проводиться колегією у складі трьох суддів у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом застосовані правила статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Верховний Суд вислухав суддю-доповідача, перевірив доводи касаційної скарги та матеріали цивільної справи, за результатами чого зробив висновок, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам законності та обґрунтованості, визначеним у статті 263 ЦПК України, касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Оцінка аргументів, викладених у касаційній скарзі

Верховний Суд в оцінці доводів касаційної скарги врахував, що ухвалою апеляційного суду від 16 жовтня 2018 року апеляційну скаргу залишено без руху з підстав несплати судового збору.

Відповідно до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 ЦПК України, застосовуються положення статті 185 ЦПК України.

Пунктом 3 частини четвертої статті 356 ЦПК України передбачено, що до апеляційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно зі статтею 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху із зазначенням недоліків позовної заяви, способом і строком їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Відповідно до частини третьої статті 185 ЦПК України якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

За змістом наведених норм закону повернення заяви (в тому числі й апеляційної скарги) з тих підстав, що особа не виконала вимоги ухвали суду про усунення недоліків, можливо лише в тому випадку, коли особа отримала копію відповідної ухвали суду, але ухилилася від виконання вимог, зазначених у ній.

В оцінці доводів касаційної скарги про те, що заявник як позивач не має сплачувати судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки, Верховний Суд врахував таке.

Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Судовий збір не повинен обмежувати право заявника на доступ до правосуддя, його розмір має бути розумним. Разом з цим судовий збір виконує роль обмежувального заходу, який попереджає подання необґрунтованих й безпідставних позовів та перенавантаження судів.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначено Законом України «Про судовий збір».

Згідно зі статтею 3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення тощо.

Пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» визначено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, позивачі у справах за вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях справ: за вимогами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Основні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання та структуру заробітної плати визначає Закон України «Про оплату праці», а також розроблена відповідно до нього Інструкція зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року № 5 (далі - Інструкція).

Згідно з частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» та Інструкції заробітна плата складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Перелік інших виплат, що не належать до фонду оплати праці, наведено у пункті 3 Інструкції.

Середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки (частина п`ята статті 235 Кодексу законів про працю України) не є ані основною, ані додатковою заробітною платою, а також не є заохочувальною або компенсаційною виплатою в розумінні статті 2 Закону України «Про оплату праці», тобто не входить до структури заробітної плати.

Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18).

Верховний Суд врахував, що предметом позову у цій справі є, зокрема майнові вимоги про стягнення заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час вимушеного прогулу за затримку видачі трудової книжки.

Враховуючи наведене, під час постановлення оскарженої позивачем ухвали від 20 листопада 2018 року апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених частиною третьою статті 185 ЦПК України, для визнання неподаною та повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 у зв`язку із несплатою судового збору за подання апеляційної скарги.

Верховний Суд погоджується з висновками апеляційного суду, оскільки суд апеляційної інстанції правильно застосував положення пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» та частини третьої статті 185 ЦПК України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням; їх накладення дозволене за змістом, особливо щодо умов прийнятності апеляційної скарги. Проте, такі обмеження повинні застосовуватися з легітимною метою та повинні зберігати пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (рішення у справі «Воловік проти України» від 06 грудня 2007 року).

Доводи касаційної скарги про неправильне застосування апеляційним судом пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» є необґрунтованими і фактично зводяться до помилкового тлумачення заявником цієї правової норми.

Залишаючи апеляційну скаргу заявника без руху, апеляційний суд зобов`язав ОСОБА_1 сплатити судовий збір за подання цієї скарги лише в частині оскарження вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою видачі трудової книжки.

Враховуючи наведене, а також те, що ОСОБА_1 оскаржувала в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції у повному обсязі, апеляційний суд дійшов правильного висновку про повернення заявнику апеляційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали щодо сплати судового збору за подання цієї скарги.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Враховуючи встановлені обставини щодо відсутності наданих заявником доказів, які б свідчили про усунення недоліків у апеляційній скарзі, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм процесуального права, є безпідставними.

Отже, висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону та узгоджуються з нормами права, які судом правильно застосовані.

З огляду на наведене, Верховний Суд визнає касаційну скаргу необґрунтованою, оскільки правильне застосовування норми права є беззаперечним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді С. О. Погрібний

А. С. Олійник

В. В. Яремко