ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22ц/807/3587/19 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2019 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року по справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересовані особи: П`ята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року цивільну справу за заявою ОСОБА_1 передано за підсудністю до Ленінського районного суду м. Запоріжжя.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила скасувати ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Апеляційна скарга мотивована тим, що висновок суду зроблено із порушенням ст.ст. 187, 316 ЦПК України, оскільки адреса її проживання: АДРЕСА_1 територіально відноситься до Орджонікідзевського району м. Запоріжжя, у зв`язку з чим справа підсудна саме Орджонікідзевському району.

На підтвердження доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 надано копію її паспорту, де значиться вказана адреса, та зазначено, що паспорт виданий саме Орджонікідзевським районним відділом Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області, та копію довідки Запорізького міського центру зайнятості, в якій також зазначено, що адреса місця проживання ОСОБА_1 відноситься до Вознесенівського району.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 січня 2019 року апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито та призначено справу до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 2 ЦПК України.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

За приписами ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскаржувана ухвала суду першої інстанції у цій справі входить до переліку ухвал, які розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (п. 9 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Ухвалою суду апеляційної інстанції від 22 листопада 2019 року (а.с. 42-43) особам, які беруть участь у справі, надавався строк до 13 грудня 2019 року для надання можливих відзивів на вищезазначену апеляційну скаргу позивача.

Однак, в строк визначений судом на адресу апеляційного суду відзивів від осіб, які беруть участь у справі, на вищезазначену апеляційну скаргу, не надійшло.

В силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що місце реєстрації відповідача не є територією Вознесенівського району м. Запоріжжя, а отже, справа не підсудна Орджонікідзевському районному суду м. Запоріжжя.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитися неможливо, виходячи з наступного.

Загальною декларацією прав людини 1948 року передбачено, що кожна людина має право на ефективне поновлення в правах компетентними національними судами у випадках порушення її основних прав, наданих їй конституцією або законом (стаття 8).

Право на ефективний судовий захист закріплено також у статті 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року та в статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція).

Відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, наданих сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Zand v. Austria» у рішенні від 12 жовтня 1978 року вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів».

Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожній людині, яка на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Положенням п.1 ч.1 ст.31 ЦПК України визначено, що суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду. Положенням ч.2 зазначеної статті передбачено, що справа, прийнята судом до свого провадження з додержанням правил підсудності, повинна бути ним розглянута і в тому випадку, коли в процесі розгляду справи вона стала підсудна іншому суду, за винятком випадків, коли внаслідок змін у складі відповідачів справа належить до виключної підсудності іншого суду.

Відповідно до ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання.

Стаття 29 ЦК України визначає місце проживання фізичної особи як житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ст. 3 Закону України від 11.12.2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»: місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини.

Згідно з абз. 4 п.6 Постанови Верховної Ради України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та паспорт громадянина України для виїзду за кордон» на 11 -16 сторінках паспорту зазначається місце проживання громадянина України.

З матеріалів справи, а саме копії паспорту заявниці, вбачається, що її місцем проживання є: АДРЕСА_2 , та паспорт виданий Орджонікідзевським районним відділом Запорізького міського управління УМВС України в Запорізькій області (а.с. 23).

Крім цього, з довідки Запорізького міського центру зайнятості № 7732 від 10.10.2019 року, також зазначено, що адреса місця проживання ОСОБА_1 , а саме: АДРЕСА_2 відноситься до Вознесенівського району (а.с. 24).

З огляду на зазначене колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції є таким, що суперечить матеріалам справи.

Пунктом 4 частини 1 статті 379 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, є підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Враховуючи, що при розгляді справи порушено норми процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали, ухвала судді підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 367, 368, п. 6 ч. 1 ст. 374, п.4 ч.1 ст.379, ст. ст. 381- 384, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 вересня 2019 року скасувати. Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає.

Повна постанова складена 13 грудня 2019 року.

Головуючий:

Судді: