Справа № 636/4437/18
Провадження № 2/636/25/19
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2019 року м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого судді Дьоміної О.П., за участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, при секретарі судового засідання Авраменко А.Ю., розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Чугуївського міського суду Харківської області з позовною заявою до ОСОБА_3, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за минулий час у розмірі 1/3 частини від усіх видів отриманих ним доходів за останні три роки.

18.12.2018 року за позовом відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження.

В підготовчому судовому засіданні відповідачем заявлено клопотання про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за введення в оману суд щодо фактичних обставин справи та зловживання процесуальними правами при поданні позовної заяви. Дане клопотання ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що твердження ОСОБА_1 в позовній заяві про те, що відповідач має роботу і дохід, тобто має можливість сплачувати аліменти але не сплачує, є безпідставним і необґрунтованим тому, що він сплачує і сплачував аліменти на доньку ОСОБА_4 в розмірі 1 625 грн. вже на протязі майже двох років. Крім того, при винесенні рішення Чугуївським міським судом Харківської області від 07.08.2017 року він не заперечував проти позову. Відповідач стверджує, що на цей час не має заборгованості по сплаті аліментів за виконавчим листом №636/1905/17, незважаючи на те, що він не працює офіційно, а сума аліментів втричі більша мінімальної суми, встановленої в рішенні суду. ОСОБА_3 зазначає, що до 13.06.2017 року допомагав ОСОБА_1, а саме надавав кошти на утримання доньки, купував одяг, взуття, іграшки та все необхідне для утримання і виховання доньки, а також забирав її до себе і забезпечував всім необхідним для повноцінного перебування в нього, навчання і виховання, що підтверджується чеками і квитанціями, які в нього збереглись. Але, незважаючи на це, колишня дружина просить в позовній заяві ще стягнути з нього аліменти за останні три роки, тобто за час коли він вже сплачував аліменти за рішенням суду, що є, на думку відповідача, згідно зі ст. 44 ЦПК України зловживанням процесуальними правами і згідно з ч. 4 ст. 43 ЦПК України введенням суду в оману, тому що ОСОБА_1 подає завідомо безпідставний позов, який має очевидно штучний характер. При цьому вона не викладає обставини, якими обґрунтовує свої вимоги і не додає до заяви будь-які докази а тільки зазначає: «Він має можливість сплачувати аліменти, але не сплачує». Також, ОСОБА_1 вводить суд в оману щодо фактичних обставин у справі, вказуючи в позовній заяві, що 04.01.2018 року вона народила від ОСОБА_3 сина ОСОБА_5 і з цього часу на її утриманні знаходяться вже двоє малолітніх дітей від колишнього чоловіка, та зазначає, що відповідач визнає цих дітей, але відмовляється утримувати їх в добровільному порядку. Відповідач стверджує, що не має ніякого відношення до сина позивачки, не проживає з нею з 2017 року, має нову сімю. ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_1 сама визнає, що ОСОБА_5 не син відповідача, тому що вона в позовній заяві просить стягнути аліменти лише на доньку, а не на обох дітей. Крім того, на думку відповідача, твердження позивача, що нею вживались заходи щодо одержання аліментів з відповідача на утримання доньки та те, що він ухиляється від їх сплати, є непідтвердженими та неправдивими.

Тому, ОСОБА_3 вважає, що ОСОБА_1 необхідно притягти до відповідальності встановленої законом за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи за даним позовом та визнати подання ОСОБА_1 позовної заяви про стягнення аліментів на малолітню дитину ОСОБА_4 за минулий час за останні 3 роки зловживанням процесуальними правами.

ОСОБА_1 та її представник заперечували проти задоволення даного клопотання, посилаючись на безпідставність його заявлення, оскільки в позові вона виклала фактичні обставини і надала на підтвердження них докази. Введення суд в оману жодним чином не мала на меті та не зловживає своїми правами, а лише хоче їх захистити.

Суд вислухавши думку учасників процесу, дослідивши письмову заяву відповідача, приходить до наступного висновку:

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема:

1) подання скарги на судове рішення, яке не підлягає оскарженню, не є чинним або дія якого закінчилася (вичерпана), подання клопотання (заяви) для вирішення питання, яке вже вирішено судом, за відсутності інших підстав або нових обставин, заявлення завідомо безпідставного відводу або вчинення інших аналогічних дій, що спрямовані на безпідставне затягування чи перешкоджання розгляду справи чи виконання судового рішення;

2) подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями;

3) подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер;

4) необґрунтоване або штучне обєднання позовних вимог з метою зміни підсудності справи або завідомо безпідставне залучення особи як відповідача (співвідповідача) з тією самою метою;

5) укладення мирової угоди, спрямованої на шкоду правам третіх осіб, умисне неповідомлення про осіб, які мають бути залучені до участі у справі.

Суд зобовязаний вживати заходів для запобігання зловживанню процесуальними правами. У випадку зловживання процесуальними правами учасником судового процесу суд застосовує до нього заходи, визначені цим Кодексом.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов'язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.

З огляду на вказані норми закону в діях ОСОБА_1 не міститься ознак зловживання встановлення процесуальними правами, судом не встановлено у позивача дій, які суперечать завданню цивільного судочинства, тому підстави для застосування відносно неї заходів процесуального примусу відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, учасники справи, зокрема зобов'язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об'єктивному встановленню всіх обставин справи; подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази; надавати суду повні і достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 4 ст. 43 ЦПК України, за введення суду в оману щодо фактичних обставин справи винні особи несуть відповідальність, встановлену законом.

З аналізу правової природи оману слідує, що обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону в тому, що не відбувалось і чого не існує. Ознакою обману є умисел. Тобто, встановлення у недобросовісної сторони умислу ввести в оману, є обов'язковою умовою.

Як вбачається із матеріалів цивільної справи, позивач звернулась до суду із позовом про стягнення аліментів на малолітню дитину за минулий час. В позові нею викладені обставини, якими вона вважає за необхідне його обґрунтувати та надані певні докази.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Таким чином, звернення до суду з позовом та надання йому обґрунтування не є оманою.

На підставі викладеного, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання відповідача в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 189, 191, 196-198, 200 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про притягнення ОСОБА_1 до відповідальності за введення в оману суд щодо фактичних обставин справи та зловживання процесуальними правами при поданні позовної заяви відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Дьоміна