11.12.2019 227/3916/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року місто Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Хандуріна В.В.

при секретарі Сухіній О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що позивач на підставі договору купівлі-продажу квартири від 14.08.2019 року, зареєстрованому в реєстрі за № 1661, є власницею квартири АДРЕСА_2 , яка АДРЕСА_3 , з відповідною частиною господарських будівель і споруд та земельну ділянку, кадастровий номер :00:006:0008, які розташовані АДРЕСА_4 . Під час нотаріального оформлення договору купівлі-продажу, мати продавця ОСОБА_4 , яка була представником ОСОБА_2 за довіреністю, запевнила позивача, що остання та її син після укладення договору та продажу квартири самостійно знімуться з реєстрації. Ще у 2015 році відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації, та не проживають у квартирі з того часу, що підтверджується Актом, складеним депутатом Білозерської міської ради за участю сусідів. На теперішній час відповідачі повідомили, що не мають можливості приїхати до України та самостійно знятися з реєстрації. Факт реєстрації в квартирі відповідачів заважає позивачу вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідачі ніякого відношення до належної позивачу квартири не мають, добровільно знятись з реєстрації не бажають.

Позивач надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідачів надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила їх задовольнити.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Свій висновок суд обґрунтовує наступним:

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 14 серпня 2019 року придбала у приватну, спільну сумісну власність подружжя, квартиру номер 1, яка складає з себе Ѕ частину житлового будинку номер 22, з відповідною частиною господарських будівель і споруд та земельну ділянку, кадастровий номер :00:006:0008, які розташовані по АДРЕСА_4 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 14.08.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Добропільського районного нотаріального округу Донецької області Зіма Я.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 1661 (а.с. 6,7). Право власності позивача на зазначену квартиру підтверджується також копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 8).

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з відповіді відділу реєстрації виконавчого комітету Білозерської міської ради Донецької області від 27.09.2019 року, за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 17,18). Також факт реєстрації відповідачів підтверджується копією будинкової книги (а.с. 10-11).

Актом депутата Білозерської міської ради Шотт В.Г. за участю сусідів, встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_5 , зареєстровані, але не проживають з 2015 року. (а.с. 12).

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року № 6-709цс16

Факт реєстрації відповідачів у належній ОСОБА_1 квартирі обмежує її права як власника розпоряджатись цим майном на свій власний розсуд.

За ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового чи майнового права або інтересу.

Позивач просить суд визнати відповідачів таким, що втратили право користування належним йому житлом. Ці позовні вимоги відповідають нормам житлового законодавства.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

З урахуванням сукупності досліджених доказів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 втратили право користування житловим приміщенням, і будучи зареєстрованими у чужій квартирі, безсумнівно порушують права власника цього майна.

Тому заявлені позовні вимоги підлягають повному задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.16 ЦК України, ст. 71, 72 ЖК України, ст.ст. 206, 259, 263, 265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , податковий номер НОМЕР_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Донецького апеляційного суду через Добропільський міськрайонний суд Донецької області. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя В.В. Хандурін

11.12.2019