Справа № 184/2300/19
Номер провадження 2/184/692/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2019 рокум. Покров

Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Томаш В.І.,

за участю секретаря судових засідань Михайлової Т.В.,

розглянувши в м. Покров цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 «про визнання пропущеного строку подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини»,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання пропущеного строку подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у встановлений законом шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини, він не звернувся до Покровської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, тому просить встановити йому додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини.

Позивач до суду не з`явився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, про час та місце розгляду була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив не надала.

Окрім цього, на офіційному веб-сайті судової влади України розміщено оголошення про виклик до суду відповідача, з огляду на що відповідач, відповідно до п.11 ст.128 ЦПК України вважається таким, що отримав судову повістку.

Відповідно до ст.280 ЦПК України суд зі згоди позивача ухвалив рішення про заочний розгляд справи.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, розглянувши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України, відповідно до ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 статті 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, батьками позивача ОСОБА_1 були: батько - ОСОБА_4 та мати - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , виданого відділом РАЦС Орджонікідзевського виконкому Дніпропетровської області за актовим записом №08 від 07.06.1989р. (а.с.7).

Батьки при своєму житті отримали квартиру АДРЕСА_1 , яку в подальшому приватизували, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданого відділом комунальної власності міськвиконкому м. Орджонікідзе від 10 червня 1993 року та зареєстрованого Нікопольським міжміським бюро технічної інвентаризації 21 червня 1993 року за №768 (а.с.8).

Відповідно до даного свідоцтва право власності на квартиру належало в рівних долях по 1/6 частині: батьку позивача - ОСОБА_4 , його дружині (матері позивача) ОСОБА_3 , позивачу - ОСОБА_1 , дружині позивача - ОСОБА_5 , доньці дружини позивача - ОСОБА_6 (від першого шлюбу), їхньому сину - ОСОБА_7 .

Батько позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть Серії НОМЕР_2 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 07 серпня 2013 року (а.с.11).

Після його смерті в порядку спадкування за законом ОСОБА_1 успадкував 1/6 частину квартири АДРЕСА_1 та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом першої Нікопольської державної нотаріальної контори Чубенко І.С., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого нотаріусом першої Нікопольської державної нотаріальної контори від 17.03.2015р. (а.с.21).

Мати позивача - ОСОБА_3 після смерті батька стала хворіти і потребувала постійного за нею догляду. Хоча позивач і був зареєстрований за іншою адресою, однак постійно проживав разом з нею в квартирі АДРЕСА_1 , де доглядав її та вів з нею спільне господарство, що підтверджується актом, виданим МКП «Житлкомсервіс» від 27 жовтня 2019 року (а.с.10).

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла мати позивача - ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про її смерть Серії НОМЕР_3 , виданим Орджонікідзевським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №540 (а.с.12).

Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. У батьків позивача було двоє дітей: позивач та його рідний брат - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про його смерть Серії НОМЕР_4 , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 18 липня 2001 року, актовий запис №369 (а.с.13).

Спадкоємцем ОСОБА_8 є його рідна дочка - ОСОБА_2 , яка також не зверталась до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини після смерті бабусі, а саме їхньої матері - ОСОБА_3 . При житті мати не залишала заповіту, так як позивач у неї залишився один. Власники 1/6 частини квартири, а саме дружина позивача - ОСОБА_5 , дочка його дружини ОСОБА_6 (від першого шлюбу), їхній син повнолітній ОСОБА_7 не є спадкоємцями першої чи іншої черги.

Після смерті матері позивач продовжив користуватись її нерухомим майно та спільною квартирою, сплачував кошти за комунальні послуги, а потім поїхав на заробітки до Російської Федерації. Коли прибув до України і з метою прийняття спадщини, яка залишилась після смерті матері, звернувся до приватного нотаріусу Покровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кулика О.П.. Відповідно до його постанови від 09.09.2019 року йому було відмовлено у вчинені нотаріальних дій, так як він пропустив строк на прийняття спадщини (а.с.14-15).

Обґрунтовуючи поважність пропущеного строку на звернення до Покровської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, позивач посилається на те, що він їздив на заробітки до Російської Федерації, а тому не мав змоги вчасно звернутись до нотаріальної контори.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1222 ч.1 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини.

В силу ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), яке може здійснюватися за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст.1220-1221,1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою, і саме з цього часу виникає право на спадкування, а місцем відкриття - є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст.ст.1268-1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. При цьому прийняття спадщини з умовою чи із застереженням не допускається.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Натомість судом встановлено, що позивач названих вище вимог закону не дотримався та після відкриття спадщини не подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У разі відсутності такої згоди, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст.1272 ЦК України).

В той же час, відповідно до ст.ст.1273-1275 ЦК України - спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 названого Кодексу, подавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини відповідну заяву.

Відповідно до ст.ст.1296-1298 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, яке видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Виходячи з вище викладеного, можливо зробити висновок, що прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власної волі. Вчинення або не вчинення спадкоємцем дій, з якими законодавець пов`язує прийняття спадщини, має визначальне значення для висновку про дотримання ним процедури входження у спадкування і кінцево дає відповідь на питання про прийняття спадщини.

Так, для прийняття спадщини спадкоємцем, який на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, необхідно особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Це є обов`язковим для обох названих видів спадкування.

У зв`язку з цим, для прийняття спадщини за законом необхідно подати до нотаріальної контори відповідну заяву, яка б свідчила про його дійсний намір прийняти спадщину в порядку спадкування за заповітом.

При цьому, такі дії теж повинні бути вчинені у встановлений законом для прийняття спадщини строк.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Вказане у повній мірі відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 6 лютого 2013 року в справі № 6-167цс12.

Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Спадкоємець за законом або за заповітом має право відмовитися від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчить про прийняття спадщини.

Отже, прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.

Неприйняття спадкоємцем спадщини може бути виражено фактично, коли спадкоємець протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, не здійснює дій, що свідчать про намір прийняти спадщину, або може бути виражено явно, коли спадкоємець шляхом подачі заяви в нотаріальну контору виражає свою незгоду прийняти спадщину.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач як спадкоємець за законом звертався до нотаріуса з відповідною заявою про прийняття спадкового майна поза межами шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Позивач просить встановити йому додатковий строк для звернення до Покровської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, посилаючись на те, що він з поважних причин його пропустив.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року №7 "про судову практику у справах про спадкування" роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

В Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказується, зокрема, на те, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування поважності причин пропуску цього строку. Так, поважними визнаються: тривала хвороба, перебування спадкоємця тривалий час за межами України, в місцях позбавлення волі, перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

В постановах Верховного Суду України від 26.09.2012 року у справі № 6-85цс12 та від 04.11.2015 року у справі № 6-1486цс15 висловлено правову позицію стосовно того, що поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення відповідних дій.

З огляду на встановлені в судовому засіданні обставини, зважаючи на те, що факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування, суд приходить до висновку, що позивач з поважних причин пропустив строк для звернення до Покровської міської нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою про прийняття спадщини, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 11, 12, 13, 141, 259, 263-265, 280-283, 289 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 «про визнання пропущеного строку подання заяви про прийняття спадщини з поважної причини та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини» - задовольнити.

Надати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом три місяці з дня набрання судовим рішенням законної сили.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи, яким повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом 30 днів, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Орджонікідзевський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення складено 17.12.2019р.

Суддя Орджонікідзевського міського суду В. І. Томаш