Справа № 466/2459/19 Головуючий у 1 інстанції: Білінська Г.Б.
Провадження № 22-ц/811/2340/19 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Шеремети Н.О.

суддів: Крайник Н.П., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 травня 2019 року,-

ВСТАНОВИВ:

в березні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних коштів, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30.06.2011 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна». 30.01.2014 року відповідачу було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2320,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своєчасно не повернув кредитні кошти, не сплатив відсотки за користування кредитними коштами, а також інші витрати відповідно до умов договору, що підтверджується розрахунком заборгованості за договором, з якого вбачається, що станом на 03.02.2019 року у відповідача наявною є заборгованість в розмірі 131766,02 грн., яка складається з:

- 2320,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 124446,02 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

- 5000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14 травня 2019 року в задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - відмовлено.

Рішення суду оскаржило Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Вказує, що ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах зазначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього місяця дії картки, а не закінчення строку дії договору або не після несплати чергового платежу. Зазначає, що ОСОБА_1 отримала картку зі строком дії до останнього дня 07/17, тобто до 31.07.2017 року. Про факт отримання картки № НОМЕР_1 свідчить надана банком виписка по рахунку клієнта, з якої вбачається, що відповідач користувалась вказаною карткою, знімала кошти в банкоматах, здійснювала оплату в магазинах, при цьому, що факт користування карткою не заперечувала і сама відповідачка. Звертає увагу на те, що в постанові від 27.02.2019 року у справі №743/150/17 Верховний Суд зазначив, що згідно з пунктом 2.1.1.2.11 Умов та Правил, які є складовою частиною кредитного договору, картка діє до останнього дня місяця, зазначеного на титульній стороні карти, включно. За таким договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - зі спливом останнього дня дії картки. Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104 цс16. Оскільки перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в повному обсязі починається зі спливом останнього дня місяця дії картки, тобто з 31.07.2017 року, а тому банком подано позовну заяву в межах строку позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. ч. 1-4 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Частина 1 ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.(ч.1 ст. 89 ЦПК України).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено представником відповідача.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 звернулась до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання кредитних послуг, у зв`язку з чим підписала заяву №б/н від 30.06.2011 року, згідно якої отримала кредитну картку «Універсальна».

30.01.2014 року ОСОБА_1 було переоформлено кредитну картку на престижну кредитну картку «Gold» та відкрито картковий рахунок, згідно якого відповідач отримала кредит у розмірі 2320,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту, зі сплатою відсотків та користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Внаслідок неналежного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, невнесення нею коштів для погашення тіла кредиту, відсотків за користування кредитними коштами, станом на 03.02.2019 року у неї склалася заборгованість в розмірі 131766,02 грн., яка складається з :

- 2320,00 грн. - заборгованість за кредитом;

- 124446,02 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом;

- 5000,00 грн. - заборгованість за пенею та комісією.

Іншого розрахунку, на спростування розрахунку заборгованості, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», відповідачка суду не надала, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження повернення нею кредитних коштів, а відтак колегія суддів вважає підставними вимоги щодо стягнення заборгованості за кредитними коштами.

Згідно зі ст. ст. 256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватись спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давніть в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення у справах «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії» від 20 вересня 2011 року, заява № 14902/04, § 570, «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» від 22 жовтня 1996 року, заяви № 22083/93 і № 22095/93, § 51).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися» дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно з ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З розрахунку заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором від 30.06.2011 року, долученим до матеріалів справи позивачем, вбачається, що останній платіж на погашення кредиту внесено відповідачкою 26.12.2014 року, і з цього часу інші платежі на погашення кредитну нею не вносилися.

З матеріалів справи також вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором лише 26.03.2019 року, із заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався, не зазначив причини пропуску строку позовної давності.

Представник відповідачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 14.05.2019 року, звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про застосування наслідків спливу позовної давності, у зв`язку з чим просила відмовити ПАТ КБ «ПриватБанк» в задоволенні позову.

За вищенаведеного, беручи до уваги заяву представника відповідачки про застосування наслідків спливу позовної давності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду пропустив строк позовної давності, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в позові за спливом позовної давності.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Єропейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381 - 384 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 14 травня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16.12.2019 року.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Крайник Н.П.

Цяцяк Р.П.