Ухвала

13 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 755/6454/17

провадження № 61-21152ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Дундар І. О. розглянув касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Київській області, про звернення стягнення на предмет застави,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

Аналіз Єдиного державного реєстру судових рішень свідчить, що у травні 2017 року товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» (далі - ТОВ «Українська факторингова компанія») звернулось до суд із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, у якому просить звернути стягнення на предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos», який належить на праві власності ОСОБА_1 шляхом передачі у власність ТОВ «Українська факторингова компанія» у рахунок погашення зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0 від 02 серпня 2007 року, та зобов`язати ОСОБА_1 передати ТОВ «Українська факторингова компанія» предмет застави - автомобіль марки «Daewoo Lanos» з комплектом ключів та свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року, залишеним без змін постановоюКиївського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року, у задоволенні позову ТОВ «Українська факторингова компанія» відмовлено.

25 листопада 2019 року засобами поштового зв`язку ТОВ «Українська факторингова компанія» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року. Посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, у якому просить скасувати рішення суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Верховного Суду від 28 листопада 2019 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Особою, яка подала касаційну скаргу, на виконання ухвали Верховного Суду від 28 листопада 2019 року указані недоліки було усунуто.

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ціна позову у справі № 755/6454/17 становить 47 935,00 грн, яка була зазначена позивачем у позовній заяві та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа № 755/6454/17 є малозначною в силу вимог закону.

Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).

Вказівка в резолютивній частині постанови Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржене рішення ухвалені у малозначній справі.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним із помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Таким чином, оскаржувані рішення ухвалені у малозначній справі, ціна позову в якій не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга ТОВ «Українська факторингова компанія» подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 18 лютого 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ у Київській області, про звернення стягнення на предмет застави.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя І. О. Дундар