Справа № 211/5689/18
Провадження № 2/211/505/19
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України
06 червня 2019 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді - Ніколенко Д.М.,
за участю секретаря судового засідання - Гулько А.С.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника відповідача Ручки М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Структурного підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг) про стягнення недосплаченої частки заробітної плати, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищезазначеним позовом та просить суд стягнути з відповідача недосплачену частку заробітної плати до середньої заробітної плати за травень місяць 2018 року, посилаючись на невиконання відповідачем вимог щодо забезпечення безпечних умов праці, необхідних для виконання робіт та збереження розміру середнього заробітку за час простою при відсутності вини працівника. В обґрунтування позову зазначив, що з 25.11.2013 р. по теперішній час працює машиністом локомотива в структурному підрозділі Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг), Регіональної філії «Придніпровської залізниці» ПАТ «Українська залізниця. 15.05.2018р., він звернувся із заявою до начальника депо, стосовно ненадання йому роботи згідно його трудового договору, та оплати йому простою по середньому по вині роботодавця. 21.05.2018р. він та його помічник виконали вимоги наказу від 24.03.2008р. № 54 Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду «Правил безпечної експлуатації електровозів, тепловозів та моторвагонного рухомого складу». Згідно зі ст. 159 КЗпП України ст. 18 Закону України «Про охорону праці», про невідповідність локомотиву безпечним умовам праці, він повідомив свого безпосереднього керівника, подавши рапорт з актом з виявленими небезпечними зауваженнями. У результаті виконання вимог Правил, було внесено до бортового журналу (ТУ 152) усі виявленні зауваження та складено акти за участю Первинної профспілкової організації Вільної - профспілки залізничників України Криворізького локомотивного депо (ППО ВПЗУ КЛД), про відповідність локомотива вимогам інструкцій, наказів і нормативних документів. Відповідач, не оплатив йому час простою у відповідності до ч. 3 ст. 113 КЗпП в розмірі середнього заробітку, що передбачено у випадку, коли при відсутності вини працівника виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або людей, які його оточують, навколишнього природного середовища; а сплатив у відповідності до Положення про оплату праці (п.4,8,1), як час вимушеного простою з причин, що не залежать від працівника з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу) встановленого працівнику. З оплатою з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу), встановленого працівникові, він не згоден, оскільки правове регулювання трудового законодавства означає, що у травні місяці 2018р. за ним визнано право на оплату часу простою в розмірі середнього заробітку. В період з 01 травня 2018 року по 01 червня 2018 року його заробітна плата нараховувалась, не у відповідності до закону про оплату праці працівників, а саме: абз. ч.3 ст. 113 КЗпП. Аналіз наведеного дозволяє стверджувати, що власник не виконує вимоги ст. 21; ст. 153 КЗпПУ, щодо забезпечення безпечних умов праці, необхідних для виконання роботи, передбаченні законодавством про працю та угодою сторін; а також, ч. 3 ст. 113 КЗпП України, ст. 14 Закону України «Про оплату праці», щодо збереження розміру середнього заробітку за час простою при відсутності вини працівника. Тому наполягає на задоволенні заявлених вимог.
Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Протокольною ухвалою суду від 28 лютого 2019 року посвідчено довіреність представника позивача ОСОБА_2 .
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 вимоги позову підтримали з підстав, викладених у позовній заяві та відгуку на відзив, який в судовому засіданні долучено до матеріалів справи із застереженням суду щодо того, що він не буде відображений в судовому рішенні в зв`язку з пропуском строку його подачі до суду.
Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги позову не визнав з підстав, викладених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву зазначено, що вимога позивача про оплату недораховану частку заробітної плати до середньої заробітної плати за травень місяць 2018 року не містить обґрунтування щодо зазначення суми недосплаченої частки заробітної плати позивачем. Згідно норми облікового робочого часу за травень місяць позивач мав норму тривалості робочого часу 158 годин, 6-й денний робочий тиждень при тривалості часу роботи 7 годин - з понеділка по п`ятницю 7 годин, а в суботу 5 годин, що є дійсним у відповідності норми робочого часу за травень місяць 2018 року. Відповідно п.2.5.2 Положення про оплату праці працівників АТ «Українська, залізниця», годинна тарифна ставка машиніста електровоза складає 40 грн. 66 коп. Час простію який виник не з вини працівника відповідно п.3.1.30 Колективного договору Придніпровської залізниці, п.3.1.21. Колективного договору депо оплачується з розрахунку годинної тарифної ставки. Оплата часу простою за травень 2018 року машиністу електровоза ОСОБА_1 проведена 319 видом оплати (як простій не з вини працівника ) за 12,20 годин з розрахунку годинної тарифної ставки 40 грн. 66 коп., на суму 496 грн.02 коп. Також за ці години простою нарахована надбавка за вислугу років в сумі 924 грн. 08 коп. Позивачу повністю оплачено норма годин, що він відпрацював у травні місяці 2018 року, загальна сума до виплати була нарахована 1192 грн. 74 коп. Позивач в позовній заяві вказує на те що, що він має докази у недоврахуванні йому простою з вини роботодавця у травні відповідно документів на неприйняті його бригадою електровозів 15, 21, 24 та 26 травня 2018 року, однак таких доказів суду не надав. У відповідності п.10.2. Наказу регіональної філії «Придніпровська залізниця» «Про встановлення норм безперервної тривалості роботи локомотивних бригад і провідників моторвагонного рухомого складу на дільницях обслуговування більше 7 годин» №Н - 30/204, від 29.11.2018 р., вказано, що: локомотивну бригаду, що знаходиться на роботі після явки в основному депо понад 3 години з початкової станції з поїздом або резервом не відправляти. Таку локомотивну бригаду змінювати на іншу. Також, у відповідності вказівки - розпорядження про порядок контролю за дотриманням нормативів часу на підготовчо-заключні дії локомотивних бригад, № ЦЦО - 16/279, від 04.09.2018 року, вказано: будь яка затримка більше 3 годин - відправлення забороняється, необхідно змінити локомотивну бригаду. А при перевищенні нормативу знаходження на роботі більше 2 годин, відправлення здійснюється тільки за реєстрованим наказом НЗІ (НЗТ). Комісія з відповідності перевірки стану локомотивів Криворізького локомотивного депо, у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху, як того вимагає законодавство України. На основі вищевказаного і у відповідності законодавства України, та наказів і інструкцій ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Придніпровська залізниця» в СП «Криворізьке локомотивне депо» у травні місяці 2018 року була створена комісія з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху. Вищевказана комісія працювала кожного робочого дня у відповідності до наказу, де також до складу комісії входили: страховий експерт з охорони праці та інженер з охорони праці локомотивного господарства. Основні напрямки роботи комісії полягали в питаннях ефективного використання планових та попереджувальних ремонтів, охорони праці та безпеки руху локомотивного господарства. На теперішній час комісія закінчила свою роботу і 04.07.2018 року на нараді, в присутності голови наради - начальника депо Герасим Ю.М., був складений протокол наради вищевказаної комісії з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху. Комісія зробила висновок, що за результатами перевірки рухомого складу : електровози сер. ВЛ8 №№ 1449, 906, 485 - не відповідали вимогам пункту 5.5 НПАОП 63.21-1-.17-08 та несли загрозу життю, здоров`ю працівників; на всіх інших локомотивах не підтверджено прямої загрози життю, здоров`ю працівників чи оточуючому середовищу. Виявлені зауваження усуваються під час планових та позапланових видів ремонтів. Також нарада ухвалила ряд заходів по розробці, проведенні та систематизації по усуненню недоліків у ремонті рухомого складу депо, а також розроблено наказ щодо перерахування заробітної плати членам локомотивних бригад при прийманні електровозів серії ВЛ8 за №№ 1449, 906, 485. З протоколом ознайомлені всі причетні до роботи в комісії, а також представники всіх профспілок і представники сектору охорони праці з представником управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області. На теперішній час позивач працює займаній посаді, своєї роботи не позбавлений, заробітну платню отримує відповідно виконаної роботи як працівника депо. З боку керівництва як структурного підрозділу, так і регіональної філії психологічний тиск на нього не здійснюється, також він особисто не звертався до керівництва по питанню невиплати частки заробітної плати в повному обсязі. У відповідності Положення про оплату праці (п. 4.8.1.) за час вимушеного простою з причин, що не залежать від працівника, оплачується з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу, окладу), встановленого працівнику. Час простою з вини працівника не оплачується (ст. 113 КЗПп У). Тому ОСОБА_1 було виплачено заробітну плату у відповідності кількості годин з розрахунку тарифної ставки встановлену йому по посаді - машиніста електровозу. В зв`язку з чим, вважає заявлені вимоги безпідставними та просить відмовити в задоволенні позову.
Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що працює у відповідача машиністом електровозу та є головою Вільної профспілки, а ОСОБА_1 є членом їх профспілки. В травні 2018 року ОСОБА_1 виконував свої трудові обов`язки та виявив ряд порушень Правил та Інструкції, зробивши відповідні записи до бортового журналу та повідомивши працівників про це, відмовився відповідно до статті 6 Закону України «Про охорону праці» від роботи, повідомивши профспілку, про що склали відповідний акт. Локомотиви взагалі заборонено експлуатувати. Зазначив, що на підприємстві наказів про простій не було.
Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що працює машиністом в Криворізькому локомотивному депо, є членом профспілки. В травні 2018 року була акція «Робота по Інструкції». Робітниками виявлялись недоліки локомотивів, які могли б призвести до негативних наслідків. Він засвідчував виявлені ОСОБА_1 несправності, тому ці порушення були не по вині працівника, а по вині роботодавця, а отже і оплата праці повинна бути відповідна. Це і привело до такого позову. Зазначив, що наказ про простій не видавався. На питання пояснив, що він був у відпустці в травні 2018 року, 40 днів. Щодо розрахунку заробітної плати, то він не економіст. Є список людей, які мають право підпису під актами. Конфлікт на підприємстві наявний між роботодавцем та їх профспілками.
Вислухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 з 25 листопада 2013року по теперішній час працює машиністом електровозу в структурному підрозділу Криворізького локомотивного депо (ТЧ-2 Кривий Ріг), Регіональної філії «Придніпровської залізниці» ПАТ «Українська залізниця» (а.с. 5 копія трудової книжки).
24 травня 2018 року та 26 травня 2018 року ОСОБА_1 звернувся з відповідними рапортами до керівництва Криворізького локомотивного депо про виявлення недоліків при прийнятті локомотивів та проханням забезпечити його роботою за фахом і проведення оплати за час простою по вині роботодавця (а.с. 8,9 копії рапортів, а.с. 10,11 копії актів).
Відповідно до статті 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. У разі простою працівники можуть бути переведені за їх згодою з урахуванням спеціальності і кваліфікації на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації на весь час простою або на інше підприємство, в установу, організацію, але в тій самій місцевості на строк до одного місяця.
Відповідно до частини третьої статті 84 КЗпП України у разі простою підприємства (установи, організації) з незалежних від працівників причин власник або уповноважений ним орган (роботодавець) може у визначеному колективним договором порядку надавати відпустки без збереження або з частковим збереженням заробітної плати. За цих умов надання відпустки не ставиться у залежність від подання працівником заяви і термін перебування в ній не входить до часу оплачуваного простою, якщо це передбачено колективним договором.
У статті 139 КЗпП України передбачено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил (частина перша статті 142 КЗпП України).
Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 23 жовтня 2007 року № 257/06/187-07 на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі.
В матеріалах справи немає жодного акту щодо фіксації простою ПАТ «Українська залізниця», як і не було видано наказу щодо простою, натомість представником відповідача зазначено про проведення розрахунку з ОСОБА_1 заробітної плати у відповідності кількості годин з розрахунку тарифної ставки, встановленої йому на посаді машиніста електровозу та не оспорює встановлення невідповідністі вимогам пункту 5.5. НПАОП 63.21-1.17-08 локомотивів ВЛ-8 № 1449 та № 906, ВЛ-11 № 485, що підтверджується наданими протоколами наради комісії з перевірки стану локомотивів у відповідності вимогам охорони праці та безпеки руху від 04.07.2018 р.
При цьому зазначено, що оплата часу простою за травень 2018 року машиністу електровоза ОСОБА_1 проведена 319 видом оплати (як простій не з вини працівника) за 12,20 годин з розрахунку годинної тарифної ставки 40 грн. 66 коп., на суму 496 грн. 02 коп. Також за ці години простою нарахована надбавка за вислугу років в сумі 924 грн. 08 коп. Позивачу повністю оплачено норма годин, що він відпрацював у травні місяці 2018 року, загальна сума до виплати була нарахована 1192 грн. 74 коп
Згідно з частинами першої-третьої статті 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу).
Про початок простою, крім простою структурного підрозділу чи всього підприємства, працівник повинен попередити власника або уповноважений ним орган чи бригадира, майстра або посадових осіб.
За час простою, коли виникла виробнича ситуація, небезпечна для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища не з його вини, за ним зберігається середній заробіток.
У пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що у справах за позовами про оплату простою необхідно виходити як із правил статті 113 КЗпП України, так і з відповідних норм інших актів законодавства, маючи на увазі, зокрема, таке: оплата часу простою не з вини працівника у розмірі не нижче двох третин тарифної ставки встановленого йому розряду ставиться у залежність від повідомлення ним про початок простою власника або уповноважений ним орган у тому разі, коли не йдеться про простій певного структурного підрозділу чи всього підприємства.
Тлумачення статті 34, 113 КЗпП свідчить, що при запровадженні простою за ініціативи роботодавця та за відсутності вини працівника на роботодавця покладено обов`язок здійснювати оплату часу простою не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Тобто при простої не відбувається зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення, оскільки розмір окладу залишається незмінним (постанова Верховного Суду від 30 травня 2018 року по справі № 320/3303/16-ц).
Крім того, відповідно до умов Положення про оплату праці працівників ПАТ «Українська залізниця», час вимушеного простою з причин, що не залежать від працівника, оплачуються з розрахунку тарифної ставки (посадового окладу, окладу),встановленого працівнику (а.с. 46-47).
Вказане положення не суперечить вимогам частини першої статті 113 КЗпП України.
Крім того суд зазначає, що положеннями частини третьої статті 113 КЗпП України передбачено збереження середньої заробітної плати, лише за час простою, викликаного виробничою ситуацією, тобто ситуацією пов`язаною з поведінкою відповідача, щодо здійснення ним виробництва, та створення внаслідок такого виробництва небезпеки для життя та здоров`я позивача та оточуючих людей.
В даному випадку суду не доведено наявність виробничої ситуації, небезпечної для життя чи здоров`я працівника або для людей, які його оточують, і навколишнього природного середовища. саме з вини відповідача, як роботодавця.
Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення вимог.
Згідно частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Оскільки позивач на підставі статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, на підставі статті 141 ЦПК України, він підлягає компенсації за рахунок держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.. ст.. 34, 84, 113 КЗпП України, ст.ст. 10, 12,13, 141, 263, 265 ЦПК України,суд ,-
в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 14.06.2019 р.

Суддя Д.М.Ніколенко