22-ц/804/218/19
264/6265/17

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2019 року місто Маріуполь

справа №264/6265/17ц

провадження № 22-ц/804/218/19

Донецький апеляційний суду у складі:

головуючого Пономарьової О.М.,

суддів Гаврилової Г.Л., Зайцевої С.А.,

секретарі судового засідання Єфремова О.В., Сидельнікова А.В.,

сторони:

позивач Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК»,

відповідач ОСОБА_2,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 товариства ОСОБА_1 Банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області у складі судді Пустовойт Т.В. від 22 жовтня 2018 року

в с т а н о в и в :

07 грудня 2017 року позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство ОСОБА_1 ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»), правонаступником якого є Акціонерне товариство ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» (далі АТ КБ «Приватбанк») звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 01 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем укладений договір №б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Проте відповідач належним чином умови договору не виконував, у звязку з чим станом на 15 листопада 2017 року утворилась заборгованість на загальну суму 83 104,39 грн, яка складається: з наступного: 3 118,00 грн заборгованість за кредитом; 71 192,85 грн заборгованість по процентах за користування кредитом; 4 360,00 грн заборгованість за пенею та комісією; 500,00 -штраф (фіксована частина); 3 933,54 грн штраф (процентна складова). Позивач просив стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 83 104,39 грн, та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 600,00 грн.

Рішенням Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2018 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

09 листопада 2018 року позивач АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що є правонаступником ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог, судові витрати покласти на відповідача.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, фактичним обставинам справи. Суд безпідставно відмовив у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності, оскільки строк було перервано та розпочато знову з часу останніх погашень за кредитом, що відбулися 27 лютого 2014 року у сумі 50 грн та 25 липня 2014 року у сумі 40 грн. Позивач зазначає, що пунктом 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід?ємною частиною кредитного договору, встановлений строк позовної давності у 50 років. Укладаючи кредитний договір, відповідач був ознайомлений з його умовами та вважав їх розумними та справедливими, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві.

23 січня 2019 року до апеляційного суду надійшов відзив відповідача ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі ордеру серія ДН № 008889 діє адвокат ОСОБА_5, в якому відповідач та його представник просили залишити в силі рішення суду першої інстанції, а апеляційну скаргу позивача - без задоволення. Відповідач зазначає, що умови про збільшення строку позовної давності до 50 років не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору, оскільки вони не містять його підпису, що суперечить вимогам ч. 1 ст. 259 ЦК України, яка передбачає, що договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Оскільки погашення заборгованості за договором повинно відбуватися шляхом сплати щомісячних платежів, то, не отримавши у січні 2014 року щомісячний платіж від позичальника, банк дізнався про порушення своїх прав, проте з позовом до суду звернувся лише 7 грудня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку. Внесення коштів на погашення заборгованості 27 лютого 2014 року 50 грн та 25 липня 2014 року 40 грн не перериває перебігу позовної давності, оскільки це були самостійні операції позивача, здійснені без згоди боржника, без волевиявлення останнього та без його схвалення.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» ОСОБА_6 підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 3 статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», суд першої інстанції виходив з того, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 виникли правовідносини внаслідок приєднання однієї сторони до умов іншої. Із запропонованими умовами відповідач ознайомився та погодився, про що розписався у заяві-анкеті, тим самим надав згоду банку право збільшувати, зменшувати або анулювати кредитний ліміт. Наявними даними у виписці з особистого рахунку клієнта ОСОБА_2

В.С. підтверджено факт зняття 30 грудня 2013 року у банкоматі з кредитної картки суми кредитного ліміту в розмірі 3 120,00 грн, з них сума комісії 120,00 грн. Проте ПАТ КБ «Приватбанк» пропустило строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України, про застосування якого просив відповідач.

Згідно з п.2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплачені відсотки.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За змістом ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частинами 1 та 2 ст. 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що 01 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», та ОСОБА_2 укладений кредитний договір № б/н, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 3 200,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. (а.с. 36).

В результаті неналежного виконання ОСОБА_2 зобов'язань станом на 15 жовтня 2017 року за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 83 104 грн 39 коп, яка складається з: 3 118,00 грн заборгованість за кредитом, 71 192,85 грн заборгованість по процентах за користування кредитом, 4 360 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 3 933,54 грн штраф (процентна складова)(а.с. 3 зворот).

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», затверджених наказом №СП-2010-256 від 06 березня 2010 року та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті, і складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. п. 2.1.1.2.11, 2.1.1.2.12 Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 25) банківська картка діє до останнього дня місяця, вказаного на лицевій стороні картки включно.

По закінченню строку дії Картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання Клієнту Картки з новим строком дії) за зверненням клієнта до Банку.

У відповіді на відзив ОСОБА_1 вказав, що строк дії випущеної картки останнього дня січня 2016 року (а. с .83, ), тобто - до 31 січня 2016 року включно.

Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» (а.с. 44-45 т. 2), даних по особовому рахунку відповідача ОСОБА_2 протягом дії договору була надана кредитна картка № №285980 строком дії з 01 серпня 2012 року по січень 2016 року, яка отримана відповідачем 01 серпня 2012 року, про що свідчить наданий позивачем скрін-шот з екрану про отримання карти з фотокарткою кдієнта ОСОБА_2

Обставини щодо укладення кредитного договору та отримання кредитної картки відповідачем не спростовуються, та підтверджуються паспортними даними, які ОСОБА_2 особисто засвідчував при укладанні договору, випискою по картковому рахунку.

Заперечення відповідача, що отриманий кредит 01 серпня 2012 року він повністю сплатив, більше кредитними коштами не користувався, кредитні картки не отримував, звертався до Служби безпеки банку у місті Маріуполі з метою зясування, хто, коли видав кредитну карту на його імя і хто нею скористався, але не отримавши відповіді, звернувся до поліції, не можна взяти до уваги, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З виписки по рахунку встановлено, що 05 червня 2013 року відповідачем сплачена поточна заборгованість по кредиту, проте 30 грудня 2013 року банком встановлено кредитний ліміт в сумі 3 200,00 грн. на ту саму картку, по якій вже здійснювалось погашення боргу.

Наявними даними у виписці з особистого рахунку клієнта ОСОБА_2 підтверджено факт зняття 30 грудня 2013 року у банкоматі з кредитної картки суми кредитного ліміту в розмірі 3 120,00грн., з них сума комісії 120,00 грн.

Доказів про звернення відповідача до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з вимогами про закриття кредитного рахунку, будь-яких підтверджень про звернення до Служби безпеки або поліції та наявності результатів розгляду звернень, відповідачем суду не надано.

Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 614 цс 14, відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Із заяви позичальника, Умов та Правил надання банківських послуг вбачається, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії карти.

Матеріалами справи підтверджено, що строк дії картки, яку отримав ОСОБА_7 01 серпня 2012 року, сплинув 31 січня 2016 року.

Сторони не погоджували графік платежів, отже повну заборгованість за умовами кредитного договору відповідач мав сплатити до 31 січня 2016 року.

Відповідно до правової позиції, викладеної в Постанові ОСОБА_8 палати Верховного суду від 28 березня 2018 року по цивільні справі № 4454/9519/12, оскільки договір встановлює окремі зобов'язання, які деталізують обов'язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов'язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

У разі порушення позичальником терміну внесення чергового платежу, передбаченого договором (прострочення боржника), відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитодавець до спливу визначеного договором строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини кредиту, що залишилася, і нарахованих згідно зі статтею 1048 ЦК України, але не сплачених до моменту звернення кредитодавця до суду, процентів, а також попередніх невнесених до такого моменту щомісячних платежів у межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. Невнесені до моменту звернення кредитора до суду щомісячні платежі підлягають стягненню у межах позовної давності, перебіг якої визначається за кожним з платежів окремо залежно від настання терміну сплати кожного з цих платежів.

Отже, враховуючи викладене та приписи статті 257 ЦК України, позивач не пропустив строки для предявлення вимог щодо стягнення кредитної заборгованості в межах строку позовної давності, звернувшись до суду 07 грудня 2017 року.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, у звязку з неналежним виконання відповідачем ОСОБА_2 кредитного обовязку станом на 15 листопада 2017 року утворилася заборгованість в розмірі 83 104 грн 39 коп, яка складається з: 3 118,00 грн заборгованість за кредитом, 71 192,85 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 4 360 грн заборгованість за пенею та комісією, 500 грн штраф (фіксована частина), 3 933,54 грн штраф (процентна складова).

При цьому, з розрахунку заборгованості за кредитним договором в частині нарахування процентів вбачається, що проценти за користування кредитом відповідачу нараховувалися з часу укладання договору по 30 серпня 2014 року виходячи з процентної ставки 30,00% річних , з 01 вересня 2014 року по 31 березня 2015 року 34,80% річних, з 1 квітня 2015 року по 15 листопада 2017 року 43,20% річних.

Відповідно до внесених у квітні 2014 року змін до Умов та правил надання банківських послуг, банк має право в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії (пункти 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4).

Відповідно до ч.1 ст.1056-1 ЦК України (в редакції, чинній на час внесення змін до Умов та правил надання банківських послуг щодо права банку в односторонньому порядку без попереднього повідомлення клієнта встановлювати на платіжну картку кредитний ліміт у валюті картки з наступною зміною його розміру у відповідності до кредитної історії) процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.

Згідно із ч.3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.

Частина 4 зазначеної статті передбачає, що в разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов'язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 11 жовтня 2017 року у справі за № 6-1374цс17 боржник вважається належним чином повідомлений про збільшеня розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, коли банком не лише відправлено на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й доведено факт його вручення адресатові під розписку.

Матеріали справи доказів належного повідомлення відповідача про підвищення відсоткової ставки не містять.

Отже, заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо необгрунтованого підвищення процентної ставки за кредитом, про що він не повідомлений належним чином.

Враховуючи, що зміна умов договору по картковому рахунку в односторонньому порядку без згоди відповідача визнана судом порушенням Умов та правил надання банківських послуг, наданий позивачем розрахунок заборгованості за процентами підлягає коригуванню та розрахунку, виходячи з відсоткової ставки 30% річних, яка була визначена при укладенні договору.

Крім того, за змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов'язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов'язання є його порушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Отже, припис абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов'язання.

Вказана правова позиція викладена у пунктах 91-93 Постанови ОСОБА_8 Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12-ц по якій зроблено висновок, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред'явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

Оскільки строк дії кредитного договору, який укладений з відповідачем ОСОБА_9, відповідає строку дії карти, тобто сплинув 31 січня 2016 року, то з вказаного часу право позивача нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється.

З урахуванням викладеного, з відповідача належить стягнути на користь позивача заборгованість за кредитом в розмірі 3 118,00 грн. та нараховані за період з 07 грудня 2014 року по 31 січня 2016 рорку відсотки за користування кредитом з урахуванням первісно встановленої відсоткової ставки 30% річних 1 089,52 грн, виходячи з розрахунку: 3 118,00*0,083%*421:100= 1 089,52 грн, де: 3 118,00 розмір заборгованості за кредитом; 0,083% - відсоткова ставка на день (30%/360 днів=0,083%); 421 кількість днів прострочення (грудень 2014 року - 25 днів, 2015 рік - 365 днів, січень 2016 року - 31 день ) = 1 089,52 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що пунктом 1.1.7.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід?ємною частиною кредитного договору, встановлений строк позовної давності 50 років, апеляційний суд вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі, а такий договір позивачем суду не надавався, його підпис в Умовах та правилах надання банківських послуг, де передбачено збільшення позовної давності, відсутній.

Відповідно до правової позиції Верховного суду України, викладеної в постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15 у справі за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, Умови, які не містять підпису позичальника, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та відповідною письмовою угодою сторін про збільшення позовної давності.

Доводи апеляційної скарги про те, що строк позовної давності перервано та розпочато знову з часу останніх погашень за кредитом, що відбулися 27 лютого 2014 року у сумі 50 грн та 25 липня 2014 року у сумі 40 грн апеляційний суд не може взяти до уваги, оскілки відповідно до наданих самим позивачем банківських виписок банком самостійно були зроблені службові операція по погашенню кредитної заборговансті, що не може свідчити про те, що відповідач здійснював сплату на погашення боргу і погоджувався з боргом.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 08 листопада 2017 року по справі № 6-289цс16, до дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій.

При цьому якщо виконання зобовязання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Вчинення боржником дій з виконання зобов'язання вважається таким, що перериває перебіг позовної давності лише за умови, якщо такі дії здійснено самим боржником або за його згодою чи дорученням уповноваженою на це особою.

Не можуть вважатися добровільним погашенням боргу, що перериває перебіг позовної давності, будь-які дії кредитора, спрямовані на погашення заборгованості, зокрема списання коштів з рахунків боржника без волевиявлення останнього, або без його схвалення.

Вимоги позивача про стягнення з відповідача нарахованих пені та штрафів не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та /або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам-підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція. Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Згідно з п. 5 ч. 2 Розпорядження № 1053-р від 30 жовтня 2014 року Кабінету Міністрів України, яким затверджено Перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, місто Маріуполь Донецької області, де зареєстрований та фактично проживає відповідач ОСОБА_2 входить до переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Наказом керівника Антитерористичного центру при СБУ від 07 жовтня 2014 року № 33/6/а «Про визначення районів проведення антитерористичної операції та термінів її проведення» районами проведення АТО визначені всі населені пункти Донецької та Луганської області (без виключень). Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визначення такими, що втратили чинність, деяких розпоряджень Кабінету Міністрів України» затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція і до цього переліку включено місто Маріуполь Донецької області .

Оскільки на теперішній час місто Маріуполь Донецької області, згідно з затвердженим переліком, є територією де проводилася антитерористична операція, то визначені Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» тимчасові заходи для забезпечення підтримки осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції, розповсюджуються на відповідача ОСОБА_2 і звільняють його від обов'язку по оплаті пені та штрафів на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК», а позивачем безпідставно в порушення вимог зазначеного Закону нараховані: пеня в сумі 4 360,00 грн. та штрафи на загальну суму 4 433,54 грн, а тому в цій частині позовних вимог належить відмовити.

Відповідно до ст. 382 ЦПК України апеляційний суд в постанові вирішує питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з розглядом справи у суді першої інстанції, у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв'язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

При подачі позову про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 83 104,39 грн ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ «ПРИВАТБАНК», сплатив судовий збір в розмірі 1 600 грн. При подачі апеляційної скарги АТ КБ «ПРИВАТБАНК» сплатив судовий збір в розмірі 2 400 грн. Загальна сума сплаченого судового збору складає 4 000 грн.

Апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог банку на загальну суму 4 207,52 грн.

Відповідно до положень ч 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з відповідача ОСОБА_2 на користь АТ КБ «ПРИВАТБАНК» належить стягнути понесені витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог 202,52 грн.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 товариства ОСОБА_1 Банку «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 22 жовтня 2018 року скасувати повністю на ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3 товариства ОСОБА_1 банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН) на користь ОСОБА_3 товариства ОСОБА_1 Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором № б/н від 01 серпня 2012 року станом на 31 січня 2016 року в розмірі 4 207 (чотири тисячі двісті сім) гривень 52 копіки, що складається: з заборгованості за кредитом у розмірі 3 118 гривень 00 копійок, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 1 089 гривень 52 копійки.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН) на користь ОСОБА_3 товариства ОСОБА_1 Банку «ПРИВАТБАНК» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д, р/р 3111, , МФО 305299) понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 202 (двісті дві) гривні 52 копійки.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Повне судове рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуючий О.М. Пономарьова

Судді Г.Л. Гаврилова

ОСОБА_10