БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/2043/18
Провадження № 2/497/149/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2019 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Кравцової А.В.,

секретар судового засідання - Бекметова Х.В.,

розглянувши за відсутністю сторін у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Болград цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності,

ВСТАНОВИВ:

23.11.2018 року позивач звернулася до суду з вищевказаним позовом, яким просить визнати за нею право власності на житловий будинок розташований за адресою: Одеська область, АДРЕСА_1.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона і відповідач за даним позовом ОСОБА_2 є співвласниками житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, 1 / 2 частина даного житлового будинку належить їй, позивачу, - на підставі свідоцтва про право власності від 13 грудня 2007 року, виданого Болградською міською радою згідно рішення виконкому Болградської міської ради від 16 листопада 1994 року. Друга половина будинку за вказаною адресою належала ОСОБА_3 - матері її, позивача, померлого вже чоловіка, тобто її свекрусі, яка теж вже померла. Після смерті свекрухи спадкоємцем другої половини будинку є дочка свекрухи - відповідач ОСОБА_2, яка ще не оформила спадщини, але прийняла її шляхом сумісного проживання зі спадкодавцем на день смерті. На даний час позивачу необхідно мати окрему поштову і юридичну адресу, а це неможливо без документу, яким би визначались конкретні приміщення, які закріплені за її власною часткою, тому вона змушена звернутись до суду з даним позовом про виділення в натурі їй її частки у спільному будинку, тобто,за захистом свого права власності.

Позивач у судове засідання не з'явилася, у своїй заяві просила задовольнити її позовні вимоги та розглянути справу за її відсутністю.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідача - Болградської міської ради Одеської області, - надіслали суду заяви про те, що відповідачі копії позовної заяви отримали, вимоги позивача визнають, просять розглянути справу без їхньої участі.

Розглянувши надані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст.ст.12,13,81,84 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше, ніж за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті.

Згідно зі статтею 328 Цивільного кодексу (ЦК) України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів. Відповідно до статті 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Судом були встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини:

- згідно свідоцтва про право власності від 13.12.2007 року, виданого Болградською міською радою на підставі рішення виконкому Белградської міської ради від 16 листопада 1994 року, - позивач є власником 1 / 2 житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ( а.с.18);

- згідно звіту оціночна вартість квартири загальною площею 166,7кв.м., житловою - 87.6кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1, - складає 159360грн. (а.с.21-23);

- згідно з технічного паспорту на садибний житловий будинок вбачається, що спірна нерухомість розташована у АДРЕСА_1, замовником є позивач (а.с.7-12);

- згідно рішення Болградської міської ради Одеської області від 18.12.2008 року за №581, на частину житлового будинку, що належить позивачу присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_1, - як самостійному житловому будинку( а.с.16);

- згідно рішень державного реєстратора прав на нерухоме майно №42922916 та №43544330 від 18.10.2018 року, позивачу відмовлено у проведенні державної реєстрації права власності на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на нього (а.с.37);

- відповідно до заяви відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача - Болградської міської ради Одеської області, - відповідачі вимоги позивача визнають повністю, не заперечують проти їх задоволення.

Положеннями ст.41 Конституції України регламентовано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 318 ЦК України встановлено, що усі суб'єкти права власності є рівними перед законом.

Частинами 1, 2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового права або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності.

Таким чином, розглянувши спір всебічно, повно та об'єктивно на підставі наданих доказів, суд дійшов висновку, що право власності позивача підтверджується вищевказаними доказами, дослідженими судом, що узгоджуються між собою, а також іншими матеріалами справи.

Відповідач позов визнав, тому обставини, визнані ним, не підлягають доказуванню у відповідності до ст.82ч.1 ЦПК України. Судом не встановлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси третіх осіб.

Тому, керуючись ст.41,55 Конституції України, ст.ст.16,317-319, 321, 328, 392 ЦК України, ст.ст.12, 13, 81, 84, 95, 247п.2, 258, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Болградської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про визнання права власності- задовольнити.

Виділити ОСОБА_1 у власність 1 / 2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, згідно наявного порядку користування наступним чином:

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або в разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення виготовлено 01.02.2019 року.

Суддя А.В. Кравцова