Провадження 2/127/3671/18
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши в загальному провадженні в підготовчому засіданні в м.Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання таким, що втратив право користування житлом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 мотивувала позов тим, що на підставі договору дарування від 25.04.2008 року вона є власником квартири АДРЕСА_1, зареєстрована та проживає у ній.

Відповідач ОСОБА_3 син позивача, також зареєстрований у квартирі, що належить позивачу, однак, з квітня 2016 року у ній не проживає. Він постійно проживає та працює за межами України, комунальних витрат за житло не сплачує, участі в утриманні цього житла не приймає.

Реєстрація відповідача в квартирі, належній позивачу, перешкоджає останній володіти, користуватись та розпоряджатись належною їй власністю, тому відповідно до ст.ст. 317, 319, 391 ЦК України позивач просила визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житлом - квартирою № 4 в будинку № 129 по вул. Пирогова в м. Вінниці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позов підтримала, просила його задоволити. Пояснила, що на підставі договору дарування від 25.04.2008 року вона є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач ОСОБА_3 її син, також зареєстрований в квартирі, однак більше року за місцем реєстрації не проживає, витрат за утримання даного житла не несе, речей його у квартирі немає. Факт його реєстрації у квартирі перешкоджає їй оформити житлову субсидію.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, надав письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Враховуючи, що письмову заяву було подано відповідачем ОСОБА_3 особисто, суд вважає можливим на підставі ст. 223 ЦПК України розглянути справу у відсутності відповідача. Оскільки відповідач визнав позов і визнання позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставінотаріально посвідченого договору дарування від 25.04.2008 року ОСОБА_2 є одноосібним власником квартири АДРЕСА_1 (а.с. 4). Право власності зареєстроване 13.11.2008 року в КП «ВМБТІ» (а.с. 5).

Власником особового рахунку, що відкритий на квартиру АДРЕСА_1 є ОСОБА_2 Дана квартира складається з трьох кімнат, загальна площа 53,90 кв.м.

В квартирі АДРЕСА_1 з 29.09.2010 року зареєстрована ОСОБА_2, з 11.08.2006 року син власника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 6), який з 01.05.2017 року в квартирі за місцем реєстрації не проживає, що підтверджено відповідними актами від 29.04.2017 року, від 19.05.2018 року (а.с. 7, 8).

Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідач був зареєстрований в квартирі позивача як член сім`ї, однак, з 2017 року ОСОБА_3 за місцем реєстрації не проживає, речей його у квартирі немає, витрат по утриманню житла він не несе, договір щодо права користування житлом між власником житла позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_3 не укладався.

Тому ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право користування житлом.

Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання.

Судові витрати за клопотанням позивача слід залишити за нею.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 317, 319, 391, 405, 406 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 4, 5, 10, 76-82, 89, 141, 223, 263-265 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов задоволити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІПН НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житлом квартирою № 4 в будинку № 129 по вул. Пирогова в м. Вінниці, яка належить на праві власності ОСОБА_2.

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстрації місця проживання.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення може бути оскаржене. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення відповідно до вимог ст.ст. 354, 355 ЦПК України, розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (в редакції закону №2147-VIII від 3 жовтня 2017 року).

Повне судове рішення складене 31.01.2019 року.

Суддя: