Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" серпня 2019 р.

м. Київ

справа № 755/9044/19

провадження № 2/755/4223/19

Дніпровський районний суд м. Києва в складі: головуючого судді Галагана В.І., за участю секретаря Проценко Н.А.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить визнати недійсним Свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру по АДРЕСА_1 від 25 січня 2006 року, видане Дніпровською районною в місті Києві радою на ім`я громадянина ОСОБА_4 ; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року, укладений між ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1238; визнати недійсним Договір купівлі-продажу квартири від 02.06.2016 року, укладений між ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрований у реєстрі за № 1434; скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ); скасувати реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.; скасувати реєстраційний запис № 14786556 від 02.06.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_3 ), внесений до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що нею у порядку приватизації отримано Свідоцтво серії НОМЕР_4 від 07.04.2016 року про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Після отримання вказаного Свідоцтва, а саме: 01.06.2016 року до вказаної квартири прийшли невідомі позивачу особи та заявили, що вони є власниками цієї квартири тому вимагають її звільнити, у зв`язку з чим позивач звернулась до Печерського управління ГУ НП у м. Києві, і за цим фактом було відкрито кримінальне провадження. Наразі кримінальна справа за обвинуваченням у шахрайстві ОСОБА_6 розглядається у Печерському районному суді м. Києва. Зокрема, було підроблено Свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 від 25.01.2006 року, нібито видане на ім`я ОСОБА_4 , з яким позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі. 13.05.2016 року з використанням підроблених документів, зокрема, свідоцтва про право власності на квартиру та підробленого паспорту ОСОБА_4 був укладений Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Онопченко О.В. 02.06.2016 року був укладений ще один Договір купівлі-продажу між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Онопченко О.В. Таким чином, на підставі підробленого Свідоцтва про право власності на житло від 25.01.2006 року, виданого на ім`я ОСОБА_4 , 13.05.2016 року було укладено договір купівлі-продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , однак ОСОБА_4 не підписував ані заяву на приватизацію квартири, ані договору купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року. Вказані обставини були встановлені в ході досудового розслідування у кримінальному провадженні на підставі відповідних висновків експертів КНДІСЕ та показів осіб, допитаних в ході слідства. На підставі вищевикладеного та задля захисту права власності позивача на двічі незаконного продану належну позивачу квартиру, остання вимушена звернутися з даним позовом до суду.

11.06.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно, та постановлено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. (а.с. 96-99)

09.07.219 року представником відповідача ОСОБА_3 - адвокатом Світним Г.Г. у встановлений законом строк подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник заперечує проти позову в повному обсязі, просить у задоволенні позову відмовити. (а.с. 150-153)

19.07.2019 року представником відповідача Київської міської ради - Шадурою А.М. у встановлений законом строк подано до суду письмовий відзив на позовну заяву, відповідно до якого представник просить вирішити спір на підставі матеріалів справи та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

У встановлений законом строк відповідачами Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією, ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. та третьою особою ОСОБА_4 не подано до суду письмових заяв по суті позову та відзиву на позовну заяву, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

05.08.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Світного Григорія Геннадійовича про розгляд справи за правилами спрощеного провадження з повідомленням сторін, подане в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно,- залишено без задоволення.

05.08.2019 року ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва клопотання представника відповідача ОСОБА_3 - адвоката Світного Григорія Геннадійовича про закриття провадження у справі в частині позовних вимог - залишено без задоволення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, приймаючи до уваги письмові заяви сторін щодо предмета спору, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту другого частини першої ст. 3 Цивільного кодексу України визначено, що загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ч.1 та 2 ст. 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного Кодексу України, право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації (ч.1 та ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України).

Судом встановлено, що на підставі Ордеру на житлове приміщення від 24.09.1973 року двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 надано у користування ОСОБА_7 та його сім`ї: ОСОБА_8 - дружина, ОСОБА_9 - онук. (а.с. 24-25, 63-65)

25.01.2006 року на ім`я ОСОБА_4 Дніпровською районною у м. Києві радою видано Свідоцтво про право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 17-18)

02.02.2016 року наказом № 26 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укладено Договір найму двокімнатної квартири АДРЕСА_1, житловою площею 27,90 кв.м. по АДРЕСА_1 з ОСОБА_1 . (а.с. 26)

07.04.2016 року Дніпровською районною в місті Києві державною адміністрацією видано Свідоцтво про право власності НОМЕР_5 , яким посвідчено право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 . (а.с. 16)

13.05.2016 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксаною Вікторівною, зареєстрований у реєстрі за № 1238, за яким ОСОБА_4 передано у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . (а.с. 66-67)

02.06.2016 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено Договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксаною Вікторівною, зареєстрований у реєстрі за № 1434, за яким ОСОБА_2 передано у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , про що внесено запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно за № 14786556. (а.с. 29, 71-72)

03.06.2016 року Печерським управлінням поліції Головного управління національної поліції у м. Києві внесено відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 з приводу підробки та використання підроблених правоустановчих документів на квартиру АДРЕСА_1 по АДРЕСА_1 . (а.с. 76)

Згідно Листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.07.2016 року № 5146/43/4/103 відповідно до розпорядження Органу приватизації житла Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації № 43-178 від 07.04.2016 року оформлено Свідоцтво про право власності, яке посвідчує, що квартира загальною площею 44,90 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дійсно належить на праві власності ОСОБА_1 . (а.с. 19, 20, 21, 22, 23)

Згідно інформаційної довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації від 15.07.2016 року квартира АДРЕСА_1 , на праві власності не зареєстрована. (а.с. 27)

Згідно Листа Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації від 04.11.2016 року Орган приватизації житла Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації не здійснював оформлення Свідоцтва про право власності на зазначену квартиру на ім`я ОСОБА_4 . (а.с. 28)

Згідно Висновку експерта від 27.09.2017 року, складеного Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром, підпис від імені ОСОБА_4 в оригіналі договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого 13.05.2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1238, виконаний не ОСОБА_4 , а іншою особою. (а.с. 31-39)

Згідно Висновку експертів від 24.11.2017 року, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, відтиск гербової печатки від імені Дніпровської районної у місті Києві раді в наданому на дослідження Свідоцтві про право власності на житло № 68 від 25.01.2006 року, нанесений не тим кліше печатки, яким нанесені експериментальні зразки печатки Дніпровської районної у місті Києві ради, а іншим кліше з аналогічним змістом. (а.с. 48-65)

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з пунктом 6 Тимчасового положення про реєстрацію (в редакції, чинній станом на 25.01.2006 року) видача свідоцтва про право власності здійснюється органами місцевого самоврядування, державними органами приватизації, Державним управлінням справами на житлові та нежитлові об`єкти. БТІ можуть лише за дорученням вказаних органів проводити підготовку документів для видачі свідоцтв.

Тобто свідоцтво про право власності є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Свідоцтво про право власності не породжує виникнення у суб`єкта відповідного права, а тільки фіксує факт його наявності.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень» (у редакції, чинній на день виникнення спірних правовідносин) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Тобто, як убачається з вказаної норми, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності, тобто права, яке вже мало виникнути до її проведення.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Дане положення кореспондується у п. 1, 5 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відповідно до якого державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться, зокрема, на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката; свідоцтва про право власності, виданого органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дубліката.

Згідно ч. 5 ст. 12 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень», відомості Державного реєстру прав вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою, доки їх не скасовано у порядку, передбаченому цим Законом. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, зареєстрованих у Державному реєстрі прав, вчиняються на підставі відомостей, що містяться в цьому реєстрі.

У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. (ч. 2 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обмежень»)

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою ст. 203 Цивільного кодексу України,. Тобто, зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його волі.

Частиною першою статті 216 Цивільного кодексу України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 236 Цивільного кодексу України, визначено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Якщо за недійсним правочином права та обов`язки передбачалися лише на майбутнє, можливість настання їх у майбутньому припиняється.

Отже, законодавець встановлює, що наявність підстав для визнання правочину недійсним має визначатися судом на момент його вчинення. Відповідно до статті 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та у разі задоволення позовних вимог зазначати у судовому рішенні, у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Вказані правові висновки узгоджуються з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 листопада 2018 року у справі № 905/1227/17 (провадження № 12-112гс18).

Судом встановлено, що складову предмету спору становлять вимоги позивача щодо визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, а саме: на квартиру по АДРЕСА_1 від 25 січня 2006 року, виданого Дніпровською районною в місті Києві радою на ім`я громадянина ОСОБА_4 ; визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 13.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1238; визнання недійсним Договору купівлі-продажу квартири від 02.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В., зареєстрованого у реєстрі за № 1434; скасування реєстраційного запису про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_4 ; скасування реєстраційний запис про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В.; скасування реєстраційного запису № 14786556 від 02.06.2016 року про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_3 , внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Онопченко О.В. При цьому позивачем заявлено вказані вимоги, з підстав незаконного позбавлення позивача реалізації належного позивачу права власності на нерухоме майно, шляхом вчинення шахрайських дій з боку третіх осіб щодо відчуження цього майна на підставі підроблених документів про право власності на таке майно.

Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до частини першої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись законодавством, діючим на час виникнення спірних правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсним Свідоцтва про право власності на житло, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 від 25 січня 2006 року, видане Дніпровською районною в місті Києві радою на ім`я громадянина ОСОБА_4 , - оскільки судом встановлено, що оспорюване Свідоцтво про право власності на житло, а саме: на квартиру АДРЕСА_1 від 25 січня 2006 року на ім`я ОСОБА_4 було видано Дніпровською районною в м. Києві радою на підставі її рішення, однак позивачем не оскаржено рішення Дніпровської районної в м. Києві ради, на підставі якого було видано оспорюване свідоцтво про право власності, яке є лише документом, яким оформлюється відповідне право, але не є правочином, на підставі якого це право виникає, змінюється або припиняється. Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним свідоцтва про право власності без оспорення рішення уповноваженого органу, у даному випадку Дніпровської районної у м. Києві ради, про видачу такого свідоцтва. При цьому, слід зауважити, що оспорюване свідоцтво про право власності видане Дніпровською районною в м. Києві радою, яка на час розгляду справи не втратила статусу юридичної особи, однак позивачем не пред`явлено вимоги до даного органу, яким видане оспорюване свідоцтво про право власності, в той час як Дніпровська районна в м. Києві державна адміністрація як і Київська міська рада жодних рішень з приводу видачі оспорюваного свідоцтва не приймали, тому не порушували права позивача на спірну квартиру, тому вимоги в цій часині позову пред`явлено до неналежних відповідачів.

Крім того, надавши оцінку, суд критично оцінює Висновок експертів від 24.11.2017 року, складений Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, за яким відтиск гербової печатки від імені Дніпровської районної у місті Києві ради в наданому на дослідження Свідоцтві про право власності на житло № 68 від 25.01.2006 року, нанесений не тим кліше печатки, яким нанесені експериментальні зразки печатки Дніпровської районної у місті Києві ради, а іншим кліше з аналогічним змістом, - оскільки видача досліджуваного свідоцтва про право власності відбулась у 2006 році, а Висновок експертів не містить даних щодо року печатки, відтиски якої було використано при проведенні експертизи. При цьому, докази, а саме: висновок почеркознавчої експертизи, щодо підпису керівника органу приватизації ОСОБА_10 , проставленого у оспорюваному свідоцтві про право власності від 25.01 2006 року, в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, слід зауважити, що в матеріалах справи відсутні докази того, що оспорюване свідоцтво про право власності не видавалось уповноваженим на час його видачі органом та/або було підроблено, оскільки матеріали справи не містять належним чином засвідчену копію вироку суду, що набрав законної сили, яким встановлено вказаний факт підробки оспорюваного документу.

В частині вимог позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та скасування реєстраційних записів про реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , слід зазначити наступне.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 Цивільного кодексу України).

Стаття 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом, що вбачається з п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Зі змісту ч. 3 ст. 16 Цивільного кодексу України убачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Згідно пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9, норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 Цивільного кодексу України.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 388 Цивільного кодексу України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Також у п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5 зазначено проте, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред`явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

При цьому суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За нормою ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», запис про скасування державної реєстрації прав до Державного реєстру прав вноситься у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсними договору купівлі-продажу від 13.05.2016 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , договору купівлі-продажу від 02.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 щодо квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та, відповідно, відсутні підстави для скасування реєстраційних записів про реєстрацію права власності на квартиру, - оскільки позивач, якою здійснюється захист права власності щодо спірного нерухомого майна, відчуженого на підставі наступних договорів, обрано спосіб захисту порушеного права, який не відповідає вищенаведеним роз`ясненням постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, яким вказано, що у розрізі даного спору позивачу слід на підставі статті 388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договорів про відчуження майна недійсними, з огляду на те, що підставою позову є придбання останнім набувачем квартири ОСОБА_3 цього майна за договором у особи, яка не мала права його відчужувати. Тобто, позивач має здійснити захист порушеного права шляхом звернення до суду із віндикаційним позовом про витребування майна, ураховуючи, що позивач не є стороною оспорюваних нею правочинів, та між позивачем та останнім власником квартири ОСОБА_3 існують не договірні, а речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру.

Європейський суд з справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно - є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 3, 6, 11, 202, 203, 215, 216 Цивільного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київської міської ради, Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Онопченко Оксани Володимирівни, третя особа: ОСОБА_4 , про визнання недійсними правочинів та права власності на нерухоме майно, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду через Дніпровський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 06 серпня 2019 року.

Суддя: В.І. Галаган