ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року

м.Суми

Справа №592/2710/17

Номер провадження 22-ц/816/464/19

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Собина О. І. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Левченко Т. А.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.,

у присутності:

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

представника відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Гакаля Р.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 11 жовтня 2018 року в складі судді Чернобая О.І., ухваленого в м. Суми,

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання недійсною Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11 лютого 2016 року , -

в с т а н о в и в :

В березні 2017 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом, який уточнив в ході судового розгляду справи і остаточно свої вимоги обгрунтовував тим, що 11 лютого 2016 року між ним та відповідачем у справі було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до надання продукту кредитних карт. Предметом угоди є розстрочення боргу за Кредитним договором № SAMDN3830 від 24.03.2008 р., проте, єдиним договором з № SAMDN3830 є договір, який він укладав відповідно до заяви від 16.04.2008 p., заборгованість по якому є предметом угоди. Відповідно до його заяви йому 24.03.2008 р. була надана кредитна карта «Универсальна, 55 днів пільгового періоду». Угодою передбачена реструктуризація його заборгованості, яка виникла, у зв'язку з невиконанням протягом дії договору умов щодо погашення боргу в розмірі 12300,93 грн., з якої предметом угоди стали сплата 11948,07 грн. боргу на умовах розстрочення до 22.02.2019 р. та фактично прощення відсотків на суму 347,71 грн., комісії на 5,15 грн. Позивач в уточнених позовних вимогах зазначав про те, що під час розгляду справи по суті з висновку судової почеркознавчої експертизи йому стало відомо, що підпис від його імені на даній угоді вчинено не ним а іншою особою, тому він не мав вільного волевиявлення на укладання Угоди, не підписував її. Посилаючись на вимоги ст.ст.203, 215 ЦК України просив ухвалити рішення, яким визнати недійсною Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 11.02.2016 року, укладену між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк».

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов і правил надання продукту кредитних карт від 11.02.2016 року, укладену між ОСОБА_1 та Публічним Акціонерним товариством Комерційний банк «Приватбанк» недійсною.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що позивачем були використані кредитні кошти отримані ним за генеральною угодою на виконання зобов'язань по сплаті заборгованості за кредитним договором укладеним ним 24.03.2008 року і останній здійснював погашення заборгованості майже щомісяця до жовтня 2016 року, а потім платежі припинилися, що призвело до виникнення простроченої заборгованості і дані обставини свідчать про визнання ним укладеної Генеральної угоди і погодження з усіма її умовами. Також вважає, що призначена судом почеркознавча експертиза проведена з порушенням науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 8 січня 1998 року № 53/5, оскільки експертом не досліджувались жодні з оригіналів матеріалів кредитної справи, які зберігаються в архівах банку, перш за все Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, підпис на якій був предметом дослідження експерта, що є грубим порушенням порядку проведення експертиз. А отже вважає, що висновок експерта є недостатнім доказом, тому що не дозволяє робити достовірний висновок про факт, що доказується.

У відзиві на апеляційну скаргу подану представником позивача зазначається про те, що надані експерту для проведення почеркознавчої експертизи документи відповідали п.1.3, 1.5 Рекомендацій та були достатніми для проведення судової почеркознавчої експертизи. На дослідження експерту надавався примірник угоди, яка перебуває у позивача і має бути абсолютно ідентичним тексту Угоди, який перебуває у власності відповідача, що підтверджено самою Угодою. Вважає, що оскільки позивач не підписував Угоди, тому він і не погоджувався з її умовами і сплачуючи грошові кошти, вважав, що він сплачує грошові кошти відповідно до договору від 24.03.2008 року, який було укладено ним раніше. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника позивача, який заперечує проти апеляційної скарги та вважає її необґрунтованою, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного :

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 11.02.2016 р. від імені ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до надання продукту кредитних карт метою якої було створення сприятливих умов для виконання позичальником обов'язків за кредитним договором № SAMD3530 від 24.03.2008 р. (а.с. 6-7).

Задовольняючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до висновку почеркознавчої експертизи підпис в Генеральній угоді від імені ОСОБА_1 виконано не ОСОБА_1 та відповідно до положень ч. 3 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України є підстави для визнання даної угоди недійсною.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності порушень допущених судом першої інстанції при призначенні та проведенні судової почеркознавчої експертизи. При цьому апелянт посилається на ту обставину, що судом не було витребувано і не надано експерту для проведення експертизи матеріали кредитної справи, які зберігаються в архівах банку, перш за все Генеральна угода про реструктуризацію заборгованості та приєднання до надання продукту кредитних карт від 11 лютого 2016 року укладена між сторонами у справі підпис від імені ОСОБА_1 на якій і повинен бути предметом дослідження.

В той же час, як вбачається з матеріалів цивільної справи, на дослідження експерту було надано оригінал угоди, який перебував у позивача у справі і який повинен повністю співпадати з іншим примірником, який залишився у відповідача про що свідчить і напис в угоді мовою оригіналу «От Банка один екземпляр оригинала договора мною получен 11.02.2016г.»

Крім того, колегія суддів вважає, що належних та допустимих доказів на підтвердження того, що судовим експертом при проведенні експертизи були допущені порушення Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 апелянтом надано не було.

Надані експерту для дослідження документи відповідали п.п.1.3, 1.5 Науково-методичних рекомендацій та були достатніми для проведення судової почеркознавчої експертизи.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов ОСОБА_1, проте підстави задоволення позову та спосіб захисту прав позивача відповідно до закону є іншими, а тому рішення суду підлягає зміні.

Відповідно до ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах та підписаний його стороною (сторонами).

Згідно висновку експерта № 19/119/6-6/35е від 05.05.2018 р. підписи від імені ОСОБА_1 у генеральній угоді про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 11.02.2016 р. на 2 арк. (у матеріалах цивільної справи №592/2710/17, провадження «2/592/73/18 - а.с.162-163) - усього 2 підписи, що розташовані у рядках «Підпис__», виконані не ОСОБА_1, а іншою особою, згідно зразків наданих на дослідження (а.с. 208-219). Тобто враховуючи вищенаведені вимоги ст.ст. 207, 1055 ЦК України зазначена Генеральна угода є нікчемною.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Наведене положення ч. 2 ст. 215 ЦК України означає, що недійсність - це об'єктивна властивість нікчемного правочину, а тому він є недійсним з моменту його вчинення (ч. 1 ст. 236 ЦК України). Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору.

З пояснень представників сторін вбачається, що в провадженні Ковпаківського районного суду м.Суми перебуває цивільна справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до позивача у даній справі ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вищезазначеною Генеральною угодою, який поданий Банком до суду раніше ніж звернувся з даним позовом позивач ОСОБА_1

Таким чином, сторонами визнається наявність відповідного спору між позивачем у даній справі та АТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Разом з тим, підставою позову є фактичні обставини, що наведені у позовній заяві, тому зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору.

Таким чином, застосування матеріального закону, що регулює спірні правовідносини, є виключною прерогативою суду.

Зміст позову ОСОБА_1 полягає у вимозі визнання недійсності правочину внаслідок його нікчемності, оскільки його недійсність встановлена законом.

Отже, спірні правовідносини врегульовані положеннями ч.2 ст.215 та ст.1055 ЦК України, якою належить керуватися при вирішенні спору у даній справі, що судом першої інстанції не було враховано внаслідок неправильного застосування норм матеріального права.

Також колегія суддів вважає, що згідно наведених положень ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемний правочин є недійсним, але його недійсність встановлена законом. ОСОБА_1 у заяві про уточнення позовних вимог з якими він звернувся 11 жовтня 2018 року підставою позову зазначав про те, що генеральна угода ним не укладалась та не підписувалась. Таким чином ОСОБА_1 просить визнати договорі поруки недійсним з підстав його нікчемності, а тому його позов підлягає задоволенню шляхом встановлення нікчемності Генеральної угоди, що не суперечить ст. ст. 55, 124 Конституції України та відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим порушенням.

За вказаних вище обставин, апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення місцевого суду змінити на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4 ЦПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст.ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 11 жовтня 2018 року в даній справі змінити.

Визнати нікчемним договір - Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов і правил надання продукту кредитних карт від 11.02.2016 року сторонами якого зазначені Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складене 31 січня 2019 року.

Головуючий - О. І. Собина

Судді: О. Ю. Кононенко

Т. А. Левченко