Постанова

Іменем України

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 522/18977/17

провадження № 61-47785св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Курило В. П. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

суб`єкти оскарження - державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Саламаха Вадим Володимирович, державний виконавець Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Джміль Олександр Олександрович,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року у складі колегії суддів: Колеснікова Г. Я., Вадовської Л. М., Сєвєрової Є. С.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії Першого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області (далі - Перший Приморський ВДВС ГТУЮ в Одеській області), в якій, крім іншого, просив поновити йому строк на оскарження постанов державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на належне йому нерухоме майно.

Свої вимоги заявник, з урахуванням уточнень, обґрунтовував тим, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 26 січня 2016 року у цивільній справі № 522/20426/14-ц стягнуто солідарно з нього та ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальності «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») заборгованість у розмірі 2 420 573,44 грн та 22 червня 2016 року видано виконавчий лист на виконання вказаного рішення.

31 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Саламахою В.В. відкрито виконавче провадження № 52047708 про стягнення з нього 2 420 573,44 грн. та у той же день винесено постанову про накладення арешту на все його майно.

21 серпня 2017 року державним виконавцем Джмілем О.О. винесені постанови про стягнення з нього виконавчого збору та арешту його майна.

На підставі договору факторингу від 12 вересня 2017 року право вимоги щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1501/1007/71-210 від 29 жовтня 2007 року, що належало ТОВ «Кредитні ініціативи», було відступлене на користь товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія»).

12 вересня 2017 року він добровільно виконав рішення суду шляхом погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

13 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Саламахою В.В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з подачею письмової заяви ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» про повернення виконавчого документа. При цьому, арешт з майна боржника не був знятий у зв`язку з несплатою виконавчого збору.

Посилаючись на те, що йому до початку жовтня 2017 року взагалі не було відомо про рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року щодо стягнення з нього 2 420 573,44 грн., та про його примусове виконання, а також про наявність оскаржуваних ним постанов державних виконавців, заявник просив:

визнати протиправними дії старшого державного Саламахи В.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52047708, по виконанню виконавчого листа № 522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 22 червня 2016 року, та скасувати зазначені постанови;

визнати протиправними дії державного виконавця Джміля О.О. щодо винесення постанови від 21 серпня 2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 242 422,74 грн та постанови від 21 серпня 2017 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 в рамках виконавчого провадження ВП № 52047708 по виконанню виконавчого листа № 522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 22 червня 2016 року, та скасувати зазначені постанови.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Ухвалою Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправними дії старшого державного виконавця Саламахи В.В. щодо винесення постанови про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 52047708, по виконанню виконавчого листа № 522/20426/14-ц, виданого Приморським районним судом м. Одеси від 22 червня 2016 року, та скасовано зазначену постанови.

Визнано протиправними дії державного виконавця Першого Приморського ВДВС ГТУЮ в Одеській області Джміля О.О. щодо винесення постанови від 21 серпня 2017 року про стягнення виконавчого збору з ОСОБА_1 у розмірі 242 422,74 грн та постанови від 21 серпня 2017 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 , та скасовано зазначені постанови.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_1 у повному обсязі, місцевий суд виходив із того, що після ухвалення постанови про відкриття виконавчого провадження від 31 серпня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1 2 420 573,44 грн., старший державний виконавець Саламаха В.В. не переконався чи боржник дійсно отримав зазначену постанову, чи мав він можливість виконати рішення суду добровільно, а тому подальші дії державних виконавців щодо ухвалення постанов про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору є протиправними та підлягають скасуванню.

Постановою апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року апеляційну скаргу начальника Першого Приморського ВДВС міста Одеси ГТУЮ в Одеській області Гусєва О. О. задоволено частково.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Саламахи В. Д. щодо винесення ним постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року та її скасування - скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 строк на подачу скарги в частині оскарження дій старшого державного Саламахи В. В.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Саламахи В. В. щодо винесення ним постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року та її скасування - відмовлено.

Ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Джміля О. О. щодо винесення ним постанов про стягнення виконавчого збору та про арешт його майна від 21 серпня 2017 року - скасовано, провадження у справі в цій частині закрито.

Скасовуючи ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Саламахи В. Д. щодо винесення ним постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року та її скасування, апеляційний суд виходив з того, що державний виконавець Саламаха В.В., ухвалюючи 31 серпня 2016 року постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, жодних норм Закону України «Про виконавче провадження» не порушив, а тому висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.

Щодо скасування ухвали суду першої інстанції в частині задоволення скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Джміля О. О. щодо винесення ним постанов про стягнення виконавчого збору та про арешт його майна від 21 серпня 2017 року та закриття провадження у справі в цій частині апеляційний суд виходив з того, що відповідно до частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» скарга в цій частині не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

29 листопада 2018 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 (з урахуванням виправлених недоліків) через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року в частині відмови в задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Саламахи В. Д. щодо винесення ним постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року, та залишити в цій частині ухвалу Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року без змін. Зупинити дію постанови апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року.

Касаційна скарга мотивована порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що судом апеляційної інстанції не взято до уваги порушення старшим державним виконавцем Саламахою В. В. вимог Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час винесення оскаржуваної постанови), та відсутність будь яких доказів отримання ОСОБА_1 оскаржуваних постанов, а також судом не спростовано доводи заявника в цій частині під час винесення оскаржуваного рішення.

Крім того, в своїй касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає на порушення старшим державним виконавцем Саламахою В. Д. процесуальних строків винесення оскаржуваних постанов передбачених частиною 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження (який діяв на відповідну дату).

Аргументи касаційної скарги представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 зводяться до незгоди з постановою апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року щодо скасування Ухвали Приморського районного суду міста Одеси від 06 липня 2018 року в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Саламахи В. Д. щодо винесення ним постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження від 31 серпня 2016 року.

В іншій частині постанова апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року не оскаржується, а тому судом касаційної інстанції відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України, предметом касаційного перегляду не є.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Верховного Суду від 27 грудня 2018 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Приморського районного суду міста Одеси. Відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 , подане адвокатом Мирковічем В. Ю., про зупинення дії постанови апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вимогами частин першої та другої статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

Встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 січня 2016 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» кредитну заборгованість у розмірі 2 420 573,44 грн.

22 червня 2016 року Приморським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист № 522/20426/14-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 у сумі 2 420 573,44 грн. та судового збору у розмірі 3654 грн.

26 серпня 2016 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до Приморського ВДВС Одеського міського управління юстиції із заявою про прийняття до виконання зазначеного виконавчого документу, відкриття виконавчого провадження та застосування заходів примусового виконання рішення суду шляхом накладення арешту на кошти боржника на вказану суму, а також на інше майно боржника де б воно не знаходилось та з чого б не складалось.

31 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Саламахою В.В. відкрито виконавче провадження ВП № 52047708 про стягнення з ОСОБА_1 грошової суми у розмірі 2 420 573,44 грн. та судового збору у розмірі 3654 грн.

31 серпня 2016 року старшим державним виконавцем Саламахою В.В. ухвалена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

21 серпня 2017 року державним виконавцем Джмілем О. О. були винесені постанови про арешт майна боржника та стягнення виконавчого збору у розмірі 242422,74 грн.

На підставі договору факторингу від 12 вересня 2017 року право вимоги щодо заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 1501/1007/71-210 від 29 жовтня 2007 року, що належало ТОВ «Кредитні ініціативи», було відступлене на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

12 вересня 2017 року боржником було повністю добровільно виконано рішення суду шляхом погашення заборгованості перед ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія».

13 жовтня 2017 року старшим державним виконавцем Саламахою В. В. було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з подачею стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 2 Закону виконавче провадження здійснюється з дотриманням, зокрема, таких засад, як забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.

Доводи касаційної скарги про те, що державний виконавець не мав законних підстав вчиняти виконавчі дії, оскільки не пересвідчився чи отримав боржник копію постанови про відкриття, є необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 25 Закону від 21 квітня 1999 року в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 31 Закону, копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов`язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення.

Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі, що, в свою чергу, і було зроблено державним виконавцем.

Отже, Законом не було передбачено обов`язок виконавця перевіряти отримання боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження перед початком здійснення виконавчих дій.

Тому державним виконавцем виконано обов`язок в частині належного надсилання документів виконавчого провадження боржникові, на адресу зазначену у виконавчому листі.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди заявника з висновками суду апеляційної інстанції щодо встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки апеляційним судом. В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.

Тому інші доводи касаційної скарги щодо порушення державним виконавцем Саламахою В. В. Закону є необґрунтованими, і не спростовують висновки суду апеляційної інстанції, який встановив, що державним реєстратором не порушено вимоги Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому Верховний Суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Отже, суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Таким чином, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, оскільки воно ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права. Рішення апеляційної інстанції відповідає нормам ЦПК України щодо законності та обґрунтованості.

Керуючись статтями 400, 401, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову апеляційного суду Одеської області від 30 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. П. Курило

А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко