Дата документу 16.07.2019
Справа № 320/1891/19
Провадження № 2/320/1828/19
16 липня 2019 року м. Мелітополь
Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого - судді: Редько О.В.,
при секретарі: Колесніковій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю.
В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 25 вересня 1987 року вона з відповідачем уклали шлюб який у 2018 році було розірвано. Позивачу, на підставі договору міни від 13 лютого 1997 року належить квартира АДРЕСА_1 . Вказаний договір міни було оформлено у період шлюбу з відповідачем без доплати. За вказаним договором позивач обміняла належну їй на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_2 на підставі довідки виданої Житлово будівельним кооперативом № 359 «Монтажник -4» від 03 грудня 1996 року. Гроші на виплату паїв та взносів за квартиру АДРЕСА_2 були отримані позивачем у дарунок від її батьків. Вказаний факт підтверджується копією договору дарування грошей від 10 січня 1993 на суму 130 000 рублів, посвідченого секретарем Вознесенської сільської ради за місцем реєстрації батьків позивача. Однак на теперішній час постало питання розпорядження вказаною квартирою на користь сина. Відповідач на теперішній час відмовляється надавати згоду на розпорядження квартирою, домовитись добровільно з ним не вдається. Звернувшись до приватного нотаріуса позивач дізналася про те що оскільки юридичне правовий режим вказаного майна: спільне сумісне майно подружжя, то в таких випадках необхідно або надати згоду подружжя на оформлення угоди відчуження, або встановити судом факт належності власнику майна на праві особистої приватної власності. Визнання ж такого майна особистою приватною власністю дружини, чоловіка потребує доведення. Таким чином кооперативну квартиру у м . Запоріжжі було придбано за кошти, які були подаровані позивачу її батьками. У подальшому вказана квартира була обміняна на квартиру у м . Мелітополі . Відповідно квартира яка отримана позивачем у власність за наслідками обміну, без доплати, є також її особистим приватним майном, а не спільним майном подружжя. Дана обставина визнається відповідачем, однак він не бажає вчиняти будь яких дій (наприклад надати згоду на відчуження) щодо розпорядження вказаною квартирою тому позивач вимушена звернутися до суду з відповідним позовом.
Від представника позивача - адвоката Скворцової О.В. надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність та у відсутність позивача. На позовних вимогах наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутності чи заперечень проти позову не надіслав.
Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви представника позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.
Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, давши оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясуванні обставин справи, прийшов до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст.76, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Так судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження, актовий запис №7 /а.с.17/.
25 вересня 1987 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2401 /а.с.16/.
Згідно договору дарування грошей від 10.01.1993 року, посвідченого секретарем виконкому Вознесенської сільської ради народних депутатів Мелітопольського району Запорізької області Коваленко В.І., зареєстрованого в реєстрі за №1, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у зв`язку з придбанням квартири їх донькою ОСОБА_1 , дарують їй грошові кошти в сумі 130 000 купонів /а.с.8/.
Згідно договору міни від 13.02.1997 року, посвідченого державним нотаріусом Мелітопольської державної нотаріальної контори Лайзорик О.Ф., зареєстрованого в реєстрі за №2-541 ОСОБА_6 та ОСОБА_6 обміняли належну їм квартиру в АДРЕСА_5 на квартиру в АДРЕСА_6 , яка належить ОСОБА_1 /а.с.18/. Крім того, право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_7 підтверджується копією технічного паспорта /а.с. 6-7/.
Згідно довідки №290 від 22.02.2019 року виданої КП «ММБТІ» ММР ЗО, станом на 01.01.2013 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору міни від 13.02.1997 року №541 /а.с.13/.
Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26.12.2018 року шлюб між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Вознесенка Мелітопольського району Запорізької області та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцем с. Андріївка Андріївського району Запорізької області, був розірваний /а.с.20/.
В п. 4 ППВСУ № 16 від 12.06.1996 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» зазначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 271 КпШС України спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути об`єктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу).
Зазначені положення закону ( 22, 25, 271 КпШС України) презюмують виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, якщо воно набуте ними за час шлюбу.
Таким чином кооперативну квартиру у м. Запоріжжі було придбано за кошти, які були подаровані позивачу її батьками. У подальшому вказана квартира була обміняна на квартиру у м . Мелітополі . Відповідно квартира яка отримана позивачем у власність за наслідками обміну, без доплати, є також її особистим приватним майном, а не спільним майном подружжя.
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Статтею 24 КпШС України та 57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування, або за особисті кошти (п.3 ч.1 ст. 57СКУ).
Згідно з п.3 ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Згідно з ч.6 вказаної статті. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.
Відповідно до статей 22, 25, 27, 28 КпШС України до спільної сумісної власності подружжя може належати нажите ними в період шлюбу рухоме або нерухоме майно, що за Законом від 7 лютого 1991 року «Про власність» є об`єктом приватної власності.
Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю слід задовольнити частково, а саме шляхом визнання за позивачем права власності на квартиру в цілому.
Керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 258, 263-265, 273 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна особистою приватною власністю - задовольнити частково.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності на квартиру АДРЕСА_8 , яка належить на підставі договору міни посвідченого Мелітопольською держнотконторою Запорізької області від 13 лютого 1997 за р.№ 541 шляхом визнання права власності на квартиру за нею в цілому.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Суддя Мелітопольського
міськрайонного суду О.В. Редько