Справа № 464/2457/18 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/811/1049/19 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої - судді Копняк С.М.,

суддів - Бойко С.М., Ніткевич А.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, в письмовому провадженні, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Бойко О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», третьої особи: ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, -

в с т а н о в и л а:

Позивач ОСОБА_3 звернувся в суду з позовом до ПАТ ««Українська пожежно-страхова компанія», і з врахуванням уточнених позовних вимог, просить стягнути з відповідача на користь позивача несплачену частину майнової шкоди у розмірі 19 786,79 грн. та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 17.06.2016 року по проспекту Червоної Калини, 50 у м. Львові відбулась ДТП за участі автомобіля марки «ChevroletLacetti» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , відповідальність якого застрахованого у ПрАТ «УПСК», та автомобіля марки «BMW» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_4 Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП. З метою оцінки завданих в ДТП збитків він був змушений понести витрати на дослідження експертом завданих його автомобілю пошкоджень. Згідно складеного звіту експерта №428_16 від 02.07.2016 року вартість відновлюваного ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу колісного транспортного засобу, становить 121 969,41 грн.; вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок пошкодження його автомобіля в ДПТ становить 55 473, 34 грн. Оскільки відповідальність заподіювача шкоди відповідно до поліса страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів застрахована у ПрАТ «УПСК», він звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування з долученням вказаного звіту. 27.10.2016 року страхова компанія здійснила йому часткову виплату страхового відшкодування на картковий рахунок у розмірі 35 686, 55 грн., а у 2017 році листом повідомила, що у разі недостатності виплаченої суми для повного відшкодування завданих збитків, він може вимагати відшкодування збитків у повному обсязі з винної особи. Проте, він вважає, що страхове відшкодування слід стягувати саме із страхової компанії і просить стягнути з такої недоплачений розмір матеріального збитку, який розраховується як різниця між встановленим у звіті експерта розміром матеріального збитку в сумі 55 473, 34 грн. та з врахуванням вже сплаченого страхового відшкодування в сумі 35 686, 55 грн., що становить 19 786, 79 грн.

Ухвалою Сихівського районного суду м. Львова від 27.11.2018 року прийнято відмову ОСОБА_1 від позову в частині позовних вимог до ОСОБА_2 про стягнення відшкодування шкоди та в цій частині провадження у справі закрито; залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Кирилівська, 40, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП- НОМЕР_3 , паспорт СН1НЗК9НС, місце проживання - Німеччина, D-80801, АДРЕСА_1 ) несплачену частину майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, у розмірі 19 786, 79 грн. та судовий збір у розмірі 862, 84 грн.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржив відповівдач - ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія», вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з`ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції залишив поза увагою положення абз. 2 п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість.

Розрахунок вартості відновлювального ремонту був здійснений у відповідності до «Методики товарознавчої експертизи, та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092. Враховуючи наведене, вартість ремонту з урахуванням фізичного зносу складає 35 865, 88 грн. (43 039, 06 ПДВ (20%-7 173, 18) = 35 865, 88 грн.). 27.10.2016 року ПрАТ «УПСК» здійснило страхову виплату у сумі 35 865, 88 грн. Проте судом першої інстанції було узято до уваги звіт № 428_16, згідно якого вартість матеріального збитку ТЗ «BMW» н.з. НОМЕР_2 складає 55 473, 34 грн. При визначенні недоплаченої суми суд здійснив невірний розрахунок, віднявши від вартості матеріального збитку згідно звіту № 428_16, тобто 55 473, 34 грн. суму, яка раніше була виплачена позивачу 35 686, 55 грн. Проте сума, яка була виплачена позивачу становить не 35 686, 55 грн., а 35 865, 88 грн., що стверджується платіжним дорученням № 47098 від 27.10.2016 року.

Крім того, суд не врахував, що позивачем не було надано акту виконаних робіт чи інших підтверджуючих документів про здійснення оплати виконання ремонту його ТЗ, а відтак, відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону, якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (ТЗ) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи, сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додатну вартість. Тому розрахунок мав би проводитись наступним чином: 55 473, 34 грн. ПДВ (20% - 9245, 56 грн.) = 46 227, 78 грн., що становить вартість відновлювального ремонту. І від 46 227, 78 35 865, 88 грн. (раніше виплачене відшкодування) = 10 361 грн. 90 коп. різниця яка могла би підлягати доплаті страхового відшкодування.

З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Згідно із ч. 1 ст. 351 ЦПК України (в редакції закону від 03.10.2017 року) судом апеляційної інстанції у цивільних справах є апеляційний суд, у межах апеляційного округу якого (території, на яку поширюються повноваження відповідного апеляційного суду) знаходиться місцевий суд, який ухвалив судове рішення, що оскаржується, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Відповідно до Указу Президента України №452/2017 від 29.12.2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» створено Львівський апеляційний суд в апеляційному окрузі, що включає Львівську область, з місцезнаходженням у місті Львові.

04 жовтня 2018 року у газеті «Голос України» опубліковано повідомлення голови Львівського апеляційного суду про початок роботи новоутвореного суду.

А відтак, справа розглядається Львівським апеляційним судом у межах територіальної юрисдикції якого перебуває районний суд, який ухвалив рішення, що оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду, з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції, без повідомлення учасників справи. Таким чином, дана справа, у якій переглядається рішення суду по справі з ціною позову 19 786, 79 грн. , що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЦПК України, розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Оскільки колегією суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами (у письмовому провадженні), а копія судового рішення у такому разі надсилається в порядку передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.

В той же час, ураховуючи, що згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, колегія суддів інформувала учасників справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

У відповідності до приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Превіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно п.п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався лише частково.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.

Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до звіту № 428_16 по визначенню вартості матеріального збитку від 02.07.2016 року вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження під час ДТП, на момент дослідження становить 55 473, 34 грн. За наслідками страхового випадку відповідачем сплачено позивачу страхове відшкодування 27.10.2016 року в розмірі 35 686, 55 грн., а відтак, невідшкодованою позивачу залишається майнова шкода в розмірі 19 786, 79 грн., що становить різницю між сумою шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до п. 22.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Судом встановлено, що 17.06.2016 року по проспекту Червоної Калини, 50 у м. Львові мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «ChevroletLacetti» н.з. НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , та автомобіля марки «BMW» н.з. НОМЕР_2 , під керуванням позивача ОСОБА_4

Постановою судді Сихівського районного суду м. Львова від 15.07.2016 року ОСОБА_2 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

В ході судового розгляду встановлено, що цивільно-правова відповідальність третьої особи ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу «ChevroletLacetti» н.з. НОМЕР_1 , на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зокрема: поліс №АЕ/8092596 від 29.03.2016 року зі строком дії з 09.04.2016 року до 08.04.2017 року. Ліміт відповідальності на одного потерпілого за вказаним полісом становить: за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю 200 000 грн. 00 коп., за шкоду, заподіяну майну 100 000 грн., розмір франшизи - 0.

Вказана дорожньо-транспортна пригода була визнана ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» страховим випадком, що підтверджено матеріалами справи.

17.06.2016 року у зв`язку із настанням страхового випадку, з дотриманням норм, що визначені у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з метою отримання страхового відшкодування, позивач ОСОБА_3 звернувся до відповідача ПрАТ «УПСК» з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування. За відсутності відомостей щодо початку проведення розслідування та оформлення необхідної документації з приводу виплати страхового відшкодування відповідачем позивачу, ОСОБА_3 самостійно звернувся до спеціаліста авто товарознавця ОСОБА_5 для дослідження завданих його автомобілю пошкоджень та визначення розміру збитків.

При цьому, з огляду на положення вказаного вище Закону, зокрема п. 34.3 ст. 34, у потерпілої особи виникає право на самостійне обрання експерта для визначення розміру матеріальної шкоди у разі, якщо страховик протягом 10 днів не вжив заходи щодо визначення розміру такої шкоди.

Відповідно до звіту №428_16 по визначенню вартості матеріального збитку від 02.07.2016 року вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження під час ДТП, на момент дослідження становить 55 473, 34 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, за наслідками страхового випадку відповідачем позивачу сплачено сплачено страхове відшкодування 27.10.2016 року у розмірі 35 686, 55 грн. (коштів зарахованих на картковий рахунок). При цьому судом першої інстанції вірно не взято до уваги надану відповідачем копію платіжного доручення, на суму 35 865, 88 грн., оскільки така не є належним та допустимим доказом отримання позивачем саме такої суми коштів, у той час, як банківською випискою про рух коштів по картковому рахунку позивача стверджується надходження та такий від відповідача коштів у сумі 35 686, 55 грн.

Матеріалами справи підтверджується, що страхове відшкодування у розмірі 35 686, 55 грн. було виплачено ОСОБА_6 на підставі розрахунку, зробленого ПрАТ «УПСК» на підставі «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів», затвердженої Міністерством юстиції України та Фондом державного майна України від 24.11.2003 року №142/5/2092, з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля КТЗ № 2638 та ПДВ.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції дійшов висновку про підставність вимоги позивача про стягнення з ПрАТ "УПСК" коштів в розмірі 19 786, 79 грн., що становить різницю між сумою шкоди та сумою виплаченого страхового відшкодування.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, оскільки сам позивач визначив недоплачену суму матеріальної шкоди без урахування вимог спеціального закону щодо ПДВ, на що не звернув уваги суд першої інстанції, не дослідивши належним чином заперечень відповідача, в особі страховика, проти позовних вимог та докази на їх обґрунтування. Суд не врахував те, що розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» підлягає зменшенню на суму податку на додану вартість, так як в матеріалах справи відсутні докази того, що автомобіль позивача марки «BMW» н.з. НОМЕР_2 відремонтовано.

Відповідно до п. 36.2 ст. 36 України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує розміру суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

Із зазначеної норми матеріального права випливає, що збитки у вигляді податку на додану вартість виникають виключно при ремонті транспортного засобу у платника зазначеного податку. При ремонті транспортного засобу в особи, яка не є платником такого податку, у розмір збитку податок на додану вартість не виключається, а тому не входить до складу витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом автомобіля.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту оплати ремонту автомобіля у платника податку на додану вартість, суму матеріального збитку з урахуванням податку на додану вартість стягнуто безпосередньо на користь ОСОБА_4

Оскільки згідно звіту №428_16 по визначенню вартості матеріального збитку від 02.07.2016 року вартість матеріального збитку, який заподіяно власнику автомобіля марки «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження під час ДТП, на момент дослідження становить 55 473,34 грн., 20% ПДВ від цієї суми становить 11 094, 67 грн., то з урахуванням фізичного зносу автомобіля марки «BMW 320D» д.н.з. НОМЕР_2 , вартість відновлювального ремонту без врахування ПДВ становить 44 378, 67 грн.

А відтак, зважаючи на те, що ПрАТ «УПСК» виплатило ОСОБА_6 35 686, 55 грн., що підтверджено документально, сума, яка підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_4 становить 8 692 грн. 12 коп. (55 473, 34 -11 094, 67 35 686, 55 грн.).

Враховуючи те, що обставини справи судом першої інстанції встановлено повно та всебічно, проте неправильно застосовано норму матеріального права, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду, зменшивши розмір майнової шкоди, яка підлягає стягненню з ПрАТ «УПСК» на користь ОСОБА_4 з 19 786, 79 грн. до 8 692, 12 грн., а відтак і стягуваного судового збору.

Наведене не перешкоджає ОСОБА_6 звернутися до суду позовом про стягнення суми податку на додану вартість у випадку проведення ремонту належного йому транспортного засобу з оплатою такого податку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З врахуванням вищенаведеного, передбачених ст. 376 ЦПК України підстав для зміни судового рішення, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Сихівського районного суду м.Львова від 14 січня 2019 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму невиплаченого страхового відшкодування слід змінити, зменшивши її розмір з 19 786, 79 грн. до 8 692, 12 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, в силу вимог ст. 141 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що із відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений останнім при подачі позову до суду першої інстанції судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 371 грн. 27 коп. та із позивача підлягає до стягнення на користь відповідача сплачений останнім при подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 737 грн. 35 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення. Повний текст даного судового рішення складено 09 серпня 2019 року.

Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 374 ч.1 п.2, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити частково.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 14 січня 2019 року в частині стягнення з ПрАТ «Українська пожежно страхова компанія» на користь ОСОБА_1 невиплаченого страхового відшкодування змінити, зменшивши розмір такого з 19 786,79 грн. до 8 512,79 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (04080 м. Київ, вул. Кирилівська, 40, Код ) на користь ОСОБА_1 371 грн. 27 коп. сплаченого судового збору за подання позовної заяви пропорційно до задоволених позовних вимог

Стягнути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ФРН D АДРЕСА_2 ) в користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» 737 грн. 35 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

Ніткевич А.В.