П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2019 року місто Київ

справа № 761/17393/19

провадження №22-ц/824/8830/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2

на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 8 травня 2019 року, постановлену у складі судді Макаренко І.О.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2019 року позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 8 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади передано за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.

Не погоджуючись з такою ухвалою, позивачі звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати ухвалу суду першої інстанції про направлення справи за територіальною підсудністю до Печерського районного суду м.Києва, справу повернути до Шевченківського районного суду м.Києва.

В апеляційній скарзі посилалися на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права.

Зазначають про те, що позов подано до Державного бюро розслідувань, до його центрального офісу, що знаходиться за адресою м.Київ, вул. С. Петлюри,15, та територіально відноситься до Шевченківського району. Крім того, зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_2 є: АДРЕСА_1 , що також знаходиться у Шевченківському районі м.Києва. Суд не врахував зазначені обставини та помилково направив справу за підсудністю до Печерського районного суду м.Києва.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 червня 2019 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Справу розглянуто в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про передачу справи на розгляд до Печерського районного суду м.Києва, суд виходив із положень ч. 2 ст. 27 ЦПК України, і вважав, що справа підлягає розгляду за місцезнаходження відповідачів.

Проте, повністю погодитись з таким висновком суду не можливо, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ч. 2 ст. 27 ЦПК України позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.

Частиною 4 ст. 28 ЦПК України визначено правило альтернативної підсудності, згідно з яким позови, пов`язані з відшкодуванням шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Дана стаття встановлює випадки альтернативної підсудності, за якої позов за вибором позивача може бути пред`явлений в одному з двох і більше судів. Суд не має права обмежувати вибір позивача для розгляду справи у конкретному суді.

Із матеріалів справи убачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з одним, спільним, позовом до Державного бюро розслідувань, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Зареєстроване місце проживання позивача ОСОБА_2 - АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Шевченківського району м.Києва.

Враховуючи те, що право вибору суду у разі пред`явлення позову за альтернативним правилом підсудності, належить позивачу, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про те, що позов поданий без дотриманням правил підсудності.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач Державне бюро розслідувань знаходиться в Шевченківському районі м.Києва є безпідставними, оскільки законом встановлено загальне правило, що позови до юридичних осіб пред`являються в суд за їхнім місцезнаходженням згідно з Єдиним державним реєстром юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а в цьому випадку місцезнаходження цього відповідача зареєстроване в реєстрі за адресою: вул. М.Грушевського 12/2 у м. Києві.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам процесуального права, а тому підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, тому ухвала підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 379, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,- задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м.Києва від 8 травня 2019 року - скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус