ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2019 року

м. Харків

Справа № 643/1747/19

Провадження № 22-ц/818/3455/19

Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого: Коваленко І.П.,

суддів: Котелевець А.В., Піддубного Р.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортною пригодою за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2019 року в складі судді Єрмак Н.В., -

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок ДПТ.

Позов мотивований тим, що 31.07.2018 року відповідач ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Кіа Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в районі будинку 91 по пр. Московському в м. Харкові, не вірно обрав безпечну швидкість руху, дистанцію, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot RCZ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку та зупинився і від удару скоїв наїзд на автомобіль «Mazda» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка стояла попереду. Постановою Московського районного суду м.Харкова від 06.09.2018 року ОСОБА_2 , визнано винним у скоєнні ДТП. Внаслідок ДТП позивачу було завдано матеріальну шкоду у розмірі 228090 грн. 74 коп. ПАТ «Страхова компанія «ТАС», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, компенсувало їй максимально можливе страхове відшкодування у розмірі 99050 грн. Таким чином, різниця між спричиненою шкодою та страховим відшкодуванням складає 129040,74 грн. У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача 129040,74 грн. матеріальної шкоди, 5000,00 грн. моральної шкоди, витрати на проведення звіту про оцінку в розмірі 2000,00 грн. та витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, у якому зазначено, що відповідач позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Наданий позивачем звіт оцінювача є необ`єктивним та містить розбіжності. Позивачем не доведено факт спричинення йому моральної шкоди. Просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Справу судом першої інстанції було розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, відповідно до ухвали Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2019 року.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, спричинених внаслідок дорожньо-транспортною пригодою - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму матеріальної шкоди у розмірі 129040 грн. 74 коп., та 1000 грн. 00 коп. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1290 грн. 74 коп. та витрати на проведення звіту про вартість матеріального збитку у розмірі 2000,00 грн..

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернувся на це рішення суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що звіт про визначення вартості матеріального збитку вих. № 1708/1-1 від 28.08.2018 та додані до нього додатки, не може бути взятий до уваги в якості доказу, оскільки надана суду ксерокопія не відповідає нормам ЦПК України, якими передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії.

Крім того, відповідач заперечує стосовно задоволення судом першої інстанції позовних вимог щодо стягнення з відповідача витрат на проведення звіту.

Також, апелянт вказує, що стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження погіршення стану здоров`я позивача, зокрема психоемоційного стану, а також не зазначено з яких міркувань виходив позивач визначаючи розмір моральної шкоди.

01 серпня 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 надала до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу, просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Задовольняючи часткового позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з частини 1 статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно частини 2 статті 1187 ЦК України шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01 березня 2013 року №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Судом встановлено, що 31.07.2018р. о 19:00 год. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Кіа Cerato» д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись в районі будинку 91 по пр. Московському в м. Харкові, не вірно обрав безпечну швидкість руху, дистанцію, не врахував дорожню обстановку, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Peugeot RCZ» д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався в попутному напрямку та зупинився і від удару скоїв наїзд на автомобіль «Mazda» д.н.з. НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_4 , яка стояла попереду. Автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року ОСОБА_2 , визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.

Постанова Московського районного суду м. Харкова від 06.09.2018 року набрала законної сили.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, порушення відповідачем ПДР України, що спричинило виникнення ДТП, та винуватість відповідача встановлено постановою суду від 06.09.2018 року, тому ці обставини є встановленими та доведенню не підлягають.

Внаслідок ДТП був пошкоджений автомобіль «Peugeot RCZ» д.н.з. НОМЕР_2 , який на праві власності належить ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_4 .

Відповідно до звіту про визначення вартості матеріального збитку від 31.07.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Peugeot RCZ» д.н.з. НОМЕР_2 , в результаті ДТП 06.09.2018 року, станом на момент огляду автомобіля 31.07.2018 року, складає 228090 грн. 74 грн. з урахуванням ПДВ.

Після ДТП позивач звернувся до ПАТ «Страхова компанія «ТАС», в якій була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача з заявою про виплату страхового суми у зв`язку з вказаною ДТП та пошкодженням його автомобіля.

До обов`язків страховика, як це передбачено п. 3 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про страхування», належить здійснення страхової виплати у разі настання страхового випадку.

ПАТ «Страхова компанія «ТАС» прийняло рішення про виплату ОСОБА_1 страхової суми у розмірі 99050,00 грн., яка була перерахована 18.12.2018 року ОСОБА_1 на її рахунок, що підтверджується випискою ПАТ «КБ «Приватбанк» з рахунку позивача.

Різниця між завданим розміром шкоди, спричиненої позивачу і страховим відшкодуванням складає 129040 грн. 74 коп. (228090,74 99050,00 = 129040,74), та яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Відповідно до статті 1192 ЦК України, розмір збитку, який підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до положень ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди в сумі 129040 грн. 74 коп..

Посилання ОСОБА_2 на те, що у звіті про визначення вартості матеріального збитку від 31.07.2018 року, визначення матеріальної шкоди є необґрунтованою колегією суддів не приймаються, оскільки то у відповідності до ст.81 ЦПК України жодних доказів на спростування вказаного розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано й матеріали справи не містять. Відповідач клопотання про призначення у справі відповідної експертизи ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді не заявляв.

Позивачем також були витрачені кошти на надання експертно-оціночних послуг в розмірі 2000 грн. яка також підлягає стягненню з ОСОБА_2 .

Також суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазначала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Частиною 2 статті 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пунктів 3, 9, 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При розгляді справ за позовами про відшкодування моральної шкоди на підставі статті 56 Конституції України слід мати на увазі, що при встановленні факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, місцевого самоврядування або їх посадових чи службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень вона підлягає відшкодуванню за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Задовольняючи позовні вимоги щодо моральної шкоди, суд першої інстанції правильно визначив розмір відшкодування моральної шкоди, який є необхідним і достатнім, доведеним і таким, що підлягає стягненню з відповідача, враховуючи принцип розумності і справедливості, що повністю відповідає вимогам статті 1167 ЦК України, а також роз`ясненням, даним в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди».

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Крім того, в суді апеляційної інстанції представником позивача подано клопотання про стягнення 6000 грн. на професійну правничу допомогу, які понесені при розгляді даної справи.

В обґрунтування клопотання надано акт приймання-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 14 січня 2019 року, за яким ОСОБА_1 надано наступні послуги - підготовлення позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої в наслідок ДТП та заяву про забезпечення позову; представництво інтересів в Московському районному суді м. Харкова під час подання позовної заяви; підготовлено апеляційну скаргу на ухвалу Московського районного суду м. Харкова про відмову у забезпеченні позову; підготовлено заперечення на відзив на позовну заяву; підготовлено та подано до Харківського апеляційного суду заяву про поновлення строку для подання апеляційної скарги на ухвалу Московського районного суду м. Харкова; підготовлено та подано Харківського апеляційного суду клопотання про ознайомлення з матеріалами справи; представництво інтересів в Харківському апеляційному суді під час ознайомлення з матеріалами справи; підготовлення відзиву на апеляційну скаргу на рішення Московського районного суду м. Харкова.

Відповідно до п.1 Додаткової угоди № 1 від 14 січня 2019 року до договору про надання правової допомоги від 14.01.2019 року з урахуванням змін внесених до неї Додатковою угодою №2 від 25.03.2019 року вартість вищевказаних юридичних послуг становить 6000 грн.

Договір про надання правової допомоги від 14.01.2019 р., укладений між Позивачем та АО «ЮФ «ВІЛЕОН», передбачав внесення Клієнтом передплати у розмірі 6000 грн. (п. 1 Додаткової угоди №2 від 25.01.2019 р.)

Відповідно до квитанції №СВ01072206/1 від 25 січня 2019 р. позивачем було сплачено суму у розмірі 6000 грн. на рахунок АО «ЮФ «ВІЛЕОН» відповідно до вказаного договору.

Згідно ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Частиною 4 статті 137 ЦПК України передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Як вбачається з матеріалів справи представник позивач звертався до суду першої інстанції з клопотанням про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, які понесені при розгляді даної справи у розмірі 6000 грн.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2019 року у стягненні витрат на правничу допомогу було відмовлено.

Позивач з апеляційною скаргою на вказане рішення суду не звертався.

Звертаючись до Харківського апеляційної суду з вищевказаним клопотанням представником позивача зазначено, що сума 6000 грн., яка була заявлена у суді першої інстанції є передплатою за договором, акт здачі-приймання виконаних робіт на вказану суму було складено лише 31.07.2019 року.

Колегія суддів вважає, що підстав для стягнення вищезазначеної суми з відповідача немає, оскільки судом першої інстанції відмовлено у стягненні цієї суми і рішення суду в цій частині не оскаржується.

Щодо заяви про стягнення витрат, понесених у зв`язку розглядом справи в апеляційному суді, то колегія суддів зазначає, що із наданого акту здачі-приймання від 31.07.2019 року неможливо встановити суму понесених витрат за час розгляду справи у апеляційній інстанції.

Керуючись статтями 365, 366, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - А.В. Котелевець

Р.М. Піддубний