П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року

м. Рівне

Справа № 569/22401/18

Провадження № 22-ц/4815/934/19

Головуючий у суді першої інстанції: Бердій М.А.

Ухвалу суду першої інстанції постановлено

в м. Рівне о 14 год. 19 хв. 23 квітня 2019 року

повний текст виготовлено: не зазначено

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Бондаренко Н.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради; про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2018 року в суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , про усунення перешкод у користуванні квартирою, шляхом зняття з реєстрації. Мотивуючи свої вимоги зазначав, що після смерті матері він отримав у спадщину двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 . В 2001 році, коли він вирішив тимчасово виїхати за кордон для працевлаштування, до нього звернулась ОСОБА_2 з проханням тимчасово прописати їй в зазначеній квартирі. Задля того щоб квартира була під наглядом він погодився та прописав в ній відповідача і дозволив там проживати. Згодом, в листопаді 2003 року, позивач виїхав у Чехію, де створив сім`ю і протягом 15-ти років на Україну не повертався, а коли повернувся, відповідач до квартири його не допустила. Стверджував, що остання вважає його батьком своєї дитини, в зв`язку з чим він має подарувати їй цю квартиру. Проте, такі дії відповідача перешкоджають заявнику реалізовувати його права власника спірної квартири.

З огляду на викладене просив усунути перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні квартирою АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 , її неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1 , шляхом зняття ОСОБА_2 , її неповнолітнього сина ОСОБА_3 з реєстрації.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 листопада 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито спрощене позовне провадження та призначено цивільну справу до судового розгляду.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 лютого 2019 року залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року клопотання ОСОБА_2 задоволено та зупинено провадження у цивільній справі до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у іншій цивільній справі - за №569/18918/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради, про визнання батьківства.

На ухвалу суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на її незаконність, що полягали у порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На її обґрунтування вказував, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про те, що у разі визнання позивача батьком дитини відповідача, ця дитина буде його сім`єю і відповідно матиме право на проживання в спірній квартирі, а тому зупинив провадження, щоб дочекатися рішення суду в справі про визнання його батьком цієї дитини. На його думку права і обов`язки подружжя породжує лише шлюб, укладений в органах державної реєстрації, що відповідало вимогам Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинного на час його виїзду позивача в Чехію та вагітності ОСОБА_2 , а оскільки такого шлюбу укладено не було, то ставити питання про громадянську сім`ю між ним та відповідачем, коли такі норми ще не були законодавчо закріплені, не можна. Вважав, що терміни батько дитини та член сім`ї не є тотожними, а тому син, який народився поза шлюбом, не є членом його сім`ї і його мати має право тільки на аліменти, втім не на квартиру, яка належить позивачу на праві власності. Таким чином, оскаржувана ухвала порушує його право, як власника квартири, яке позивач протягом двох років не може реалізувати, від чого страждає також і його сім`я.

З наведених спонукань просив скасувати ухвалу суду про зупинення провадження у цивільній справі, поновивши його.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_2 , вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою, просила її залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Покликалась на те, що апеляційна скарга не підписана особою, яка її подала, оскільки ОСОБА_1 в Україні не перебував, а подана скарга є лише ксерокопією. Крім того, не погоджувалась з доводами позивача, що дитина, яка народилась поза шлюбом, не важитиметься членом його сім`ї, адже такі твердження спростовуються вимогами законодавства, які діяли як в день народження ОСОБА_3 , так і на сьогодні. Також неправдивими вважає твердження автора апеляційної скарги про відсутність з відповідачем стосунків, адже вона з дочкою були членами його сім`ї і на той час ОСОБА_1 цього не заперечував. ОСОБА_2 разом з позивачем переоформляла спадщину після смерті його матері, а через пів року він прописав відповідача з донькою у своїй квартирі, як членів своєї сім`ї і жодних розмов про тимчасовий характер прописки не було. Потім відповідач завагітніла і ОСОБА_1 запропонував одружитися, але на це не було ні коштів, ні часу, оскільки останній їхав у Чехію на заробітки, бо була відкрита віза. Протягом двох років вони підтримували зв`язок, після чого спілкування припинилось і понад десять років ОСОБА_2 не було відоме місце перебування і проживання позивача. Лише тоді, коли він повернувся на Україну відповідач звернулась з позовом до нього про встановлення батьківства та стягнення аліментів, де в цивільній справі призначено генетичну експертизу, втім ОСОБА_1 до експертної установи з`являтися не бажає, а з часом написав листа до суду про те, що не довіряє українським експертам.

Відзиву на апеляційну скаргу від третьої особи не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до витягу №49286426 про реєстрацію в спадковому реєстрі, 29 вересня 2017 року здійснено реєстрацію видачі дублікату свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_4 .

Згідно з довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, до складу зареєстрованих осіб у квартирі АДРЕСА_1 , входять 5 осіб, а саме: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 .

Спірні правовідносини виникли з приводу того, що ОСОБА_2 вчиняє дії, які створюють позивачу перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні зазначеною квартирою як її власника. Тому позивач був змушений звернутися до суду за захистом своїх суб`єктивних прав через усунення перешкод шляхом зняття з реєстрації відповідача та її неповнолітнього сина.

Задовольняючи клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у зазначеній справі, суд першої інстанції посилався на те, що в провадженні Рівненського міського суду Рівненської області перебуває цивільна справа №569/18918/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання батьківства. Провадження у справі відрито 28 грудня 2017 року. Враховуючи те, що до моменту вирішення справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання батьківства об`єктивно неможливо проводити розгляд справи за позовом ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом зняття з реєстрації, тому суд вважає за необхідне зупинити провадження у справі до набрання законної сили рішенням Рівненського міського суду Рівненської області у справі № 569/18918/17.

Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками.

Згідно з п.6 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Згідно із роз`ясненням Пленуму Верховного Суду України, даними у в п.33 постанови "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2, визначаючи наявність передбачених статтею 201 ЦПК Україи (в редакції чинній на час винесення постанови), за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, як зазначено у пункті 4 частини першої цієї статті - неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Відповідно до висновків, зазначених у постанові Верховного Суду України № 6-1957цс16 від 01 лютого 2017 року, вирішуючи питання про зупинення провадження у справі, суд повинен враховувати, що зупинення провадження у цивільній справі з мотивів наявності іншої справи, може мати місце тільки в тому разі, коли лише в тій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав вимог у даній справі чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і з`ясувати, чи дійсно від наслідків розгляду зазначеної цивільної справи залежить прийняття рішення у цій цивільній справі.

Визначаючи наявність підстав, передбачених п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду, і встановити ці обставини у даній справі неможливо.

При цьому, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвненції", визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення у справі "Жоффр де ля Прадель проти Франції" від 16 грудня 1992 року).

У справі "Белле проти Франції" ЄСПЛ зазначив, що стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення у справі "Фрідлендер проти Франції").

Проте суд попередньої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу та зупиняючи провадження у цивільній справі, на зазначене уваги не звернув, своє рішення щодо наявності встановлених процесуальним законом підстав для зупинення провадження у даній справі належним чином не мотивував та не обґрунтував.

Місцевий суд, зазначивши конкретну іншу справу, до вирішення якої зупиняється провадження у справі, не проаналізував предмети та підстави позовів у справах і не вказав обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що наявність спору в справі про визнання батьківства виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність причинного матеріально-правового зв`язку, який полягає у тому, що факти, встановлені в іншій справі, матимуть преюдиціальне значення для цієї справи, та чи можуть вони вплинути на вирішення в ній спору.

Наявність цивільної справи №569/18918/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 треті особи: Рівненський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Рівненської міської ради про визнання батьківства, на думку колегії суддів, не є підставою, за якою провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, а вирішення пред`явленого позову можливе до розгляду інших справ, на які посилався відповідач.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду попередньої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права заслуговують на увагу, оскільки зупинення провадження суперечить принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи й перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали як такої, що перешкоджає провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України є порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 379, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 23 квітня 2019 року про зупинення провадження скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи), зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

Н.В. Бондаренко