РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 557/762/18

Провадження № 22-ц/4815/978/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Мороз Людмилою Святославівною, на рішення Гощанського районного суду Рівненської області в складі судді Пацка Д.В. від 8 травня 2019 року, проголошеного в 14 год. 57 хв. в смт. Гоща, дата складання повного судового рішення - 13 травня 2019 року,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання.

Позов мотивує тим, що на даний час вона навчається Київському національному медичному університеті імені О.О. Богомольця та не має змоги влаштуватись на роботу, щоб самостійно отримувати заробіток та оплачувати навчання.

В свою чергу, її батько ОСОБА_2 працює у Городищенській виправній колонії та має стабільний дохід.

Просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на період навчання в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно до закінчення нею навчання або досягнення 23 років.

Рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 8 травня 2019 року сягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання, в розмірі 1/3 частини усіх його доходів в місяць, починаючи з 19.09.2018 року і до закінчення ОСОБА_1 навчання, або до досягнення нею 23 років - до 19.02.2022 року.

Рішення мотивовано тим, що відповідачем не надано суду доказів того, що він є непрацездатним, на своєму утриманні має непрацездатних осіб, натомість офіційно працевлаштований, а тому має можливість надавати позивачу матеріальну допомогу.

В апеляційній скарзі представник відповідача Мороз Л.С. покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду через неправильне застосування норм матеріального права.

Вказує, що позивачка в змозі самостійно оплатити своє навчання, оскільки на даний час має професію фармацевта, є працездатною, навчається у вищому учбовому закладі на заочній формі навчання, а тому має можливість влаштуватися на роботу.

З копії трудової книжки вбачається, що позивачка з 3.07.2018 року по 4.12.2018 працювала на посаді фармацевта в ФОП ОСОБА_5 , однак була звільнена з роботи за угодою сторін, що свідчить про її небажання самостійно заробляти кошти собі на навчання.

Згідно довідки про доходи її заробітна плата з липня по листопад 2018 року склала 19148,64 грн., а тому вона має кошти для оплати вартості свого навчання.

Крім того, відповідач повністю виконав свій батьківський обов`язок щодо матеріального забезпечення своєї дочки до досягнення нею повноліття, зокрема, справно сплачував аліменти на її утримання та оплачував навчання в медичному коледжі.

Однак, на даний час відповідач такої можливості не має, оскільки, хоч і отримує заробітну плату, проте, кошти йому потрібні на проживання та придбання ліків, так як він має проблеми зі здоров`ям.

З наведених підстав просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю та в задоволенні позову відмовити.

Відзив на апеляційну скаргу позивачкою не поданий.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Частинами 1,2 статті 199 СК України встановлено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Відповідно до частин першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомоги; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, в даному випадку обов`язок доказування того що, повнолітня дочка в зв`язку з продовженням навчання потребує матеріально допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу, лежить саме на особі, яка звертається з позовом.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 5.03.1999 року Горбаківською сільською радою Гощанського району Рівненської області.

Відповідно до договору №2018/ФЗМ 1-352 про надання освітніх послуг між навчальним закладом та фізичною (юридичною) особою від 29.08.2019 року ОСОБА_1 з 1.09.2018 року навчається в Національному медичному університеті імені О.О. Богомольця на заочній формі навчання. Термін навчання до 1.03.2023 року. Пунктом 9 вказаного договору передбачено, що загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 62100 грн., а за кожен рік окремо - 13800 грн.

Згідно копій трудової книжки позивачки 3.07.2018 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу фармацевтом до ФОП ОСОБА_5 на випробувальний термін - 3 місяці, однак 4.12.2018 року була звільнена із займаної посади.

За період з 3.07.2018 року по 30.11.2018 року заробітна плата ОСОБА_1 склала 19148 грн. 64 коп., що підтверджується копією довідки про доходи від 6.12.2018 року.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка на даний час дійсно навчається на в університеті та ніде не працює, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Із щорічної декларації про доходи ОСОБА_2 за 2018 рік вбачається, що відповідач працює в державній установі "Городищенська виправна колонія №96", розмір його заробітної плата за рік становить 101056 грн. Також, у декларації вказано, що 27.03.2018 року, ОСОБА_2 набуто у власність автомобіль марки "VOLKSWAGEN SHARAN", 2012 року випуску.

Зазначені обставини відповідачем не заперечуються.

За наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_2 має можливість надавати матеріальну допомогу своїй повнолітній дочці, яка продовжує навчатись.

Покликання представника відповідача на те, що позивачка в змозі самостійно оплатити своє навчання є безпідставними, так як ОСОБА_1 з 4.12.2018 року не працює та отримання нею будь-якого доходу судом не встановлено.

Є припущенням відповідача та не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення суду доводи апеляційної скарги про наявність у позивачки можливості влаштуватися на роботу, однак остання не бажає самостійно заробляти кошти собі на навчання.

Не має правового значення в даному випадку навчання позивачки саме на заочній формі навчання, так як за наявності підстав, передбачених статтею 199 СК України, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття виникає не залежно від форми навчання.

Крім того, у разі працевлаштування ОСОБА_1 відповідач не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів в порядку ст.192 СК України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_1 в зв`язку з тим, що він має проблеми із здоров`ям та потребує коштів на придбання ліків, не заслуговують на увагу, оскільки доказів, які б свідчили про витрати відповідача на своє лікування, які унеможливлюють сплату ним аліментів у визначеному судом розмірі не надано.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував дійсні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам і ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Оскільки, апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, то понесені ним витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги слід віднести на його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником - адвокатом Мороз Людмилою Святославівною, залишити без задоволення.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 8 травня 2019 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги, віднести за рахунок ОСОБА_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.