Житомирський апеляційний суд
Справа №279/2367/19 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.
Категорія 3 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Коломієць О.С., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/2367/19 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , до територіальної громади в особі виконкому Дідковицької сільської ради Коростенського району Житомирської області про визнання права власності на нерухоме майно, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року, постановлене під головуванням судді Коваленко В.П.,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2019 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила , що з 2008 року позивач стала проживати у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Власником зазначеного житлового будинку був ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Представник зазначає, що ОСОБА_1 проживає у даному житловому будинку більше десяти років, доглядала ОСОБА_3 до його смерті та здійснила його поховання.

Вказані обставини свідчать про те, що вона добросовісно заволоділа цим нерухомим майном, проте позбавлена можливості оформити право власності на нього.

Враховуючи вищезазначене, просила визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове,- про задоволення позовних вимог.

Зокрема, зазначає, що суд залишив поза увагою ту обставину, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділа цим житловим будинок та більше десяти років проживає у ньому, утримує це житло у належному стані, обробляє присадибну земельну ділянку. Окрім того, позовні вимоги були визнані відповідачем.

Отже, вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 проживає без реєстрації у житловому будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до змісту довідки, виданої Дідковицькою сільською радою 27 лютого 2019 року зазначений житловий будинок належав на праві приватної власності ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обгрунтовуючи позовні вимоги, представник ОСОБА_1 посилалась на ту обставину, що остання з 2008 року проживає у вказаному житловому будинку, здійснювала догляд за ОСОБА_3 й після його смерті поховала його. Протягом всього часу утримувала житловий будинок та обробляла земельну ділянку.

За змістом ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти чужим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно ( набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.п. 9,11 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових» №5 від 7 лютого 2014 року, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Аналіз ст.344 ЦК України свідчить, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випадку при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити з того, що задоволення таких позовних вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння.

Крім того, за набувальною давністю може бути визнано право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно, а також на майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено.

В даному випадку володіння зазначеним житловим будинком добросовісним не може бути визнано, оскільки ОСОБА_1 , вселившись до зазначеного житла зі згоди ОСОБА_3 , після його смерті користувалася цим нерухомим майном без достатніх правових підстав.

Сам по собі факт користування нею цим житловим будинком з 2008 року та здійснення догляду за його власником, а також утримання житла й оброблення земельної ділянки не є підставою для виникнення у неї права власності за набувальною давністю.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 16 жовтня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.

Головуюча Судді: