Справа № 541/536/19
Провадження №2/541/511/2019
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 грудня 2019 року м. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді - Куцин В.М.,

за участю секретаря - Прус Т. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миргород справу позовом ОСОБА_1 до Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області про включення спадкодавця до списку осіб, які мають право на земельну частку пай та визнання права та земельну частку(пай ) в порядку спадкування

ВСТАНОВИВ

14 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з вищевказаним позовом до Хомутецької сільської ради Миргородського району в якому просила зобов`язати відповідача включити ОСОБА_2 в списки осіб членів колишнього КСП імені Шевченка , які мають право на земельну частку (пай) на території Хомутецької сільської ради та визнати за нею право на спадкування за заповітом права на земельну частку (пай) розміром 2,25 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КСП «Імені Шевченка» Хомутецької сільської ради, Миргородського району, Полтавської області на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на яку мав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Обґрунтовуючи позов послалася на те, що з 2003 року по 03 травня 2015 року вона проживала разом із ОСОБА_2 , як чоловік та дружина однією сім`єю в селі Вовнянка Миргородського району Полтавської області, але шлюб не реєстрували. 06 січня 2005 року ОСОБА_2 заповідав їй все своє майно. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер і вона звернулася до нотаріуса. Інших спадкоємців немає. В процесі підготовки документів для отримання спадщини, з`ясування по реєстрам всього майна, вона в березні 2016 року дізналася, що у заповідача повинна була бути у власності земельна ділянка (частка, пай), яку він формально не отримав та не оформив належним чином.

З 24 липня 1986 року ОСОБА_2 був членом КСП імені Шевченка, яке знаходилося в селі Хомутець Миргородського району Полтавської області. В процесі своєї трудової діяльності ОСОБА_2 не виходив з членів КСП і саме в цей період відбулося засідання правління КСП імені Шевченка, де було прийнято рішення про паювання земель, що підтверджується протоколом № 4 від 17 березня 1995 року. ОСОБА_2 не був включений у списки членів КСП імені Шевченка на отримання відповідного земельного паю. За своє життя ОСОБА_2 вживав заходи і намагався отримати документи на земельну частку (пай) в КСП імені Шевченка на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області. Однак, земельна ділянка ОСОБА_2 не виділялася в натурі, не присвоювався їй кадастровий номер, правовстановлюючі документи на землю не видавалися. Заповідач не встиг вирішити зазначеного спору.

В зв`язку з нереалізованим правом ОСОБА_2 повинно було виділено 2,25 га земельного паю колишнього КСП імені Шевченка на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області.

В зв`язку з вищевикладеним вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18.03.2019 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі . Постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 15.05.2019 підготовче провадження по справі за позовом ОСОБА_1 до Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області про включення особи до списків, які мають право на земельний пай та визнання права на земельний пай в порядку спадкування закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримала вимоги позовної заяви, суду пояснила, що вона проживала разом із ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу. В 2015 році він помер. ОСОБА_2 залишив заповіт, яким все заповів їй. Він працював в КСП ім. Шевченка, але не був внесений в списки осіб, яка мають право на земельну частку (пай). Тому просила зобов`язати сільську раду внести в списки та визнати за нею право на спадкування земельної частки (паю).

Представник відповідача Хомутецької сільської ради Миргородського району в судове засідання не з`явився, направив заяву про розгляд справи у його відсутність, при вирішення справи покладався на розсуд суду (а.с.46).

Заслухавши позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.

Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).

Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку.

Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Відповідно до Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельний пай одержали всі особи, які входили до складу КСП на момент паювання землі і яких внесено до списку, що додається до Державного акта на право колективної власності на землю. Згідно із п.2 вказаного Указу, членами КСП були, зокрема, такі особи: постійні працівники - члени КСП, пенсіонери, які раніше працювали в КСП і залишилися його членами. Крім того, право на земельний пай мають спадкоємці тих членів КСП, які мали таке право, але померли до моменту видачі документа про це право, а саме - земельного сертифіката (Указ Президента України від 10 листопада 1994року №666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва»).

Відповідно до частини 2 п. 2 Указу Президента України від 8 серпня 1995року за №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» при паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними.

Пленум Верховного Суду України у пункті 24 постанови "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК.

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Позови громадян, пов`язані з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконність відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі), можуть бути предметом розгляду судів. Відповідачами в таких справах є КСП, сільськогосподарські кооперативи, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі, тощо.

Статтею 3 Указу Президента України за №666/94 від 10.11.1994року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» встановлено, що право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування.

Відповідно до ч.2 ст.2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 був членом КСП ім. Шевченка, згідно трудової книжки та архівного витягу з протоколу № 3 загальних зборів уповноважених колгоспу ім. Шевченка від 26.10.1986 року (а.с. 9,10). Відомості щодо виходу ОСОБА_2 із членів колгоспу ім. Шевченка за 1986-2000 роки відсутні. Вказаний доказ є належним та допустимим, і достатнім підтвердженням того, що позивач був дійсно членом КСП ім. Шевченка.

Щодо процесу роздержавлення і приватизації земель КСП ім. Шевченка на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, то згідно протоколу загальних зборів уповноважених (членів) згаданого КСП від 17.03.1995 року було схвалено проект роздержавлення і приватизації земель КСП ім. Шевченка, визначено кількість осіб, які мають право на середню земельну частку та розмір земельної частки, що наявний в матеріалах справи, вбачається, що ОСОБА_2 , набув право на земельну частку (пай) розміром 2,25 га із земель КСП ім. Шевченка. Однак за життя такий не отримав сертифікат на право на земельну частку (пай).

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилась спадщина.

Відповідно до ст.ст. 1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Згідно із ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, який помер (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України встановлено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Положеннями ст. 1261 ЦК України встановлено, що у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з положенням ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст.ст. 1220,1221 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, а місце відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1268 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

До складу спадщини ОСОБА_2 входить право на зазначену вище земельну ділянку (право на середню земельну частку) площею 2,25 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташовану на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області.

Як вбачається із матеріалів справи, спадкодавець ОСОБА_2 за життя розпорядився своїм майном, склавши 06.01.2015 року заповіт на ОСОБА_1 (позивача по справі).

Відповідно до довідки, виданої Вовнянською сільською радою Миргородського району Полтавської області за №251 від 07.10.2015 ОСОБА_1 проживала і вела спільне господарство разом із ОСОБА_2 з 2003 року до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 в АДРЕСА_1 згідно погосподарської книги , особовий рахунок № НОМЕР_1 (а.с. 8 зворот)

Згідно повідомлення приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбана Є.О. після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №84/2015. 15 жовтня 2015 року заяву про прийняття спадщини за заповітом подала ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Інші заяви про прийняття або відмову від спадщини від інших осіб не надходили (а.с. 28).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що право спадкодавця ОСОБА_2 на земельну ділянку (пай) успадкувала саме ОСОБА_1 , позивач по справі.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2 ; копією трудової книжки ОСОБА_2 ; повідомленням приватного нотаріуса Миргородського районного нотаріального округу Карбана Є.О. про осіб які подали заяву про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 ; копією протоколу №3 загальних зборів уповноважених колгоспу ім. Шевченка від 26.10.1986 року, якими прийнято в члени колгоспу ОСОБА_2 ; копією протоколу №4 загальних зборів уповноважених (членів) КСП ім. Шевченка від 17.03.1995 року, якими схвалено проект роздержавлення і приватизації земель КСП ім. Шевченка; копією статуту колективного СГП ім. Шевченка від 01.03.1993.

Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права.

Оскільки у зв`язку з вищевикладеними обставинами питання про право позивача на спірне майно (земельну ділянку) не може бути вирішено в позасудовому порядку, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання за нею (позивачем) права спадкування на вищевказане майно.

З врахуванням викладеного, зокрема того, що судом достовірно встановлено, що ОСОБА_2 був членом КСП ім. Шевченка на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області та фактично мав право на земельну частку (пай) із земель КСП ім. Шевченка, хоча і не отримав відповідного документу на таке право; право на земельну частку (пай) може бути об`єктом успадкування після смерті ОСОБА_2 . Позивачка є спадкоємцем за заповітом спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті спадкодавця ОСОБА_2 та вона у передбачений законом спосіб (строк і порядок) прийняла дану спадщину, але оформити своє право на земельну частку (пай) не має можливості, тому порушене право позивача підлягає захисту.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що є всі підстави для визнання за ОСОБА_1 права на спадкування за заповітом права на земельну частку (пай) розміром 2,25 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КСП «Імені Шевченка» Хомутецької сільської ради, Миргородського району, Полтавської області на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на яку мав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Статтею 25 ЦК України передбачено, що цивільна правоздатність особи припиняється у зв`язку з її смертю, тобто померла особа не може мати майна на праві власності.

Враховуючи положення ст. 25 ЦК України, оскільки цивільна правоздатність ОСОБА_2 припинилася, у зв`язку з його смертю, тому вимога про зобов`язання Хомутецьку сільську раду Миргородського району Полтавської області включити ОСОБА_2 в списки осіб членів колишнього КСП імені Шевченка не підлягає задоволенню.

За таких обставин позовні вимоги позивача підлягають до часткового задоволення.

В зв`язку з задоволенням позову, судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду не підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, виходячи з роз`яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства про розгляді справ у суді першої інстанції», де вказано, що витрати на оплату судового збору в повному обсязі покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки.

Керуючись ст. ст. 5,10, 12, 13, 263, 264, 265, 266, 268, 273,354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою м. Нижній Тагіл Свердловської області, право на спадкування за заповітом права на земельну частку (пай) розміром 2,25 умовних кадастрових гектарів, із земель колишнього КСП «Імені Шевченка» Хомутецької сільської ради, Миргородського району, Полтавської області на території Хомутецької сільської ради Миргородського району Полтавської області, право на яку мав ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п. 15 Розділу 13 Перехідні положення ЦПК України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Повне судове рішення складено 14.12.2019 року.

Суддя: В. М. Куцин