ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2019 року м. Херсон

Номер справи №648/63531225/18

Номер провадження №22ц/819/182/19

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Бездрабко В.О. (суддя-доповідач),

суддів: Вейтас І.В.,

Приходько Л.А.

секретар судового засідання: Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Рибас А.В., у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В:

У травні 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Позовна заява мотивована тим, що вона з 2003 року працювала у ДВНЗ «Херсонський аграрний університет», з 18.04.2016 року обіймала посаду доцента кафедри економічної теорії та аналізу.

Наказом ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» від 15.08.2017 року №446/3 позивача було звільнено із займаної посади на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці.

Згідно рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12.03.2018 року, яке набрало законної сили, наказ №446/3 від 15.08.2018 року про звільнення позивачки був визнаний незаконним та скасований, ОСОБА_2 поновлено на посаді, рішення суду в цій частині допущено до негайного виконання. Також стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.08.2017 року по 12.03.2018 року в сумі 55613,25 грн., допомогу на оздоровлення в сумі 4371грн. та компенсацію за порушення строків її виплати в сумі 4672грн.88коп., вирішено питання розподілу судових витрат.

Оскільки про виконання відповідачем зазначеного судового рішення у добровільному порядку її не повідомили, 19 березня 2018 року позивач направила ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» заяву про поновлення її на роботі, з вимогою видати відповідний наказ та повідомити про дату та час, з яких вона може приступити до виконання посадових обов'язків.

27 березня 2018 року представник позивачки отримав від навчального закладу лист, в якому зазначалося про негайне виконання відповідачем судового рішення від 12 березня 2018 року та видання 13 березня 2018 року наказу по університету №164/3 «Про поновлення на роботі ОСОБА_2.», а також лист мав інформацію, що позивачка без поважних причин не з'являлася на роботі до 27.03.2018 р., причини відсутності на робочому місці не повідомила, з приводу чого просили надати письмові пояснення.

28.03.2018 року ОСОБА_2 ознайомилася з наказом №164/3 від 13.03.2018 року про поновлення на роботі, а також з актами про її відсутність на робочому місці у період з 13 по 27 березня 2018 року включно.

Того ж дня, начальник відділу кадрів навчального закладу вручила позивачу лист з вимогою щодо надання письмових пояснень про причини відсутності на робочому місці з 13 по 27 березня 2018 р. у строк до 30 березня 2018 року.

З 28 березня 2018 року по 06 квітня 2018 року вона перебувала на робочому місці, проте відповідач не створив їй належних умов праці, вона піддавалася тиску з боку адміністрації закладу та безпосереднього керівника, а згідно наказу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» №230/3 від 06 квітня 2018 року була звільнена з посади на підставі п.4 ст.40 КЗпП України, за прогули без поважних причин.

Позивач вважає, що її звільнення з посади є незаконним, оскільки вона не допускала прогулів, а відсутність на робочому місці була викликана неповідомленням її відповідачем щодо видання наказу про поновлення на роботі.

ОСОБА_2 просила суд визнати наказ №230/3 від 06 квітня 2018 року протиправним та скасувати його, поновити її на посаді, а також стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 07.04.2018 року до дня прийняття судового рішення, та середній заробіток в сумі 4531,45 грн. за час затримки виконання рішення суду про поновлення на посаді у період з 13.03.2018 року по 27.03.2018 року включно.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2018 року позов задоволено.

Ухвалено скасувати наказ ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» №230/3 від 06.04.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади доцента кафедри економічної теорії та аналізу.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді доцента кафедри економічної теорії та аналізу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» з 06.04.2018 року.

Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 13.03.2018 року по 27.03.2018 року в сумі 4531грн.45 коп.

Стягнуто з ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 65923грн.16 коп., вирішено питання розподілу судових витрат.

Допущене негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Ухвалою суду від 08 листопада 2018 року виправлено описку, допущену у вступній частині рішення суду щодо дати його ухвалення, а саме, замість дати його ухвалення «18 жовтня 2018 року» вважати вірною дату ухвалення «10 жовтня 2018 року».

Частково не погодившись із судовим рішенням від 10 жовтня 2018 року, Державний вищий навчальний заклад «Херсонський державний аграрний університет» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,просить рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та за час затримки виконанням рішення суду в сумі 9653,33грн.; в частині стягнення на користь держави судового збору пропорційно частині оскаржуваних позовних вимог в сумі 96,56грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог.

Скарга мотивована тим, що суд неправильно обрахував розмір сум, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_2, допустивши помилку у розрахунку середнього заробітку, безпідставно включивши у розрахунок компенсацію за невикористані дні відпустки, що суперечить постанові Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995р. Порядку обчислення середньої заробітної плати.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2, зазначаючи про законність та обґрунтованість рішення суду від 10 жовтня 2018 року, просила скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Зокрема зазначила, що відповідач своєчасно не подав суду докази щодо спростування наданого нею розрахунку середньої заробітної плати, а тому ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» на стадії апеляційного розгляду справи не може подавати нові докази.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» Черевко Н.О. апеляційну скаргу підтримала, з підстав викладених у скарзі.

Позивач ОСОБА_2 та її представник - адвокат ОСОБА_4 проти задоволення апеляційної скарги заперечували.

Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст.367 ч.1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення суду від 10 жовтня 2018 року в частині скасування наказу ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» №230/3 від 06.04.2018 року про звільнення ОСОБА_2 з посади доцента кафедри економічної теорії та аналізу та поновлення позивачки на посаді з 06.04.2018 року, сторонами не оскаржується, а відтак не є предметом апеляційного перегляду справи в цій частині.

Відповідно до ст.235 ч.2 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Статтею 236 КЗпП України визначено, що у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Визнавши, що звільнення ОСОБА_2 відбулося з порушенням вимог трудового законодавства, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі працівника.

Обраховуючи розмір середнього заробітку, суд взяв до уваги довідку про доходи позивача №65-22 від 19 квітня 2018 року, видану навчальним закладом, та з посиланням на пункт 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995р. №100, вирахував середньоденний заробіток позивача у розмірі 411,45грн., який підлягає стягненню за час затримки виконання рішення суду, а всього 4531,45грн. за період з 13 по 27 березня 2018 року та середньоденний заробіток у розмірі 519,08грн., який підлягає стягненню за час вимушеного прогулу, а всього 65923,16грн. за період з 07 квітня по 10 жовтня 2018 року.

Проте повністю погодитися з висновком суду не можна.

Згідно пункту 8 вищезазначеного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів(годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього

пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді.

Згідно п.4 п.п. «б» Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Зібранні у справі докази свідчать, що довідка №65-22 від 19 квітня 2018 року про доходи ОСОБА_2 за березень, квітень 2018 року містить дані, у тому числі щодо виплати позивачу компенсації за 2 дні невикористаної відпустки, які згідно п.4 п.п. «б» не повинні враховуватися при обчисленні середньої заробітної плати.

Присуджуючи до стягнення суми виплат, суд зобов'язаний перевірити правильність наданих сторонами розрахунків та визначити, з яких виплат складаються доходи особи. Не з'ясування цих обставин в суді першої інстанції та наведення контррозрахунків відповідачем в апеляційній скарзі не можна вважати поданням нових доказів по справі у розумінні ч.3 ст.367 ЦПК України, а тому заперечення позивачки та її представника в цій частині до уваги не приймаються.

Абзацами 3, 4 пункту 2 Порядку визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна

плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку, згідно якого розрахунки проводяться виходячи з установлених в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

З урахуванням окладу, надбавки за педагогічний стаж, доплат за ступінь та звання за березень, квітень 2018 року середньоденний заробіток ОСОБА_2 для нарахувань за час вимушеного прогулу склав 453,29грн., що за період з 07 квітня по 10 жовтня 2018 року становить 57567,83грн., з приводу чого рішення суду в цій частині підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутого розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 65923,16грн. до 57567,83грн.

При обрахуванні середньоденного заробітку позивачки за час затримки виконання судового рішення за період з 13 по 27 березня 2018 року, колегія суддів приймає до уваги розмір посадового окладу доцента кафедри економічної теорії та аналізу згідно штатного розпису (6026,00грн.) та кількість робочих днів за останні два календарні місяці згідно графіку роботи навчального закладу (41день), та вважає, що розмір середньоденного заробітку становить 293,95грн. замість 411,45грн., визначених судом першої інстанції.

З огляду на наведене рішення суду в цій частині також підлягає зміні, шляхом зменшення стягнутого з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду з 4531,45грн. до 3233,45грн.

Відповідно до ст.141 ч.1 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частина тринадцята вказаної норми права передбачає, що у разі зміни рішення суд апеляційної інстанції відповідно змінює розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ДВНЗ «Херсонський державний аграрний університет» ставить питання про зменшення розміру стягнутих судом з навчального закладу на користь держави судових витрат в сумі 1409,60грн., посилаючись на зменшення розміру середнього заробітку, який підлягає стягненню на користь ОСОБА_2

Проте заявлені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки стягнутий розмір судових витрат є мінімальним за кожною із заявленою позовною вимогою, а відтак не може бути нижчим від законодавчо визначеного мінімуму.

Керуючись ст.367, 374, 376, 382-384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» задовольнити частково.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 10 жовтня 2018 року в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду за період з 13 березня 2018 року по 27 березня 2018 року в сумі 4531,45грн. та середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 65923,16грн. змінити, зменшивши розмір виплат, що підлягають стягненню на користь ОСОБА_2 до 3233,45грн. та 57567,83грн., відповідно.

Це ж рішення в частині стягнення з Державного вищого навчального закладу «Херсонський державний аграрний університет» на користь держави судового збору в розмірі 1409,60грн. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складений 29 січня 2019 року.

Головуючий: В.О. Бездрабко

Судді: І.В. Вейтас

Л.А. Приходько