РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/11992/19

пр. № 2/759/5392/19

06 серпня 2019 року

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., при секретарі Доценко Є.С., без присутності сторін, розглянувши в підготовчому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

встановив:

Позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 , з тих підстав, що позивач є власником квартири квартири АДРЕСА_1 , про що свідчить свідоцтво про право власності від 17 грудня 2008 року. В даній квартирі позивач проживає з 12.02.1991 року, даний факт підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, яка надана відповідно до Постанови Кабінету Міністрів від 2 березня 2016 року № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру». Відповідно до довідок про реєстрацію місця проживання особи за № 3924533 від 25.06.2019 року та № 4057310 від 26.06.2019 року у даній квартирі проживають двоє людей, а саме позивач з 12.02.1991 року та відповідач з 12.02.1991 року. Відповідач ОСОБА_2 є сином позивача. Даний факт підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_2 . Відповідач на даний час прописаний (зареєстрований) за вищевказаною адресою, проте фактично не проживає з позивачем в одній квартирі більше трьох років, що підтверджується довідкою № 25/06-19 від 25 червня 2019 року, яка видана житлово-будівельним кооперативом «Обчислювач-13». Вважає, що відповідач, який не проживає за адресою: АДРЕСА_1 втратив право користування квартирою внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки відповідач за вищевказаною адресою не проживає, у позивача виникають проблеми зі сплатою надмірної вартості комунальних послуг, які фактично не надаються, але нараховуються, чим порушуються права позивача. Просить визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

До початку підготовчого засідання представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі.

До початку підготовчого засідання представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 надав суду заяву, в якій позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, просив справу розглянути без його участі.

Судом встановлено наступне.

Згідно копії свідоцтва про право власності № 2197-С від 08 грудня 2008 року, квартира АДРЕСА_1 , яка складається з трьох кімнат, жилою площею 43,40 кв.м., загальною площею 74,60 кв.м. належить ОСОБА_1 на праві приватної власності.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно довідки № 25/06-19 від 25.06.2019 року, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Обчислювач-13» встановлено, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 протягом трьох років.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ч.2 ст.156 ЖК України - за згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Згідно ст. 29 ЦК України - місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно ст.310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст.383 ЦК України - власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст.391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.401 ЦК України - право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно ст. 402 ЦК сервітут може бути встановлений, зокрема, договором або законом.

Згідно ч.1 ст.405 ЦКУ - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім,ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Позивач є власником будинку і тому має право захищати своє право власності і майно від будь-яких порушень, зокрема, від порушень щодо користування належним власникові майном, в тому числі і в обраний позивачем спосіб.

Як встановлено з наданих доказів, протягом року після вибуття, і після цього, відповідач не намагався повернутись в квартиру для проживання.

Після припинення проживання в квартирі відповідач не брав участі в її утриманні чи в оплаті комунальних послуг, що також вказує на те, що відповідач свідомо втратив зв`язок з даною квартирою, саме як з своїм місцем проживання.

Той факт, що відповідач зареєстрований за даною адресою - не породжує права користування житловим приміщенням сам по собі, і не є підставою для збереження такого права незалежно від наявності підстав, передбачених у частині 2 статті 405 ЦК України.

Таким чином, оскільки відповідач, як повнолітня дієздатна особа, вільна у виборі місця проживання, виявила свою волю щодо обрання подальшого місця проживання, припинила своє проживання в квартирі, належній іншій особі на праві власності, і був в ній відсутній строком понад один рік, і при відсутності підстав для збереження за ним права користування жилим приміщенням протягом всього часу, то за частиною другою статті 405 ЦК України він за позовом власника квартири має бути визнаний таким, що втратив право користування цим житловим приміщенням.

Підстав для збереження за відповідачем такого права судом не встановлено і відповідачем не доведено наявності підстав для відмови у позові. Позов обґрунтований і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.391, ст.405 ЦК України, ст.156 ЖК України, ст.ст.259-265 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити;

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано; у разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи мають право оскаржити рішення в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому копії повного рішення. Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду безпосередньо, або через суд першої інстанції, який розглянув справу.

Повне рішення виготовлено 09.08.2019 року.

Суддя Н.О. Горбенко