Справа № 523/7265/15-ц
Провадження № 6/522/1453/19
УХВАЛА

про передачу за підсудністю

16 грудня 2019 року м. Одеса

Суддя Приморського районного суду м. Одеси Домусчі Л.В., розглянувши матеріали подання головного державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси 13.12.2019 року надійшло подання головного державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації АДРЕСА_1 .

Подання разом з матеріалами справи суддя отримала 16.12.2019 року.

Подання заявник надав до суду у зв`язку з тим, що на примусовому виконанні в Першому Приморському відділі ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області перебуває виконавче провадження ВП №52670935 із примусового виконання виконавчого листа №523/7265/15-ц, виданий 03.10.2016 року Суворовським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 коштів у розмірі 140 478, 64 грн.. Боржнику було направлено відповідну постанову про відкриття виконавчого провадження, проте боржником боргові зобов`язання не виконуються, будь-яких пояснень, листів на адресу виконавця боржник не надавав, що свідчить, на думку заявника, про ухилення останньої від виконання зобов`язань за виконавчим документом, що є підставою для встановлення боржнику тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон.

Дослідивши матеріали подання, суддя доходить висновку про направлення подання за підсудністю до Суворовського районного суду м. Одеси з огляду на наступне.

Відповідно до ч.4 ст.441 ЦПК України, ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця.

Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про виконавче провадження», яка носить назву «Місце виконання рішення», виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Таким чином, місцем виконання рішення є місце проживання, перебування, роботи боржника або місце знаходження його майна.

Із матеріалів подання вбачається, що боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що територіально відноситься до Суворовського району м. Одеси.

Таким чином, Приморський районний суд м. Одеси не є судом, повноважним розглянути подання по суті.

Згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 р. Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 р. № 3477-IV, інститут підсудності безпосередньо пов`язаний із забезпеченням права на справедливий судовий розгляд, закріпленого у п. 1 ст. 6 Конвенції, оскільки за його допомогою визначається «належний суд», тобто суд, уповноважений розглядати конкретну справу.

Відповідно до усталеної прецедентної практики Суду термін «встановленим законом» у статті 6 Конвенції спрямований на гарантування того, «що судова гілка влади у демократичному суспільстві не залежить від органів виконавчої влади, але керується законом, що приймається парламентом» ( рішення у справі «Занд проти Австрії» (Zand v. Austria), заява № 7360/76, доповідь Комісії від 12 жовтня 1978 року). Суд повторює, що, як було раніше визначено, фраза «встановленого законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. У рішенні у справі «Занд проти Австрії», що згадувалось раніше, Комісія висловила думку, що термін «судом, встановленим законом» у пункті 1 статті 6 передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з (…) питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів (…).

Зазначена правова позиція дає можливість виділити дві умови відповідності критерію «суд, встановлений законом»: організаційну (організація судової системи повинна регулюватися законами у їх буквальному значенні) та юрисдикційну (суд повинен діяти у спосіб та відповідно до повноважень, передбачених законом, у межах своєї компетенції).

Виходячи з аналізу положень ЦПК України, Конвенції про захист прав і основоположних свобод, прецедентної практики ЄСПЛ, враховуючи відсутність норми закону, яка б регулювала дії суду у разі надходження подання державного виконавця про встановлення тимчасового обмеження у виїзді за кордон з порушенням правил підсудності, суддя вважає за необхідне застосувати за аналогією закону до зазначених відносин ст.31 ЦПК України та направити подання для розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси як до належного суду.

Керуючись ст. 10, 31, 441, 446 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Подання головного державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси ГТУЮ в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 , направити для розгляду до Суворовського районного суду м. Одеси.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 15-денний строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя: Домусчі Л.В.

16.12.2019