Постанова

Іменем України

Єдиний унікальний номер справи 369/7396/15-ц
Номер провадження 22-ц/824/1516/2019
Головуючий у суді першої інстанції Д.Д. Усатова
Доповідач у суді апеляційної інстанції Л.Д. Поливач
11 грудня 2019 року місто Київ

Номер справи 369/7396/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

головуючого - Поливач Л.Д. (суддя - доповідач),

суддів: Матвієнко Ю.О., Шкоріної О.І.

секретар судового засідання: Горак Ю.М.

сторони:

позивач Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»

відповідач ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року, ухвалене у складі судді Усатова Д.Д. в приміщенні Києво - Святошинського районного суду Київської областіо 15год. 07хв.,-

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивованим тим, що 12.02.2007 між ТОВ «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № К-616725, у подальшому зі змінами та доповненнями. Відповідно до первинних умов Кредитного договору, Банк надав позичальнику кредит у сумі 1 000 000,00 доларів США, а позичальник зобов`язувався повернути отриманий кредит у строк до 11.02.2010, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Також позичальник зобов`язувався, починаючи з місяця, що є наступним за датою видачі кредиту, щомісячно, у період з 1 по 10 число кожного місяця, перераховувати грошові кошти для погашення заборгованості за нарахованими процентами за кредитом на рахунок зазначений у п.1.2. цього договору. 10.12.2008 між Банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до якої сторони домовились викласти Кредитний договір у новій редакції. У подальшому, між Банком та позичальником було укладено Додаткові угоди до зазначеного Кредитного договору. Позивач зазначає, що виконав зобов`язання, передбачені Кредитним договором та надав кредитні кошти, що підтверджується заявою про видачу готівки від 10.11.2007, меморіальним ордером №17818082 від 26.04.2012, меморіальним ордером №14287890 від 27.04.2011, меморіальним ордером №33708469 від 31.07.2012 та виписками з особового рахунку відповідача. Натомість ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим Банк направив на його адресу претензію (вих. № 18.2-389), яка містила стислий зміст порушених зобов`язань з посиланням на пункти Кредитного договору та нормативні акти, суму заборгованості та її детальний розрахунок, посилання на вимогу про виконання порушеного зобов`язання у встановлений чинним законодавством строк та попередження про примусове стягнення заборгованості у разі невиконання цієї вимоги, а також платіжні реквізити заявника. Незважаючи на те, що позивач вжив вище наведені заходи, зобов`язання передбачені Кредитним договором № ВКЛ-616725 від 12.02.2007 відповідачем на день подання позову виконані не були. Позивач просив суд стягнути на його користь з відповідача заборгованість станом на 09.06.2015 сума у розмірі 102 900 896,74 грн., що складається з суми заборгованості за кредитом у розмірі 11 227 178,63 грн., суми заборгованості за відсотками у розмірі 4 610 676,12 грн., пені у розмір 86 825 164,83 грн., суми за ставкою 3% від простроченого тіла у розмірі 143 031,18 грн., суми за ставкою 3% від прострочених відсотків у розмірі 94 845,98 грн.

Оскільки на підставі постанови Правління Національного банку України від 02.10.2015 року №664 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.10.2015 року прийнято рішення №181 «Про початок процедури ліквідації АТ «Дельта Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким з 05.10.2015 року в Банку розпочато процедуру ліквідації АТ «Дельта Банк» з 05.10.2015 року по 04.10.2017 року включно та призначено уповноваженою особою Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора Банку Кадирову Владиславу Володимировичу, судом першої інстанції було залучено до участі у справі у якості третьої особи Фонд гарантування вкладів фізичних осіб

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року задоволено позов. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Договором мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725 від 12.02.2007 на загальну суму 102 900 896,74 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

В обґрунтування зазначив, що суд першої інстанції не звернув увагу, що сума заборгованості, яку просив стягнути банк не підтверджена доказами. Вважає, що висновки суду в частині визначення суми заборгованості за кредитом не відповідають обставинам справи і не підтверджуються належними і допустимими доказами. Суд першої інстанції належним чином не перевірив наданий позивачем розрахунок та його відповідність умовам договору, а лише констатував суми, зазначені Банком. Вказав, що у матеріалах справи відсутня інформація про погашення 27.12.2012 кредиту у сумі 10 000 000, 00 грн. Звернув увагу, що суд стягнув пеню у розмірі, що в понад 8 разів перевищує суму основної заборгованості, що значно перевищує граничний розмір пені, встановлений законом, а тому відповідно до ч.3 ст. 551 ЦК України її розмір повинен бути зменшений за рішення суду. Просив апеляційний суд повторно дослідити висновок експертизи.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_2 підтримала подану апеляційну скаргу, просила її задовольнити з викладених підстав.

Представники позивача Олійник А.О. , Присяжнюк Р.В. та представник третьої особи Кустова Т.В. у судовому засіданні апеляційної інстанції заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін як законне і обґрунтоване, посилаючись на обставини викладені у відзивах на апеляційну скаргу відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників учасників справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість судового рішення в межах апеляційного оскарження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1, ч. 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Так, задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості. Суд дійшов висновку, що відповідач не виконав належним чином кредитні зобов`язання, у зв`язку із чим існує заборгованість, яка підлягає стягненню на користь позивача. Проте колегія суддів не в повній мірі може погодитися із таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із матеріалів справи та було встановлено судом, 12 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», та громадянином України ОСОБА_1 , було укладено Кредитний договір № К-616725.

Відповідно до первинних умов Кредитного договору, Банк надав Позичальнику кредит в сумі 1 000 000,00 доларів США, а Позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит до 11 лютого 2010 року, сплатити проценти за користування кредитом у розмірі 14% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, що передбачено п. 1.1. Кредитного договору.

Пунктом 2.2. Кредитного договору позичальник зобов`язувався, починаючи з місяця, що є наступним за датою видачі кредиту, щомісячно, в період з 1 по 10 число кожного місяця, перераховувати грошові кошти для погашення заборгованості за нарахованими процентами за кредитом на рахунок зазначений у п. 1.2. цього договору.

Згідно п. 3.2. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється за період з моменту списання кредиту з позичкового рахунку позичальника до моменту повернення кредиту на позичковий рахунок позичальника. Нарахування процентів за день видачі здійснюється як за повний день, а за день повернення не здійснюється. Нарахування процентів здійснюється з розрахунку 365 днів у році (366 днів у високосному році), у місяці - за календарем.

Відповідно до положень п. 7.1. Кредитного договору, за прострочення повернення кредитних коштів та/або сплати процентів позичальник сплачує Банку пеню із розрахунку 1% від простроченої суми за кожний день прострочення. Вказана пеня сплачується у випадку порушення позичальником строків платежів, передбачених п.п. 1.1, 2.2, 2.4, 3.3, 3.5, 4.5 цього Договору, а також будь-яких інших строків платежів, передбачених цим договором. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов`язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитом.

У подальшому, шляхом підписання додаткових угод та договорів сторонами неодноразово змінювалися умови Кредитного договору.

Так, 10 грудня 2008 року між Банком та позичальником було укладено Додаткову угоду №1 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились викласти Кредитний договір у новій редакції.

09 листопада 2009 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №2 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились, про наступне: Змінити в преамбулі Договору назву договору з «Кредитний договір № К-616725 на «Договір мультивалютної кредитної лінії № ВКЛ-616725». Викласти пункт 1.1. Договору в наступній редакції: «Кредитор зобов`язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - «Кредит», на умовах, визначених цим Договором. Надання Кредиту буде здійснюватися в доларах США та гривнях окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «Транш», а у сукупності «Транші», зі сплатою 14 % річних в доларах США та 33 % річних в гривнях в межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості 1 000 000,00 доларів США та в гривнях еквівалентно сумі максимальної суми ліміту заборгованості в доларах США по курсу 8,0147 гривень за 1 долар США на дату видачі кожного Траншу, на умовах визначених цим Договором та Додатковими угодами, в межах відкличної невідновлювальної кредитної лінії.

В межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості встановлюється наступне співвідношення заборгованості в валютах: - заборгованість в доларах США - не більше 11,07 % від загальної суми ліміту; - заборгованість в гривнях - не більше 88 % від загальної суми ліміту».

29 січня 2010 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №3 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились, про наступне: викласти пункт 1.1. Договору в наступній редакції: «Кредитор зобов`язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - «Кредит», на умовах, визначених цим Договором. Надання Кредиту буде здійснюватися в доларах США та гривнях окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «Транш», а у сукупності «Транші», зі сплатою 14% річних в доларах США та 33% річних в гривнях - до 31.01.2010 року включно, а з 01.02.2010 року - 25% річних в гривнях, в межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості 1 000 000,00 доларів США та в гривнях еквівалентно сумі максимальної суми ліміту заборгованості в доларах США по курсу 8,0147 гривень за 1 долар США на дату видачі кожного Траншу, на умовах визначених цим Договором та Додатковими угодами, в межах відкличної невідновлювальної кредитної лінії. В межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості встановлюється наступне співвідношення заборгованості в валютах: - заборгованість в доларах США - не більше 11,07% від загальної суми ліміту; - заборгованість в гривнях - не більше 88,93% відсотки від загальної суми ліміту».

Додаткову угоду №5 до Кредитного договору було укладено між сторонами 01 грудня 2010 року, відповідно до якої останні домовились крім іншого, про наступне: Викласти пункт 1.1. Договору в наступній редакції: «Кредитор зобов`язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - «Кредит», на умовах, визначених цим Договором. Надання Кредиту буде здійснюватися в доларах США та гривнях окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо «Транш», а у сукупності «Транші», зі сплатою 14,0% річних в доларах США та: - 33% річних в гривнях - до 31.01.2010 року включно; - 25% річних в гривнях - на період з 01.02.2010 року по 30.11.2010 року включно; - 20% річних в гривнях - на період з 01.12.2010 по 31.12.2010 року включно; - 0,323 % річних в гривнях - на період з 01.01.2011 року по 31.01.2011 року включно; - 20 % річних в гривнях на період з 01.02.2011 року і до кінця строку дії Договору; в межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості 1 000 000,00 доларів США та в гривнях еквівалентно сумі максимальної суми ліміту заборгованості в доларах США по курсу 8,0147 гривень за 1 долар США на дату видачі кожного Траншу, з кінцевим терміном повернення за всіма Траншами до 10 грудня 2012 року, на умовах визначених цим Договором та Додатковими угодами, в межах відкличної невідновлювальної кредитної лінії.

В межах загальної максимальної суми ліміту заборгованості встановлюється наступне співвідношення заборгованості в валютах - заборгованість в доларах США - не більше 11,07 % від загальної суми ліміту; - заборгованість в гривнях - не більше 88,93 % від загальної суми ліміту».

10 лютого 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №6 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились про зміну кінцевого терміну повернення за всіма Траншами до 31 грудня 2013 року.

26 квітня 2011 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №7 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, крім іншого, про наступне: викласти пункт 1.1. Договору в наступній редакції: «1.1. Кредитор зобов`язується надавати Позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання, надалі за текстом - «Кредит», на умовах, визначених цим Договором. Надання Кредиту буде здійснюватися в доларах США та гривнях окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», зі сплатою 20 % річних в гривнях в межах загальної суми ліміту заборгованості до 9 049 512,88 грн. з кінцевим терміном повернення за всіма траншами - до 31 грудня 2013 року, на умовах визначених цим Договором та Додатковими угодами, в межах відкличної відновлювальної лінії. Та внесли зміни до Додатку № 1 до Кредитного договору».

Додатковою угодою №8 до Кредитного договору, укладеною 24 квітня 2012 року, відповідно до якої сторони домовились викласти пункти Кредитного договору у наступній редакції: Відповідно до п. 1.1. Кредитного договору у новій редакції, Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові коти, надалі за текстом - «Кредит» в межах відновлювальної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 10 049 512,88 грн., який змінюється у відповідності до Графіку погашення заборгованості, наведеному у Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (надалі по тексту - «Графік»), з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2013 року включно. Надання коштів буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», на умовах визначених цим Договором та додатковими договорами до нього.

Підпунктом 1.1.1 Кредитного договору встановлено, що Кредит надається Позичальнику зі сплатою: - 20% річних в гривнях за користування Траншами, наданими на загальну суму 8 049 512,88 грн.;- 24% річних в гривнях за користування Траншем в розмірі 2 000 000, 00 грн. Нарахування та сплата процентів за користування Кредитом (траншем) здійснюється за фактичну кількість днів користування Кредитом (Траншем) в періоді (28-29-30-31/365-366) якщо Транш в гривні, та 29-29-30-31/360 - якщо Транш в доларах США на непогашену суму Кредиту (Траншу), починаючи з дати видачі Кредиту (Траншу) до дати його повернення. При розрахунку процентів враховується день надання та не враховується день погашення Кредиту (Траншу). Відповідно до п. 3.3. Кредитного договору сплата процентів за користування Кредитом (Траншем) здійснюється у валюті Траншу Кредиту щомісячно, не пізніше 25 (двадцять п`ятого) числа місяця наступного за звітним, а також в день повернення заборгованості за Кредитом в повній сумі на рахунок, відкритий у Кредитора. У випадку, якщо день сплати процентів припадає на вихідний, святковий або календарний день, котрий у поточному місяця відсутній (29, 30 або 31 число), то Позичальник зобов`язаний сплатити проценти у наступний робочий день».

05 липня 2012 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №9 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились викласти, підпункт 1.1.1. пункту 1.1. Розділу І Договору в наступній редакції: «1.1.1. Кредит надається Позичальнику зі сплатою: - 14% річних за місяць, в якому виконано умови, зазначені в п. 5.14 цього Договору; - 20% річних за користування Траншем, наданим в розмірі 8 049 512,88 грн. ;- 24% річних за користування Траншем, наданим в розмірі 2 000 000,00 грн.». Пункт 1.1. Розділу 1 Договору було доповнено пунктом 1.1.2. «Сторони домовилися, що розмір процентної ставки за користування Кредитом, встановлений в п. 1.1.1. цього Договору, може переглядатися Кредитором щомісяця».

Відповідно до Додаткової угоди №10 до Кредитного договору укладеної 31 липня 2012 року Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, про наступне: Змінити п. 1.1. Договору, виклавши його в наступній редакції: «1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові коти, надалі за текстом - «Кредит» в межах відновлювальної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 11 227 178,63 грн., який змінюється у відповідності до Графіку погашення заборгованості, наведеному у Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (надалі по тексту - «Графік»), з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2013 року включно. Надання коштів буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», на умовах визначених цим Договором та додатковими договорами до нього.». Сторони домовились викласти пункт 4.2. Статті 4 Договору у наступній редакції: «4.2. у випадку порушення Позичальником вимог підпунктів 3.3.17.-3.3.18. цього Договору, Позичальник зобов`язаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 1% від суми Кредиту, визначеного п. 1.1.1. цього Договору, за кожний випадок».

25 вересня 2012 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №12 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, про наступне: - п. 1.3.2. Погашення Траншу в розмірі 1 177 665,75 грн. здійснюється в строк до 10 жовтня 2012 року у відповідності до Графіку, на рахунок Кредитора зазначений у п. 2.1. цього Договору.

10 жовтня 2012 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №13 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, про наступне: - п. 1.3.1. Погашення Траншу в розмірі 2 000 000,00 грн. здійснюється в строк до 17 грудня 2012 року у відповідності до Додатку №1, на рахунок Кредитора зазначений у п. 2.1. цього Договору; - п. 1.3.2. Погашення Траншу в розмірі 1 177 665,75 грн. здійснюється в строк до 10 жовтня 2012 року у відповідності до Графіку, на рахунок Кредитора зазначений у п. 2.1. цього Договору.

17 грудня 2012 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №16 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, про наступне: - п. 1.3.1. Погашення Траншу в розмірі 2 000 000,00 грн. здійснюється в строк до 26 грудня 2012 року у відповідності до Додатку №1, на рахунок Кредитора зазначений у п. 2.1. цього Договору;

31 грудня 2013 року між Банком та Позичальником було укладено Додаткову угоду №17 до Кредитного договору, відповідно до якої Сторони домовились внести зміни до Кредитного договору, про наступне: «Змінити п. 1.1. Договору, виклавши його в наступній редакції: «1.1. Кредитор надає Позичальнику у тимчасове користування на умовах повернення строковості, платності, забезпеченості та цільового характеру використання грошові коти, надалі за текстом - «Кредит» в межах відновлювальної кредитної лінії із максимальним лімітом заборгованості 11 227 178,63 грн., який змінюється у відповідності до Графіку погашення заборгованості, наведеному у Додатку №1 до цього Договору, який є невід`ємною частиною цього Договору (надалі по тексту - «Графік»), з кінцевим терміном повернення до 31 грудня 2014 року включно. Надання коштів буде здійснюватися окремими частинами, надалі за текстом кожна частина окремо - «Транш», а у сукупності - «Транші», на умовах визначених цим Договором та додатковими договорами до нього.». змінити підпункт 1.1.1 Договору, виклавши його в наступній редакції: «1.1.1. Кредит надається Позичальнику зі сплатою: - 14% річних за місяць, в якому виконано умови, зазначені в п. 5.14. цього Договору; - 20% річних за користування Траншами, наданими на загальну суму 8 049 512,88 грн.; - 24% річних за користування Траншами, наданими на загальну суму 3 177 665,75 грн.

Пункт 1.3. Кредитного договору викладено в новій редакції: «1.3. Повернення Кредиту здійснюється у валюті наданого Кредиту на рахунок, вказаний в п. 2.1. цього Договору, у відповідності до зміни максимального ліміту заборгованості згідно Графіку, який викладений в Додатку №1 до цього Договору та є його невід`ємною частиною, але в будь-якому разі не пізніше кінцевого терміну погашення заборгованості за Кредитом, вказаного в п. 1.1. цього Договору.».

Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором. Проте відповідачем зобов`язання передбачені Кредитним договором № ВКЛ-616725 від 12.02.2007 не виконані належним чином, у зв`язку із чим утворилась заборгованість.

Суд першої інстанції дійшов мотивованого висновку про те, що відповідачем ОСОБА_1 не виконувалися належним чином зобов`язання за кредитним договором, укладеним між ним та Банком 12.02.2007, зі змінами та доповненнями у подальшому, внаслідок чого існує заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Як вбачається із матеріалів справи, звертаючись до суду із даним позовом у липні 2015 ПАТ «Дельта Банк» було надано розрахунок заборгованості, згідно якого, на думку банку, станом на 09.06.2015 загальна сума заборгованості ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором № ВКЛ-616725 від 12.02.2007 становила 102 900 896, 74 грн. (а.с.5, т.І).

Так, відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 цього Кодексу).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Відповідно до статті 509 ЦК України зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинне виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Одним з видів порушення зобов`язання є прострочення невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

При цьому право дострокового повернення означає, що кредитор вимагає виконання зобов`язання до настання строку виконання, визначеного договором.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Судом встановлено, що 26.06.2014 Банк направив на адресу Позичальника Претензію вих. № 18.2-389, яка містила зміст порушених зобов`язань з посиланням на пункти Кредитного договору та нормативні акти, загальну суму заборгованості станом на 09.06.2014, яка становила 21 498 387,02 грн., та її детальний розрахунок, посилання на вимогу про дострокове виконання зобов`язання у встановлений чинним законодавством та договором строк та попередження про примусове стягнення заборгованості у разі невиконання цієї вимоги, а також платіжні реквізити заявника (а.с.47-52, т.І). У розпорядження суду банк надав докази направлення вимоги відповідачу (а.с.53. т.І). Представник відповідача підтвердила суду факт отримання ОСОБА_6 даної вимоги про дострокове погашення заборгованості.

Проте відповідачем зобов`язання передбачені Кредитним договором № ВКЛ-616725 від 12.02.2007 не виконані належним чином, у зв`язку із чим існує заборгованість.

Відтак, вимагати дострокового погашення заборгованості, у разі порушення умов кредитного договору, є правом Банку. Позивач змінив тим самим строк виконання зобов`язання позичальника, в межах якого можуть нараховувати відсотки, пеня та інші штрафні санкції за користування кредитними коштами та порушення умов кредитного договору.

Отже, визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню, суд першої інстанції помилково взяв до уваги наданий ПАТ «Дельта Банк» при подачі позову розрахунок заборгованості, оскільки такий розрахунок зроблений станом на 09.06.2015, тобто без врахування дострокової вимоги банку, яка була направлена відповідачу 26.06.2014 року, що є порушенням вимог закону та умов кредитного договору.

Тому колегія суддів не погоджується із розміром такої заборгованості, визначеним судом першої інстанції.

Так, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з ч.2 ст.1050 ЦК України.

Колегія суддів вирішуючи даний спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, дійшла висновку про те, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим позивач набув право достроково вимагати повернення суми кредиту.

Отже, після надіслання Банком 26.06.2014 вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати простроченої заборгованості відбулася зміна строку виконання зобов`язання позичальника за кредитним договором відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. Проте, стягуючи з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту, процентами та пеню, обраховану банком станом на 09.06.2015 року, суд першої інстанції не врахував, що зі зміною строку кредитування припиняється право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку.

В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені нормою частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Зазначене узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 28.03.2018 у справі №14-10цс18 та від 04.07.2018 у справі №14-154цс18, від 31.10.2018 у справі №14-318цс18, від 31.10.2018 у справі №202/4494/16-ц.

Визначаючи розмір заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача, суд дійшов висновку, що хибними є доводи відповідача про відсутність у нього заборгованості перед банком, оскільки зазначене спростовується встановленими судом в ході розгляду обставинами справи.

Проте суперечливим є розмір заборгованості, який суд першої інстанції стягнув із відповідача на користь позивача, вважаючи його доведеним, посилаючись на розрахунок наданий Банком при зверненні до суду із даним позовом, розрахований станом на 09.06.2015.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив суд повторно дослідити висновки експертизи, оскільки не погоджувався із розміром заборгованості.

Оскільки висновки експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від № 4726/16-45 від 21.09.2016 на виконання ухвали Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.03.2016 є суперечливими, за клопотанням відповідача Київським апеляційним судом було призначено у справі судову комісійну економічну експертизу.

Згідно висновку експертів КНДІСЕ від 30.05.2019 за № 24125/18-72/15821:15823/19-72 за результатами проведення комісійної економічної експертизи підтверджена наявність заборгованості станом на 09.06.2015 ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк», що відповідає умовам укладеного між сторонами кредитного договору. Разом з тим, експерти дійшли висновку, що розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань є нормативно необґрунтованим, оскільки розрахований Банком виходячи з процентної ставки, що перевищує подвійну облікову ставку НБУ.

Відповідно до вимог статті 76 ЦПК України (у редакції на час розгляду справи) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, висновки експертів є одним із доказів у справі і суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Колегія суддів бере до уваги зазначені вище висновки експертів за результатами проведення призначених судом експертиз лише в частині документального підтвердження наявності у відповідача заборгованості перед позивачем за кредитним договором від 12.02.2007. Оскільки переглядаючи справу суд апеляційної інстанції звернув увагу позивача на зміну строку виконання зобов`язання позичальника перед банком, останній на підтвердження розміру заборгованості по кредитному договору надав апеляційному суду розрахунок заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № ВКЛ -616725 від 12.02.2007 станом на 26.06.2014.

Згідно даного розрахунку заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ «Дельта Банк» за кредитним договором № ВКЛ -616725 від 12.02.2007 станом на 26.06.2014 складає 48 465 136,37 грн., з яких:

11 227 178,63 грн. - сума заборгованості за кредитом;

2 186 132,88 грн. - сума заборгованості за відсотками;

34 956 054, 85 грн. - пеня;

56 083,29 грн. - сума за ставкою 3% від простроченого тіла;

39 686, 72 грн. - сума за ставкою 3% від прострочених відсотків.

Так, визначаючи розмір заборгованості за кредитним договором, суд зобов`язаний належним чином дослідити поданий стороною доказ, у даному випадку - розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справ доказами, а у випадку незгоди з ними повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду.

Колегія суддів зазначає, що даний розрахунок стороною відповідача не спростований. Сама по собі незгода ОСОБА_1 з наданим банком розрахунком заборгованості не може бути підставою для відмови у позові про її стягнення.

З урахуванням зазначеного, визначаючи суму заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь Банку, суд апеляційної інстанції бере до уваги розрахунок заборгованості ПАТ «Дельта Банк» від 01.10.2019 за вих. № 02.3-3932 (а.с.81-83, т. ІV), відповідно до якого сума заборгованості за кредитом станом на 26.06.2014 складає 11 227 178,63 грн., сума заборгованості за відсотками складає 2 186 132, 88 грн., сума за ставкою 3% від простроченого тіла складає 56 083,29 грн., сума за ставкою 3% від прострочених відсотків складає 39 686,72 грн., що разом становить 13 509 081,52 грн.

А тому, розмір стягнутої з ОСОБА_1 за рішенням суду суми заборгованості за відсотками підлягає зменшенню з 4 610 676,12 грн. до 2 186 132,88 грн., суми за ставкою 3% від простроченого тіла підлягає зменшенню з 143 031,18 грн. до 56 083,29 грн., суми за ставкою 3% від прострочених відсотків підлягає зменшенню з 94 845,98 грн. до 39 686,72 грн., що цілком узгоджується із встановленими апеляційним судом обставинами справи та дослідженими доказами під час перегляду справи в апеляційному порядку.

Щодо розміру пені колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Згідно з ч. 2 ст. 616 ЦК України суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов`язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

Суд першої інстанції не звернув уваги на зазначені норми та на ту обставину, що загальний розмір пені, який просив стягнути позивач значно перевищує розмір самого боргу. Банк не надав даних про понесені ним збитки у зв`язку з порушенням позичальником строків внесення платежів та на ці обставини не посилався. Також банк не зазначив про будь-які об`єктивні перешкоди звернення до позичальника відразу при виникненні прострочення платежів. Зростання пені у такому розмірі, який значно перевищує розмір самої заборгованості є неадекватним до розміру отриманої суми кредиту.

Як вбачається із наданого ПАТ «Дельта Банк» розрахунку заборгованості за кредитним договором № ВКЛ - 616725 від 12.02.2007 станом на 26.06.2014 розмір пені складає 34 956 054, 85 грн., що є значно більшим від суми заборгованості за кредитом - 11 227 178,63 грн. та суми заборгованості за відсотками - 2 186 132,88 грн., а тому суд вважає, що такий розмір пені підлягає зменшенню, оскільки є він значно перевищує розмір збитків, а саме тіла кредиту та процентів за користування кредитом, які підлягають стягненню з відповідача.

Відтак колегія суддів вважає, що стягнення пені, у розмірі, визначеному за умовами договору у сумі заборгованості за кредитом - 11 227 178,63 грн. та суми заборгованості за відсотками - 2 186 132,88 грн. відповідає завданню цивільного судочинства, а саме справедливому розгляду і вирішенню справи.

За вказаних обставин колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені за прострочення виконання зобов`язань до 13 413 311,51 грн.

Доводи ОСОБА_1 у тому, що суд першої інстанції визначаючи розмір заборгованості за тілом кредиту не врахував, що ним було внесено платіж у розмірі 10 000 000, 00 грн. у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором укладеним між сторонами 12.02.2007 за № ВКЛ - 616725, колегією суддів оцінюються критично, оскільки стороною відповідача не доведено належними та допустимими доказами внесення такого платежу саме за кредитним договором № ВКЛ-616725 від 12.02.2007. Натомість матеріали справи свідчать про те, що платіж у такому розмірі був внесений ОСОБА_1 у рахунок виконання зобов`язань позичальника за кредитним договором від 27.12.2012 за № К - 616725. Банк надав суду належні та допустимі докази на підтвердження укладення такого договору між банком та ОСОБА_1 ( т.ІV а.с.123-134).

Жодних доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції в цій частині матеріали справи не містять. Таких доказів не додано стороною відповідача до апеляційної скарги та не отримано таких доказів судом апеляційної інстанції у ході розгляду справи.

Інші доводи апеляційної скарги, які зводяться до неналежної оцінки зібраних у справі доказів та необхідності відмови у задоволенні позову у повному обсязі, також не знайшли свого підтвердження при апеляційному перегляді рішення суду, такі доводи є безпідставними та такими, що не можуть вплинути на правильність висновків суду по суті спору.

Разом з тим, суд першої інстанції вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, дійшов вірного висновку про те що судовий збір за подачу позову до суду підлягає стягненню з відповідача на користь держави, оскільки на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивача звільнено від сплати судового збору. Однак, визначаючи розмір судового збору, суд першої інстанції не взяв до уваги ту обставину, що позов було подано до суду у липні 2015 року. Відтак стягненню з відповідача на користь держави підлягав судовий збір у розмірі 3 654,00 грн., що повністю відповідає вимогам закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на момент подачі Банком позову до суду.

Так, положеннями п. 2 ч. 2 ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право змінити рішення.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахування зазначених обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року слід змінити, зменшивши розмір стягнутої з ОСОБА_1 суми заборгованості за відсотками з 4 610 676,12 грн. до 2 186 132,88 грн., суми за ставкою 3% від простроченого тіла з 143 031,18 грн. до 56 083,29 грн., суми за ставкою 3% від прострочених відсотків з 94 845,98 грн. до 39 686,72 грн., пені з 86 825 164,83 грн. до 13 413 311,51 грн., зменшивши загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 102 900 896,74 грн. до 26 922 393,03 грн., а також зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь держави суми судового збору за подачу позову до суду з 426 300,00 грн. до 3 654,00 грн. В іншій частині рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року колегія суддів залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 376, 381-384, 386, 389 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Змінити рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 суми заборгованості за відсотками з 4 610 676,12 грн. до 2 186 132,88 грн., суми за ставкою 3% від простроченого тіла з 143 031,18 грн. до 56 083,29 грн., суми за ставкою 3% від прострочених відсотків з 94 845,98 грн. до 39 686,72 грн., пені з 86 825 164,83 грн. до 13 413 311,51 грн., зменшивши загальну суму заборгованості, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з 102 900 896,74 грн. до 26 922 393,03 грн.

Зменшити розмір стягнутої з ОСОБА_1 на користь держави суми судового збору за подачу позову до суду з 426 300,00 грн. до 3 654,00 грн.

В іншій частині рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 24 квітня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 13 грудня 2019 року.

Судді:

Л.Д. Поливач

Ю.О. Матвієнко

О.І. Шкоріна