ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Азевича В.Б., Новікової Г.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 234/15881/18 за позовом ОСОБА_1 до Чеської неурядової організації Суспільство корисного товариства «Людина в біді» про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі дублікату трудової книжки та моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2019 року (суддя Марченко Л.М., повний текст рішення складено 27 серпня 2019 року),

в с т а н о в и в :

10 жовтня 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до Чеської неурядової організації Суспільно корисного товариства «Людина в біді» в особі філії компанії «Людина в біді» про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, стягнення середнього заробітку та моральної шкоди, посилаючись на те, що відповідно до трудового договору від 31 грудня 2015 року він був прийнятий на роботу до відповідача на повну зайнятість на посаду адміністративного помічника проекту на період з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року. При працевлаштуванні ОСОБА_1 повідомив відповідача про те, що його трудова книжка залишилася за попереднім місцем роботи у м.Донецьку, яка є територією, тимчасово непідконтрольною українській владі, у зв`язку з чим він не може її надати при працевлаштуванні. У день звільнення позивача трудова книжка йому видана не була. 09 липня 2018 року ОСОБА_1 спрямував відповідачу заяву про видачу дубліката трудової книжки, яку відповідач отримав 12 липня 2018 року, однак такі вимоги позивача не були виконані, що заважає його подальшому працевлаштуванню. Позивач посилається на порушення відповідачем зокрема п.5.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та просить суд зобов`язати Чеську неурядову організацію Суспільно корисне товариство «Людина в біді» в особі філії компанії «Людина в біді» видати йому дублікат трудової книжки, на підставі ст.235 ч.5 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за затримку видачі дублікату трудової книжки за період з 25 липня 2018 року по 10 січня 2018 року в сумі 52921,44 грн., моральну шкоду в сумі 15000 грн., а також витрати по сплаті судового збору в сумі 1409,60 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2019 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Чеської неурядової організації Суспільство корисного товариства «Людина в біді» про зобов`язання видати дублікат трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час затримки видачі дублікату трудової книжки та моральної шкоди відмовлено.

З вказаним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Відповідач прийняв його на роботу на повну зайнятість, а тому його роботу у відповідача слід вважати новим місцем роботи, у зв`язку з чим відповідач в порядку, передбаченому п.5.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок мав на його вимогу оформити дублікат трудової книжки. Безпідставним є довід суду першої інстанції про те, що він не надав відповідачу відомості та документи щодо попередньої роботи, оскільки відповідач таких відомостей від нього не вимагав. Законодавством врегульовано ситуацію оформлення дубліката трудової книжки, коли відсутні дані про минулу роботу, вносяться тільки дані про підтверджену роботу, у зв`язку з цим відсутність у позивача відповідних даних не була нездоланою перешкодою для оформлення трудової книжки. Також посилання суду на те, що запис про роботу за сумісництвом вчиняється тільки за бажанням працівника, є безпідставним, оскільки листом від 09 липня 2018 року він прямо висловив таке бажання, а законодавство не містить обмежень відносно того, що звернення працівника до роботодавця за сумісництвом щодо внесення відомостей про роботу можливо лише під час безпосередньої роботи працівника та не забороняє таке звернення після звільнення.

Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, оскільки суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши надані учасниками справи докази з додержанням норм матеріального та процесуального права, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, що стосується трудових відносин, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України та пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість судового рішення лише в оскаржуваній частині і відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо неоскарженої частини.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справа здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Частиною першою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що згідно копії заяви, при укладенні першого строкового договору з філією компанії «Людина в біді» в Україні в 2014 році ОСОБА_1 написав заяву про прийняття його на роботу за сумісництвом.

Згідно копії наказу №143-К від 31 грудня 2015 року філії компанії «Людина в біді» в Україні строковий трудовий договір з ОСОБА_1 було переукладено на підставі його заяви на посаду адміністративний помічник проекту (ККП 3423) з терміном дії з 01 січня 2016 року по 31 березня 2016 року за сумісництвом. З наказом ОСОБА_1 ознайомлений, про що свідчить його підпис в наказі.

Відповідно до пункту 1 трудового договору від 31 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та філією компанії «Людина в біді», що є відокремленим підрозділом Чеської неурядової організації Суспільно корисне товариство «Людина в біді» без права юридичної особи, працівник прийнятий на роботу на повну зайнятість за сумісництвом.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 31 грудня 2015 року, складеної після закінчення строку дії трудового договору, останній зазначив, що після припинення трудових відносин з відповідачем не має та не матиме до роботодавця будь-яких претензій майнового, фінансового та морального характеру.

09 липня 2018 року ОСОБА_1 , посилаючись на п.5.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, спрямував поштою на адресу філії компанії «Людина в біді» в Україні (м.Київ) листа-заяву з проханням видати дублікат трудової книжки у зв`язку з відсутністю доступу до його трудової книжки внаслідок проведення АТО на території, де він працював перед роботою у відповідача. До заяви ОСОБА_1 додав копію листа Штабу Антитерористичного центру при СБУ від 11 червня 2018 року №33/7-т-981/138, яким роз`яснено про компетенцію Штабу та запропоновано з приводу переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася АТО, та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, користуватися Переліком, затвердженим розпорядженням Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року №1275-р та від 07 листопада 2014 року №1085-р.

Згідно копії поштового повідомлення відповідач отримав вказану кореспонденцію 12 липня 2018 року.

На звернення позивача від 09 липня 2018 року відповідачем була надана відповідь листом від 13 липня 2018 року вих.№71-2018, яким у видачі дублікату трудової книжки відмовлено з посилання на факт роботи позивача в філії компанії «Людина в біді» за сумісництвом. Також звернуто увагу на те, що філія компанії «Людина в біді» є відокремленим підрозділом Чеської неурядової організації Суспільно корисне товариство «Людина в біді», тобто міжнародною організацією.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 у філії компанії «Людина в біді» працював за сумісництвом, у відповідача відсутні повноваження вносити записи до трудової книжки, як і видавати дублікат такої книжки, оскільки дублікат трудової книжки також видається за місцем основної роботи. ОСОБА_1 не надав підтверджень про припинення трудових відносин за місцем основної роботи. Також він із заявою до відповідача про прийняття його на роботу до філії на основне місце роботи не звертався, отже у відповідача не було жодних повноважень щодо видачі дубліката трудової книжки. Крім того, при видачі дубліката трудової книжки відповідно до п.5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівник надає роботодавцю відомості щодо його попередньої роботи, накази, розпорядження, довідки для обчислення стажу роботи працівника, однак таких документів ОСОБА_1 відповідачу не надавав. Також відсутні підстави для стягнення середнього заробітку та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основних вимог, що є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 09 листопада 2016 року (справа №234/3074/16-ц) рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 липня 2016 року було скасовано, в задоволенні позову ОСОБА_1 до філії компанії «Людина в біді» в Україні про стягнення компенсації матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди відмовлено.

З вказаного рішення апеляційного суду вбачається, що після припинення трудових відносин ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до філії компанії «Людина в біді» в Україні про стягнення компенсації матеріальної шкоди в розмірі 1004 доларів США та відшкодування моральної шкоди в розмірі 7000 доларів США. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що на підставі трудового договору від 31 грудня 2015 року він працював на повній занятості, однак після припинення договору роботодавець всупереч вимог законодавства не видав йому трудову книжку, не повідомив завчасно про звільнення та не розрахувався під час звільнення. Рішенням апеляційного суду в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено з огляду на те, що роботодавець попередив працівника про непродовження в майбутньому строку дії трудового договору; заробітна плата позивачу була виплачена вчасно та у повному обсязі; відповідно до обз.3 п.1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників та осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за основним місцем роботи, у зв`язку з чим відповідач не повинен був заводити трудову книжку позивачеві та відповідно й видавати її при звільненні позивача з роботи за сумісництвом за закінченням строку трудового договору.

Постановою Апеляційного суду Донецької області від 24 квітня 2018 року (справа №234/10726/17) рішення Краматорського міського суду Донецької області від 25 січня 2018 року скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Чеської неурядової організації Суспільно корисне товариство «Людина в біді» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 3586,10 доларів США та відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 доларів США відмовлено.

З вказаного судового рішення вбачається, що в липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чеської неурядової організації Суспільно корисне товариство «Людина в біді» про витребування трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 3586,10 доларів США та відшкодування моральної шкоди в розмірі 4000 доларів США, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 17 листопада 2014 року він усно повідомив роботодавця про те, що трудова книжка залишилася на попередньому місці роботи на непідконтрольній Україні території у м.Донецьку, відповідач погодився та уклав з ним контракт. Він працював у відповідача на підставі трудового договору з 17 листопада 2014 року по 28 лютого 2015 року. 31 березня 2016 року строк його контракту закінчився та він був звільнений. При звільненні йому не видали трудову книжку. З посиланням на п.4.1, п.5.6 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, ч. 5 ст. 235 КЗпП України позивач просив суд його права поновити. Постановою апеляційного суду у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено, при цьому апеляційний суд зазначив, що позивач при укладенні трудового договору 17 листопада 2014 року не надав відповідачу оригінал трудової книжки, дана робота у відповідача не є його першим місцем роботи, позивач був прийнятий на роботу за сумісництвом, тому його посилання на п.4.1, п.4.2 Інструкції щодо обов`язку роботодавця видати працівнику трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення є необґрунтованими; позивач не надав доказів про те, що він звертався до відповідача із заявою про видачу дубліката трудової книжки із додаванням письмової інформації з Антитерористичного центру при СБУ про проведення антитерористичної операції на території, де він працював та про відмову відповідача у видачі дубліката трудової книжки; позивач не позбавлений можливості звернутися із заявою про видачу трудової книжки відповідно до закону; також відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки та відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основних вимог, що є необґрунтованими.

Статтею 82 ЦПК України визначені підстави, які звільняють сторони від обов`язку доказування. Відповідно до частини 4 статті 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із пунктом 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року №58, зареєстрованої в Мінюсті України 17 серпня 1993 року №110 трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Згідно із абз. 3 пункту 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

При влаштуванні на роботу працівники зобов`язані подавати трудову книжку, оформлену в установленому порядку. Особи, які вперше шукають роботу і не мають трудової книжки, повинні пред`явити паспорт, диплом або інший документ про освіту чи професійну підготовку (пункти 1.3, 1.4 Інструкції).

Абзацом 7 пункту 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок визначено, що робота за сумісництвом, яка оформлена в установленому порядку, в трудовій книжці зазначається окремим рядком. Запис відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом.

Відповідно до пункту 5.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок дублікат трудової книжки або вкладиш до неї заповнюється за загальними правилами.

У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження» і «Відомості про заохочення» при заповненні дубліката вносяться записи про роботу, а також про нагородження і заохочення за місцем останньої роботи на підставі раніше виданих наказів (розпоряджень).

Наказом Міністерства соціальної політики України, Міністерства юстиції України від 06 жовтня 2014 року №720/1642/5 главу 5 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників доповнено пунктом 5.6, згідно з яким дублікат трудової книжки також може бути виданий за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник. Дублікат видається на підставі заяви працівника та отриманої ним у письмовому вигляді інформації зі штабу з ліквідації наслідків надзвичайної ситуації про виникнення надзвичайної ситуації або Антитерористичного центру при Службі безпеки України про проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник, що надається в довільній формі.

Відповідно до пункту 2.21 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, який скасовано на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України №513-р від 18 липня 2018 року, громадян, які працюють за трудовими договорами в іноземних представництвах, у іноземних кореспондентів, співпрацівників міжнародних організацій та інших прирівняних до них іноземців на території України, зберігаються: в м.Києві - Генеральній дирекції Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв, Автономній Республіці Крим- у філіалі Генеральної дирекції Київської міської ради з обслуговування іноземних представництв м.Ялти, в областях - в управліннях зовнішніх зносин та зовнішньоекономічної діяльності облдержадміністрацій або підприємствах, визначених обласними державними адміністраціями, у м.Севастополі - в міській державній адміністрації. Ці організації роблять відмітки у трудових книжках про прийняття на роботу і про звільнення з роботи відповідно до трудових договорів і довідок наймачів. Під час влаштування на роботу робиться запис: роботу робиться запис: «Прийнято на посаду (назва представництва компанії) в Україні» і при звільненні робиться запис: «Звільнено з роботи» із посланням на (причина звільнення) відповідні статті КЗпП України. Запис, зроблений у трудовій книжці іноземними представництвами; іноземними кореспондентами, співпрацівниками міжнародних організацій та іншими прирівняними до них іноземцями на території України є недійсний.

Відповідно до абз.2 частини 4 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» №1706-VII від 20 жовтня 2014 року внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви). У разі припинення приймання поштових відправлень на/з території адміністративно-територіальної одиниці, з якої здійснюється внутрішнє переміщення у зв`язку з обставинами, визначеними у статті 1 цього Закону, така заява подається до відповідного районного, міськрайонного, міського, районного у місті центру зайнятості за місцем проживання внутрішньо переміщеної особи.

Отже, з огляду на викладене, законодавством врегульовано порядок видачі дублікату трудової книжки за новим місцем роботи у зв`язку з відсутністю доступу до трудової книжки працівника внаслідок надзвичайної ситуації, передбаченої Кодексом цивільного захисту України, або проведення антитерористичної операції на території, де працював працівник.

Але ж дублікат трудової книжки, як і трудова книжка, видається відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок на осіб тільки за місцем основної роботи.

З обставин справи вбачається, і це не заперечується сторонами, та встановлено попередніми рішеннями судів, що позивач працював у відповідача за сумісництвом, а тому відповідач не мав підстав для видачі позивачеві дублікату трудової книжки, а тільки відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок може зазначити роботу за сумісництвом в трудовій книжці окремим рядком за бажанням працівника.

За вказаних обставин, посилання позивача на порушення відповідачем його трудових прав, пов`язаних з невидачею останнім дублікату трудової книжки, є недоведеним, відповідно, відсутні підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі дублікату трудової книжки та стягнення моральної шкоди.

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги відповідача щодо прийняття його на роботу на повну зайнятість, а тому його роботу у відповідача слід вважати новим місцем роботи, щодо ненадання відомостей та документів про попередню роботу, звернення із заявою до роботодавця за сумісництвом щодо внесення відомостей про роботу, є підставами для видачі відповідачем дублікату трудової книжки, суд не приймає до уваги, оскільки вони не ґрунтуються на законі.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, доказам, що надані сторонами, дана належна оцінка. Спір вирішено на підставі наданих сторонами доказів у відповідності із нормами матеріального та процесуального законодавства.

Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов`язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано обставини справи, висновки суду відповідають обставинам справи, рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 19 серпня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

В.Б. Азевич

Г.В. Новікова

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна