КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року м. Київ

колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Лапчевської О.Ф., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання нерухомого майна особистою приватною власністю та витребування з чужого незаконного володіння,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року, постановлену під головуванням судді Рибака М.А.,-

встановила:

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання за ним права особистої приватної власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , і квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , та витребування квартири за адресою: АДРЕСА_2 з незаконного володіння ОСОБА_2 .

У клопотанні позивач просив звільнити його від сплати судового збору.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 01 серпня 2019 року у задоволенні клопотання про звільнення від сплати судового збору відмовлено, позовну заяву залишено без руху.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто з підстав, передбачених ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, звільнивши від сплати судового збору, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не усунуто недоліки, визначені ухвалою суду від 01 серпня 2019 року.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою суду від 01 серпня 2019 року позов ОСОБА_1 залишено без руху, та запропоновано сплатити судовий збір у розмірі 9 605 грн 00 коп.

В ухвалі зазначено, що надана позивачем довідка про розмір заробітної плати не підтверджує річного доходу позивача за попередній календарний рік, з якого можливо було б встановити, що розмір судового збору, який підлягає до сплати позивачем перевищує 5 відсотків річного доходу. Будь-яких інших доказів на підтвердження вказаних обставин, зокрема довідки про доходи з Державної податкової інспекції або з Пенсійного фонду України за місцем проживання позивача, не надано.

На виконання ухвали суду ОСОБА_1 надав суду відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року, та довідку форми ОК-5 з Пенсійного фонду України.

Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив із того, що документів, які б підтверджували сплату судового збору у розмірі 9 605 грн 00 коп. позивачем не надано, а клопотання про звільнення від сплати судового збору вже було розглянуто судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Частиною 3 ст. 185 ЦПК України передбачено, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Загальні вимоги щодо форми та змісту позовної заяви встановлені ст.175 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 177 ЦПК України у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви позивача про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів тощо.

До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно ч. ч. 1 , 3 ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. З підстав, зазначених у частині першій цієї статті, суд у порядку передбаченому законом, може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, або звільнити від їх сплати.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 8 Закону України «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою за її клопотанням відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі за таких умов: розмір судового збору перевищує 5 відсотків розміру річного доходу позивача - фізичної особи за попередній календарний рік.

Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Вбачається, що позивачем, на виконання ухвали суду про залишення позову без руху, були надані відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року, та довідку форми ОК-5 з Пенсійного фонду України.

З огляду на це, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання відстрочення, розстрочення, звільнення від сплати судового збору або відмови, з урахуванням отриманих документів.

До того ж, суд першої інстанції наголошував в ухвалі суду про залишення позову без руху, що саме такі документи має надати позивач на підтвердження свого майнового стану.

Натомість суд повернув позов на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суд першої інстанції зробив передчасно, та без дотримання положень статті 185 ЦПК України, статті 8 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими;

3) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Пунктом 6 частини 1 ст. 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 03 вересня 2019 року вирішена з порушенням норм процесуального права, яке призвело до постановлення помилкової ухвали, відтак підлягає скасуванню, а справа - направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 379, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 03 вересня 2019 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 11 грудня 2019 року.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: О.Ф. Лапчевська

С.Г. Музичко