Постанова

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 263/10219/19

провадження № 61-18591св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Фаловської І. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольського об`єднаного Управління Пенсійного фонду України Донецької області про стягнення майнової шкоди у вигляді недоотримання пенсії та компенсації за несвоєчасну виплату недоотриманої пенсії за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року у складі судді Шевченко О. А. та постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Мироненко І. П., Пономарьової О. М.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2019 року ОСОБА_1 звернулася з позовом, посилаючись на те, що до листопада 2014 року вона перебувала на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України Донецької області м. Старобешеве. У зв`язку із набранням чинності Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07 листопада 2014 року, з листопада 2016 року її було поставлено на облік до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яке до жовтня 2017 року перераховувало їй пенсійне забезпечення. В жовтні 2017 року відповідач протиправно зупинив виплату пенсії. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у адміністративній справі № 805/2617/18-а бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати їй пенсії визнано протиправною, зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату їй пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з дня припинення. Проте рішення суду виконано частково, відповідач поновив виплату пенсії з березня 2019 року, а заборгованість з пенсії не виплатив.

Просила суд стягнути збитки, завдані Маріупольським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Донецької області у розмірі недоотриманої суми пенсії за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року в сумі 26235, 27 грн та збитки у вигляді компенсації втрати частини доходів за період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року у зв`язку із порушенням відповідачем строків виплати за період з 01 листопада 2017 року по 01 липня 2019 року в розмірі 2463,79 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року у відкритті провадження у справі відмовлено.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний позов відноситься до компетенції адміністративного суду та не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Постановою Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року залишено без змін.

Залишаючи ухвалу суду першої інстанції без змін, суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що суд першої інстанції постановив законну і обґрунтовану ухвалу. При цьому зазначив, що спори пов`язані з незгодою позивача зі здійсненим відповідачем, як суб`єктом владних повноважень нарахуванням та відмовою у перерахунку пенсії та відшкодування шкоди, що є соціальними виплатами, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовими відносинами.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

15 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій порушили правила предметної юрисдикції, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Суди не врахували правові висновки Верховного Суду України, викладені в аналогічних справах. Наслідком порушення судами попередніх інстанцій принципів ЦПК, Конституції України та правових висновків Верховного Суду, є порушенням права позивача на справедливий судовий розгляд, як це передбачає ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначає, що суди довільно не врахували доводи, щодо його права розглядати спір у порядку цивільного судочинства, чим затягнули відновлення законних прав позивача на отримання відшкодування шкоди особою, яка винна у її нанесенні.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У листопаді 2019 року Маріупольське об`єднане Управління Пенсійного фонду України Донецької області подало відзив на касаційну скаргу у якому просило залишити касаційну скаргу ОСОБА_1 без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року без змін.

Зазначало, що суди дійшли правильного висновку про те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у постанові Великої Палати у справі № 757/20801/17 від 13 лютого 2019 року відступлено від висновків Верховного Суду та зазначено, що спори пов`язані з незгодою позивача зі здійсненням відповідачем як суб`єктом владних повноважень нарахування та відмовою у перерахунку пенсії та відшкодування шкоди, що є соціальними виплатами, підлягають розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки є публічно-правовими.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Згідно змісту ухвали Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року та постанови Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 року , ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою, в якій заявила вимоги до Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області, яке є суб`єктом, що здійснює владні управлінські функції.

ОСОБА_1 посилалася на те, що Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 24 вересня 2018 року у адміністративній справі № 805/2617/18-а публічно-правовий спір вирішено, бездіяльність Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області щодо невиплати їй пенсії визнано протиправною, зобов`язано відповідача поновити нарахування та виплату їй пенсії та сплатити заборгованість за весь період, починаючи з дня припинення. Проте рішення суду виконано частково, відповідач поновив виплату пенсії з березня 2019 року, а заборгованість з пенсії не виплатив.

За період з 01 жовтня 2017 року по 28 лютого 2019 року збитки у вигляді компенсації втрати частини доходів становлять - 26235, 27 грн за період з 01 листопада 2017 року по 01 липня 2019 року у зв`язку з із порушенням відповідачем строків виплати - 2463,79 грн.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 30 жовтня 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області.

13 листопада 2019 року справа № 263/10219/19 надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).

Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першої статті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи міжнародним і національним законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різні види судочинства - цивільне, кримінальне, господарське та адміністративне.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-третє, спеціальний суб`єктний склад цього спору, в якому однією із сторін є, як правило, фізична особа.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції цивільних, кримінальних, господарських та адміністративних судів. Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до їх відання законодавчими актами, тобто діяти в межах встановленої компетенції.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Згідно із частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з цивільних та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

У частині першій статті 1 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) указано, що цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Разом з тим за приписами частини першої статті 2 КАС України у редакції, чинній на час звернення до суду з позовом та розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - спір, у якому, зокрема хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, спорах фізичних чи юридичних осіб з суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядку судового провадження.

Частиною п`ятою статті 21 КАС України передбачено, що вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Як вбачається із позовної заяви, ОСОБА_1 просить стягнути з Маріупольського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Донецької області збитки, пов`язані з невиконанням ним рішення суду та компенсувати втрату частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії, тобто, при здійсненні ним публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства.

Відповідачем у справі є орган державної влади - суб`єкт владних повноважень, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства.

Тобто між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

За таких обставин, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, пов`язаний зі здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а тому цей спір належить до юрисдикції адміністративних судів.

Підстав для висновків, що суди порушили правила предметної чи суб`єктної юрисдикції Верховний Суд не знаходить.

Окрім того, аналогічну позицію з приводу предметної юрисдикції розгляду такої категорії справ висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 червня 2019 року у справі № 645/212/18 (провадження № 14-183цс19).

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення порушення судами норм процесуального права, не спростовують висновків судів, викладених у мотивувальних частинах оскаржених судових рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення апеляційної інстанцій без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 12 липня 2019 року та постанову Донецького апеляційного суду від 03 жовтня 2019 рокузалишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:І. В. Литвиненко

В. С. Висоцька

І. М. Фаловська