Постанова

Іменем України

31 січня 2019 року

м. Київ

справа № 725/4846/15-ц

провадження № 61-31868св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Пророка В. В., Фаловської І. М.

учасники справи:

позивач-відповідач - публічного акціонерного товариства «ОТП Банк»,

представник позивача-відповідача - КутровськаНаталія Михайлівна,

відповідач-позивач - ОСОБА_5,

представник відповідача-позивача - ОСОБА_6,

відповідач-третя особа - ОСОБА_7,

представник відповідача-третьої особи - ОСОБА_8,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26 червня 2017 року у складі судді Піхало Н. В. та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Владичана А. І.,

Міцнея В. Ф., Лисака І. Н.,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ПАТ «ОТП Банк», банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, в якому просило стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_7 заборгованість за кредитними договорами №ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року у розмірі 2 117 949,92 грн; стягнути з ОСОБА_5 заборгованість за кредитними договорами № ML-0AJ/286/2006 від 4 серпня 2006 року та № ML-0AJ/288/2006 від 04 серпня 2006 року у розмірі 2 180 053,60 грн та понесені банком судові витрати.

Позов мотивовано тим, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та ОСОБА_5 укладено кредитні договори:

- № ML-0AJ/286/2006, відповідно до якого ОСОБА_5 надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 4 серпня 2021 року;

- № ML-0AJ/288/2006, відповідно до якого ОСОБА_5 надано споживчий кредит у розмірі 84 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2016 року.

ОСОБА_5 взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилась заборгованість:

- за кредитним договором № ML-0AJ/286/2006 станом на 04 серпня 2015 року у розмірі 67 760,89 доларів США, яка складається з наступного: 60 237,80 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно на дату подання позову 1 290 637,03 грн, 7523,09 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 161 187,46 грн,

- за кредитним договором ML-0AJ/288/2006 станом на 05 серпня 2015 року у розмірі 33 988,58 доларів США, з яких: 29 255,64 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 626 822,56 грн та 4732,94 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 101 406,55 грн.

Всього заборгованість за двома договорами становить 2 180 053,60 грн, яку банк просив стягнути на свою користь з позичальника ОСОБА_5

04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № ML-0AJ/287/2006, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2021 року.

21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № ML-0AJ/177/2007, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 вересня 2018 року. До вищевказаних кредитних договорів було укладено додаткові договори.

Виконання зобов'язань за укладеними з ОСОБА_7 кредитними договорами було забезпечено порукою ОСОБА_5 на підставі договорів поруки від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року, відповідно.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_7 належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 04 серпня 2015 року утворилась заборгованість:

- за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, яка складається з: 61 193,58 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно на дату подання позову 1 311 115,28 грн, 8355,37 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 179 019,56 грн;

- за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 у розмірі 29 301,96 доларів США, з яких: 25 031,54 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 536 318,26 грн та 4270,42 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 91496,73 грн.

Всього заборгованість за двома договорами, укладеними з ОСОБА_7 становить 2 117 949,92 грн, яку банк просив стягнути з відповідачів в солідарному порядку, як з позичальника та поручителя.

Вказував на те, що у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_7 боргових зобов'язань банком 21 серпня 2013 року направлено на адресу ОСОБА_5 вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Аналогічну вимогу 01 листопада 2013 року про дострокове виконання кредитних зобов'язань направлено на адресу ОСОБА_7 Вказані вимоги у встановлений у них строк відповідачами не виконані, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку.

У серпні 2015 року ПАТ «ОТП Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, в якому просило в рахунок погашення заборгованості за укладеними з нею 21 вересня 2007 року кредитним договором у розмірі 637 540,32 грн звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0587 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, та визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, із встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації на підставі експертного висновку.

Позов мотивовано тим, що у якості забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, між банком та ОСОБА_7 21 вересня 2007 року укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належне їй на праві власності нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,0587 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Оскільки взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором позичальник не виконала, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 637 540,32 грн, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості та визначити спосіб реалізації - шляхом проведення прилюдних торгів.

ОСОБА_5 подав зустрічний позов до ПАТ «ОТП Банк», в якому просив визнати поруку за договорами від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року, укладеними між ним і банком, припиненою, починаючи з лютого 2014 року.

Зустрічний позов мотивовано тим, що відповідно до договорів поруки від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року ОСОБА_5 зобов'язувався відповідати перед кредитором за повне, своєчасне та належне виконання ОСОБА_7 зобов'язань за укладеними з нею кредитними договорами. Разом з тим, порука є припиненою, оскільки банк у шестимісячний строк відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК Українине пред'явив до нього, як поручителя, відповідної вимоги.

Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 5 квітня 2016 року зазначені цивільні справи об'єднано в одне провадження.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 26 червня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 25 липня 2017 року про виправлення описки, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року, позов ПАТ «ОТП Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/286/2006, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 67 760,89 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 60 237,80 доларів США, що еквівалентно 1 290 637,03 грн, заборгованості за процентами в розмірі 7523,09 доларів США, що еквівалентно 161 187,46 грн та за кредитним договором ML-0AJ/288/2006, яка станом на 05 серпня 2015 року становить 33 988,58 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 29 255,64 доларів США, що еквівалентно 626 822,56 грн та заборгованості за процентами в розмірі 4732,94 доларів США, що еквівалентно 101 406,55 грн, всього заборгованість за двома кредитними договорами в розмірі 2 180 053,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, яка станом на 04 серпня 2015 року складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 61 193,58 доларів США, що еквівалентно 1 311 115,28 грн, заборгованості за процентами в розмірі 8355,37 доларів США, що еквівалентно 179 019,56 грн, та за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 у розмірі 29 301,96 доларів США, що складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25 031,54 доларів США, що еквівалентно 536 318,26 грн та заборгованості по сплаті процентів у розмірі 4270,42 доларів США, що еквівалентно 91 496,73 грн, всього заборгованість за двома кредитними договорами в розмірі 2 117 949,92 грн.

У задоволенні позову ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 від 04 серпня 2006 року та кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року відмовлено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 від 21 вересня 2007 року, яка станом на 04 серпня 2015 року становить 29 301,96 доларів США та складається із: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 25031,54 доларів США, що еквівалентно 536 318,26 грн та заборгованості по сплаті процентів в розмірі 4270,42 доларів США, що еквівалентно 91 496,73 грн, всього 627 815 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку, площею 0,0587 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та належить ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Визначено спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з встановленням початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 13 лютого 2017 року у розмірі 427 923 грн.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 17006 від 13 лютого 2017 року в розмірі 427 923 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_5 до ПАТ «ОТП Банк» про визнання поруки припиненою задоволено.

Визнано поруку ОСОБА_5 за договорами поруки від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року припиненою.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду мотивовані тим, що позовні вимоги банку в частині наявності заборгованості за кредитними договорами та щодо підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованими і доведеними.

Відмовляючи у задоволенні позову банку про солідарне стягнення з відповідачів кредитної заборгованості та задовольняючи зустрічний позов про визнання поруки припиненою, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, виходив з того, що порука ОСОБА_5 є припиненою на підставі частини четвертої статті 559 ЦК України.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПАТ «ОТП Банк», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, в частині відмови у солідарному стягненні з відповідачів заборгованості за кредитними договорами та в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на земельну ділянку без врахування добудов на ній, а також в частині задоволення зустрічного позову про визнання поруки припиненою, просить скасувати судові рішення в оскаржуваній частині з ухваленням нового рішення, яким задовольнити заявлені банком позовні вимоги, а саме: стягнути солідарно на користь банку з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 заборгованість за кредитними договорами від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року, укладених між банком та ОСОБА_7 у розмірі 2 117 949,92 грн; з метою стягнення заборгованості за кредитним договором від 21 вересня 2007 року, яка складає 637 540,32 грн, звернути стягнення на майно ОСОБА_7, що є предметом іпотеки, а саме на земельну ділянку площею 0,0587 га за адресою: АДРЕСА_1, та магазину-салону загальною площею 144,9 кв.м, розташованого на вказаній земельній ділянці. Спосіб реалізації предмета іпотеки визначити шляхом проведення прилюдних торгів із встановленням ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації па підставі експертного висновку, наданого банком 02 грудня 2016 року; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 про визнання поруки припиненою відмовити.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано порядок погашення кредиту - погашення кредиту здійснюється щомісячними платежами, й, відповідно до правових позицій Верховного Суду України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку. Разом з тим правовідносини поруки не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором до збігу шестимісячного строку. Отже підстав для визнання припиненими договорів поруки з підстав, зазначених у рішенні суду, зокрема з дати отримання поручителем досудових вимог немає.

Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки заявник посилається на те, що на іпотечній земельній ділянці були збудовані об'єкти нерухомого майна після передачі землі в іпотеку (магазин-салон загальною площею 144,9 кв.м), а, отже, з урахуванням вимог частини шостої статті 6 Закону України «Про іпотеку» банк просив врахувати її вартість при зверненні стягнення на предмет іпотеки, разом з тим, судами цих обставин не враховано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «ОТП Банк» на рішення судів першої та апеляційної інстанції. Справу витребувано із суду першої інстанції.

15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 3 жовтня 2017 року

№ 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального

кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів».

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до підпункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення

змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

30 травня 2018 року справу передано Верховному Суду.

У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_7 не погодився з доводами ПАТ «ОТП Банк» та просила залишити оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.

Інші учасники судового процесу не скористалися правом подати відзив на касаційну скаргу, заперечень щодо її вимог і змісту до суду не направили.

У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Рішення судів оскаржуються лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_5 заборгованості по кредитним договорам, укладеним з ОСОБА_7 та забезпечених порукою ОСОБА_5, в частині задоволення зустрічних позовних вимог останнього про припинення наданої ним поруки, а також в частині щодо неврахування судами при зверненні стягненні на іпотечне майно вартості об'єкту нерухомого майна - магазину-салону загальною площею 144,9 кв.м, який збудований після передачі землі в іпотеку на підставі вимог частини шостої статті 6 Закону України «Про іпотеку», тому саме у цій частині переглядається колегією суддів в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості.

В іншій частині судові рішення сторонами не оскаржуються, у зв'язку з чим, Верховний суд не вдається до оцінки їх правильності і обґрунтованості у неоскарженій частині.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Щодо припинення поруки ОСОБА_5 та підстав для покладення на нього солідарного обов'язку по погашенню заборгованості за кредитними договорами, укладеними з ОСОБА_7 слід зазначити наступне.

Судами установлено, що 04 серпня 2006 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № ML-0AJ/287/2006, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 89 757,37 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 04 серпня 2021 року.

21 вересня 2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № ML-0AJ/177/2007, відповідно до якого останній надано кредит у розмірі 50 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,99 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 21 вересня 2018 року.

До вищевказаних кредитних договорів було укладено додаткові договори.

У пунктах 2.1.3.2 додаткових договорів №1, укладених 01 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_7 до вказаних кредитних договорів, сторонами обумовлено, що незважаючи на інші положення кредитного договору, банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за кредитним договором чи іншими укладеними з банком договорами та/або умов документів забезпечення (надалі «Вимога»). При цьому зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати отримання позичальником, відповідної письмової вимоги (надалі «Дата отримання вимоги») та повинно бути проведено позичальником протягом 60 календарних днів з дати отримання вимоги.

Виконання зобов'язань за укладеними з ОСОБА_7 кредитними договорами було забезпечено порукою ОСОБА_5 на підставі договорів поруки від 04 серпня 2006 року та від 21 вересня 2007 року, відповідно.

Відповідно до пунктів 3.1, 3.2 договорів поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині. Поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 3-х банківських днів з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора.

Пунктами 3.4 договорів поруки передбачено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі. Для дійсності вимоги кредитор не зобов'язаний надавати поручителю підтвердження невиконання боргових зобов'язань боржником.

01 лютого 2012 року між банком та ОСОБА_5 укладено додаткові договори №1 до вказаних договорів поруки, відповідно до пунктів 3.4 яких поручитель прийняв на себе зобов'язання, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором, здійснити виконання боргових зобов'язань в обсязі, заявленому кредитором, протягом 1 банківського дня з дати отримання відповідної письмової вимоги кредитора, якщо інше не передбачено цим договором.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_7 належним чином не виконувала, у зв'язку з чим станом на 04 серпня 2015 року утворилась заборгованість:

- за кредитним договором № ML-0AJ/287/2006 у розмірі 69 548,95 доларів США, яка складається з: 61 193,58 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно на дату подання позову 1 311 115,28 грн, 8355,37 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 179 019,56 грн;

- за кредитним договором № ML-0AJ/177/2007 у розмірі 29 301,96 доларів США, з яких: 25 031,54 доларів США - заборгованість за кредитом, що еквівалентно 536 318,26 грн та 4270,42 доларів США - заборгованість за процентами за користування кредитом, що еквівалентно 91 496,73 грн.

Всього заборгованість за двома договорами, укладеними з ОСОБА_7, становить 2 117 949,92 грн

21 серпня 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся з досудовою вимогою про погашення заборгованості за вищевказаними кредитними договорами до ОСОБА_7, в якій вимагало дострокового повернення кредиту, сплати нарахованих за користування кредитами відсотків, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань протягом 60 календарних днів з дня отримання даної вимоги.

01 листопада 2013 року ПАТ «ОТП Банк» направило позичальнику і поручителю досудову вимогу про дострокове погашення всієї суми заборгованості за вказаними кредитними договорами протягом одного банківського дня отримання даної вимоги.

Вказана вимога ОСОБА_5 отримана 26 листопада 2013 року та останнім не виконана.

Таким чином, у зв'язку з порушенням боржником виконання зобов'язання за кредитним договором, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України та умов кредитного договору використав право дострокового стягнення з позичальника та поручителя заборгованості за кредитним договором, тобто змінив строк виконання основного зобов'язання.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов'язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК Українипорука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Пунктами 4.1 договорів поруки не визначено строку, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами договору встановлено, що він діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

Згідно з пунктом 4.2 договорів поруки, відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань у повному обсязі.

Вказані умови договорів поруки про їх дію до повного припинення зобов'язань боржника не є установленням строку припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України.

Право кредитора на реалізацію забезпеченого порукою зобов'язання застосоване в другому реченні частини четвертої 4 статті 559 ЦК Українисловосполучення «пред'явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, як умови чинності поруки, слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя.

Вимогу до поручителя про виконання ним зобов'язання за договором поруки слід пред'явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).

Якщо кредитор на підставі частини другої статті 1050 ЦК Українизмінив строк виконання основного зобов'язання, то передбачений частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Пред'явивши вимогу до відповідачів про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, ПАТ «ОТП Банк» відповідно до частини другої статті 1050 ЦК Українизмінило строк виконання основного зобов'язання й протягом шести місяців, починаючи від цієї дати, був зобов'язаний пред'явити позов до поручителя.

Вимогу банку про дострокове виконання зобов'язань за указаними вище кредитними договорами поручитель ОСОБА_5 отримав 26 листопада 2013 року, разом з тим, з відповідним позовом банк звернувся до суду 27 серпня 2015 року, тобто поза межами шестимісячного строку пред'явлення вимоги до поручителя, визначеного частиною четвертою статті 559 ЦК України.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку пред'явлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати.

Встановивши наведені вище обставини, та правильно застосувавши норми матеріального права до спірних правовідносин, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про припинення поруки ОСОБА_5, оскільки банк не пред'явив вимогу до поручителя у межах встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку, що мала обчислюватися з 28 листопада 2013 року, виходячи із установленого у вимозі про дострокове повернення кредиту строку.

За наявності спору про чинність поруки, апеляційний суд обґрунтовано розглянув і вирішив спір за зустрічним позовом поручителя та визнав поруку припиненою, а також відмовив з цих підстав у задоволенні позову банку до поручителя про солідарне стягнення з нього кредитної заборгованості ОСОБА_7

Аргументи касаційної скарги позивача щодо дії поруки до повного погашення зобов'язання за кредитним договором, а також її дію щодо щомісячних платежів, строк сплати яких не настав або строк сплати яких не перевищує шести місяців, спростовуються встановленими обставинами щодо зміни строку виконання основного зобов'язання та змістом наведених вище норм матеріального закону, які судами попередніх інстанцій застосовано правильно.

Пред'явивши вимогу про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання, у зв'язку з чим цей строк вважається таким, що настав і саме з цього строку банк міг пред'явити позов до поручителя протягом шести місяців для дострокового повернення кредиту.

Доводи касаційної скарги банку щодо необхідності врахування при зверненні стягненні на іпотечну земельну ділянку вартості об'єкту нерухомого майна - магазину-салону загальною площею 144,9 кв.м, на підставі вимог частини шостої статті 6 Закону України «Про іпотеку», є необґрунтованими, оскільки вказаний об'єкт не є предметом іпотеки, збудований після передачі землі в іпотеку, а наведена банком стаття Закону не регулює правовідносин, які виникли між сторонами, оскільки врегульовує умови передачі нерухомого майна в іпотеку, зокрема які існують на час укладення іпотечного договору, в тому числі щодо наявності об'єктів незавершеного будівництва, розташованих на переданій в іпотеку земельній ділянці. В даному випадку в іпотеку передана лише земельна ділянка та будь-яких зауважень про розташування на ній інших об'єктів договір не містить.

Вказані доводи касаційної скарги та її прохальна частина щодо цих доводів зводяться до необхідності ухвалення судового рішення про звернення стягнення не лише на предмет іпотеки - земельну ділянку, а і на приміщення магазину-салону загальною площею 144,9 кв.м, розташованого на вказаній земельній ділянці, яке в іпотеку не передавалось та збудоване після укладення між сторонами іпотечного договору, що не узгоджується з положеннями Закону України «Про іпотеку» та не узгоджується з принципом диспозитивності цивільного судочинства, оскільки жодних вимог щодо даного нежитлового приміщення магазину-салону банк в суді першої інстанції не заявляв.

Наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанції стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судів, які їх обґрунтовано спростували.

Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв'язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 26 червня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Чернівецької області від 05 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: В. С. Висоцька

В. В. Пророк

І. М. Фаловська