Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 127/8772/17-ц

провадження № 61-26117св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Комерційний індустріальний банк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Товариство з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року у складі судді Вохмінової О. С. та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Голоти Л. О., Рибчинського В. П., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до суду до Публічного акціонерного товариства «Комерційний індустріальний банк» (далі - ПАТ КБ «Комерційний індустріальний банк») та Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі - ТОВ «ФК «Кредит-Капітал»), в якому просила визнати недійсним договір відступлення права вимоги №АКП-250915 від 25 вересня 2015 року, укладений між ПАТ КБ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» щодо стягнення з ОСОБА_1 боргу у сумі 23 917,58 грн та - 55 339,22 грн.

Позов обгрунтований тим, що 13 березня 2012 року та 02 листопада 2012 року позивач уклала кредитні договори з Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»), згідно з якими отримала певні суми споживчих кредитів.

07 жовтня 2015 року кредитор повідомив, що ним проведено уступку вимоги і всі права кредитора за договорами кредитів передані ПАТ «Комерційний індустріальний банк», перед яким позивач погашала заборгованість.

У жовтні 2016 року позивач отримала лист від Товариства з обмеженою відповідальністю компанія з управління активами «Прімоколект-Капітал» ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал» з вимогою сплатити залишок боргу за договором № 010/0799/82/0039325 у сумі 23 917,58 грнта задоговором № 014/0799/82/0076942 у сумі 55 339,22 грн.

Згідно з матеріалами, наданими позивачу представником ТОВ «КУА «Прімоколект-Капітал», 25 вересня 2015 року укладений договір відступлення права вимоги № АКП-250915, з тексту якого позивачу не зрозуміло, який саме предмет цього договору, договір не містить жодних посилань на боргові зобов`язання ОСОБА_1 Позивачу також не зрозуміло, який це борг і чому вона має платити вдвічі більше, ніж отримала за договором кредиту.

Від ПАТ «Комерційний індустріальний банк» не надходило будь-якої інформації щодо боргових зобов`язань позивача та передачі права вимоги іншій особі.

Позивач вважає, що діями ПАТ «Комерційний індустріальний банк» було порушено її права як споживача, зокрема - право на інформацію про послуги.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року у позові відмовлено.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора у зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом, а відповідно до пункту 2.6 договору відступлення права вимоги № АКП-250915 від 25 вересня 2015 року відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення. Доказів сплати боргу за кредитними договорами ОСОБА_1 не надала, а згідно з висновком Верховного Суду України у справі №6-979цс15, неповідомлення боржника про заміну кредитора не є порушенням права споживача і не є підставою для визнання недійсним договору відступлення права вимоги.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року, які просила скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Рух справи в суді касаційної інстанції

20 листопада 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У травні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховногог Суду від 03 червня 2019 року № 461/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди ухвалили рішення з порушенням норм матеріального права, оскільки не застосували положення Закону України «Про захист прав споживачів», які, на думку заявника, підлягають застосуванню до спірних відносин.

Новий кредитор - колекторська компанія ТОВ ФК «Кредит - Капітал» не має банківської ліцензії і не може здійснювати будь-які операції, пов`язані із кредитами, в тому числі вимагати повернення заборгованості.

Доводи інших учасників справи

Заперечення на касаційну скаргу не надходило.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 13 березня 2012 року та 02 листопада 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладені кредитні договори.

08 жовтня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» повідомило ОСОБА_1 , що 25 вересня 2015 року на підставі договору № 114/11 всі права вимоги банку до ОСОБА_1 за кредитним договором від 13 березня 2012 року (з додатками та угодами до нього) відступлені ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк».

Того ж дня між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення права вимоги № АКП-250915, згідно з умовами якого, відповідно до статей 512-519 ЦК України, первісний кредитор відступивновому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредиторові права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників (портфель заборгованості).

Перелік кредитних договорів, боржників, розрахунок сум заборгованості боржників на дату підписання договору зазначені в додатку № 1 до договору (попередній реєстр боржників), що є його невід`ємною частиною. Права вимоги до боржників належать первісному кредиторові внаслідок їх набуття шляхом зміни у відповідному борговому зобов`язанні (кредитному договорі) Первинного кредитора (попереднього кредитора) (пункт 2.1 ).

Згідно з пунктом 2.3 цього договору права вимоги переходять до нового кредитора в повному обсязі, безвідривно та без можливості зворотного відступлення.

Відповідно до пункту 2.6 договору відступлення прав вимоги за договором здійснюється без згоди боржників за кредитними договорами та/або поручителів за договорами забезпечення.

Згідно з реєстром боржників від 30 вересня 2015 року № 3 (додаток № 2 до договору від 25 вересня 2015 року № АКП-250915) під № 1914 зазначена ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ), що має зобов`язання за кредитним договором від 02 листопада 2012 року № 014/0799/82/0076942 у сумі 59 639,22 грн.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

Крім цього, одним із випадків відступлення права вимоги є факторинг (фінансування під відступлення права грошової вимоги).

Згідно із статтею 1077 ЦК України за договором факторингу одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.

У ЦК України, як вбачається зі змісту його статей 512, 1077, проведено розмежування правочинів, предметом яких є відступлення права вимоги, а саме: правочини з відступлення права вимоги (цесія) та договори факторингу.

З аналізу статей 512-518 ЦК України можна зробити такий висновок щодо суб`єктного складу правочинів з відступлення права вимоги: відповідно до статті 2 цього Кодексу учасниками цесії можуть бути будь-яка фізична або юридична особа.

Згідно з частиною першою статті 1077 ЦК України, статті 350 ГК України, частиною п`ятою статті 5 Закону України «Про банки і банківську діяльність» суб`єктний склад у договорі факторингу має три сторони: клієнта, яким може бути фізична чи юридична особа, яка є суб`єктом підприємницької діяльності (частина друга статті 1079 ЦК України), фактора, яким може бути банк або інша банківська установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції (частина третя статті 1079 ЦК України) та боржник, тобто набувач послуг чи товарів за первинним договором.

Перелік осіб, які можуть бути кредитодавцями в кредитних правовідносинах визначений у статті 1054 ЦК України. Такими є банк або інша фінансова установа.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що фінансовими установами є банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди й компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо передбачених законом, - інших послуг (операцій), пов`язаних із наданням фінансових послуг.

Відповідно до частини першої, другої статті 7 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що юридична особа, яка має намір надавати фінансові послуги, зобов`язана звернутися до відповідного органу державного регулювання ринків фінансових послуг протягом тридцяти календарних днів з дати державної реєстрації для включення її до державного реєстру фінансових установ.

У разі якщо відповідно до закону надання певних фінансових послуг потребує ліцензування, фінансова установа має право на здійснення таких послуг лише після отримання відповідних ліцензій.

Отже, фактор для надання фінансової послуги повинен бути включеним до Державного реєстру фінансових установ.

Щодо розмежування за предметом договору, то під час цесії може бути відступлене право як грошової, так і не грошової (роботи, товари, послуги) вимоги. ЦК України передбачає лише перелік зобов`язань, у яких заміна кредитора не допускається (статті 515 ЦК України). Предметом договору факторингу може бути лише право грошової вимоги (як такої, строк платежу за якою настав, так і майбутньої грошової вимоги (стаття 1078 ЦК України).

Метою укладення договору відступлення права вимоги є безпосередньо передання такого права. Метою договору факторингу є отримання клієнтом фінансування (коштів) за рахунок відступлення права вимоги до боржника.

При цесії право вимоги може бути передано як за плату, так і безоплатно. За договором факторингу відступлення права вимоги може відбуватися виключно за плату.

Ціна договору факторингу визначається розміром винагороди фактора за надання клієнтові відповідної послуги. Якщо право вимоги відступається «за номінальною вартістю» без стягнення фактором додаткової плати, то в цьому випадку відносини факторингу відсутні, а відносини сторін регулюються загальними положеннями про купівлю-продаж з урахуванням норм стосовно заміни кредитора у зобов`язанні (частина третя статті 656 ЦК України).

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2018 року у справі № 909/968/16 (провадження № 12?97гс18).

Суди установили, що між ПАТ «Комерційний Індустріальний Банк» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» був укладений договір відступлення права вимоги № АКП-250915, згідно з яким відповідно до статей 512-519 ЦК України первісний кредитор відступив новому кредиторові за плату, а новий кредитор прийняв належні первісному кредиторові права вимоги до боржників за кредитними договорами. Тобто між сторонами укладений саме договір відступлення права вимоги, а не договір факторингу, а тому наявність чи відсутність у ТОВ ФК «Кредит - Капітал» ліцензії не має в цьому випадку значення.

Верховний Суд зазначає, що суди попередніх інстанцій установили, що ТОВ ФК «Кредит - Капітал» зареєстроване як фінансова установа та є учасником ринку фінансових послуг, а не банківських, а тому не повинно мати банківську ліцензію та керуватись в своїй діяльності законодавством україни про банки та банківську діяльність.

Аргументи касаційної скарги щодо незастосування до спірних відносин Закону України «Про захист прав споживачів» судом не приймаються, оскільки дія цього Закону поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору. Тому позивач як споживач кредитних послуг могла відповідно до цього Закону оскаржувати дійсність умов саме кредитного договору, а не відступлення права вимоги.

Отже, вирішуючи спір, суди попередніх інстанції правильно виходили із того, що оспорюваний правочин відповідає вимогам чинного законодавства України та не порушує прав і законних інтересів позивача, у зв`язку із чим правові підстави для визнання договору відступлення права вимоги недійсним у суду відсутні.

Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів не встановила.

Доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права висновків судів не спростовують та не дають підстав для скасування оскаржуваних судових рішень.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального є безпідставними, спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, що є поза межами повноважень Верховного Суду.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшоввисновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Вінницької області від 25 жовтня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко