пр. № 4-с/759/172/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2019 року Святошинський районний суд м. Києва у складі

головуючого- судді Петренко Н.О.

за участю секретаря судових засідань Олійника Б.М. .

за участю представника приватного виконавця Коваленко Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії приватного виконаця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою в якій просить визнати дії приватного виконавця виконавчого округу м.Київ ТелявськогоА.М. щодо винесення постанов від 06.09.2019р. про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди на підставі виконавчого листа № 759/20902/13-ц від 29.04.2015р. незаконними та скасувати.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що на виконанні у приватного виконавця виконавчого округу м.Київ -Телявського А.М. перебуває виконавчий лист № 759/20902/13-ц виданий 29.04.2015р. на підставі рішення Святошинського районного суду м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 суму заборгованості за кредитним договором від 25.03.2008р. в розмірі 75 891,98 доларів США, що еквівалентно 973 388,86 грн. та пені за прострочення виконання боргових зобов`язань в сумі 973 388,86 грн. 16.09.2019р. заявник отримав від приватного виконавця постанову про відкриття виконавчого провадження від 06.09.2019р., постанову про арешт коштів, постанову про арешт майна боржника та постанову про стягнення з боржника основної винагороди.

26.11.2015р. державним виконавцем відділу ДВС Святошинського РУЮ у м.Києві Компанець Р.В. було винесено постанову про відкриття провадження на підставі виконавчого листа , що підтверджується відповідною постановою, тобто стягувач в передбачений законодавством строк пред`явив до виконання виконавчий документ. Пізніше державним виконавцем виконавчий лист було повернуто стягувачу. Зважаючи на те, що у виконавчому документі зазначений строк пред`явлення листа до виконання, приватний виконавець не мав права приймати до виконання виконавчий лист та відкривати виконавче провадження.

Заявник в судове засідання не з`явилася, про місце, час та дату розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі.

Представник приватного виконавця в судовому засіданні проти скарги заперечувала та просила відмовити у її задоволенні.

Приватний виконавець Телявський А.М. направив засобами поштового зв`язку пояснення в яких зазначив, що відповідно до ч. 5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення. Згідно з ч.5 розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про виконавче провадження», виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом. Тобто, трьохрічний строк пред`явлення до виконання виконавчого документа поширюється на виконавчі документи, які видані як до, так і після набрання чинності ЗУ «Про виконавче провадження» від 05.10.2016р. З аналізу зазначених статей слідує, що строк пред`явлення виконавчого документа до виконання переривається пред`явленням виконавчого документа до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання строк пред`явлення його до виконання встановлюється з дня повернення та становить три роки. Так,на виконавчому документі містяться дві відмітки про пред`явлення його до виконання органами ДВС та повернення виконавчого документу стягувачу з першою датою 26.05.2016р. з посиланням на п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» та другою датою 30.03.2017р. Тобто після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного дня його повернення, і час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» в судове засідання не з`явився, про місце, час та дату розгляду скарги повідомлявся належним чином. Надав заперечення на скаргу в якій зазначив, що скарга на дії приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Телявського А.М. безпідставна та необгрунтована. 30.03.2017р. старшим державним виконавцем відповідно до ст. 17, 19, 21, 25, 31 ЗУ «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження», повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.03.2020року.

Суд, дослідивши матеріали справи, виконавчого провадження, оцінивши зібрані по справі докази, прийшов до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» суму заборгованості за кредитним договором № ML-008/119/2008 від 25.03.2008р. в розмірі 75 891,98 доларів США, що еквівалентно 973 388, 86 грн. за офіційним курсом НБУ станом на 12.08.2014р. та пені за прострочення виконання боргових зобов`язань в сумі 973 388,86 грн. та судовий збір 3 654,00 грн/а.с.106-108/.

Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 15.01.2015р. вказане рішення суду скасовано в частині стягнення судового збору, в іншій частині без змін/а.с.149-156/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.04.2015р., рішення Святошинського районного суду м.Києва від 20.10.2014р. в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду, та рішення апеляційного суду м.Києва від 15.01.2015р. залишено без змін/а.с.238-239/.

Постановою від 26.11.2015р. відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/1491/14 виданого 29.04.2015р. /т.2,а.с.8/.

26.05.2016р. постановою ВП № №49482820 повернуто виконавчий лист № 2/759/1491/14 на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення./т.2, а.с.9/.

Постановою державного виконавця від 04.10.2016р. повторно відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/759/1491/14 /т.2, а.с.11/.

30.03.2017р. постановою ВП № № 52485882 повернуто виконавчий лист № 2/759/1491/14 на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» - у боржника відсутнє майно на яке може бути звернено стягнення в рахунок погашення боргу. Виконавчий документ може бути повторно пред`явлений для виконання в строк до 30.03.2020р./т.2, а.с.13/.

Судом встановлено, що стягувачем було повторно пред`явлено виконавчий лист № 759/20902/13-ц до виконання та 06.09.2019р. відкрито виконавче провадження приватним виконавцем виконавчого округу м.Київ Телявським А.М. ВП № 59997462.

Також, 06.09.2019р. було винесено постанови про стягнення з боржника основної винагороди, про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника.

Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі орган і в і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п. 5 Розділу ХІІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.

Згідно ч.1,2 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 2016 року) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років, крім посвідчень комісій по трудових спорах та виконавчих документів, за якими стягувачем є держава або державний орган, які можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох місяців.

Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття.

Відповіднодо ч. 5 ст.12 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк пред`явлення такого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення, а в разі повернення виконавчого документа у зв`язку із встановленою законом забороною щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, а також проведення інших виконавчих дій стосовно боржника - з дня закінчення строку дії відповідної заборони.

Судом встановлено, що виконавчий лист № 759/20902/13-ц, 2/759/ 1491/14 пред`являвся неодноразово, тобто строки пред`явлення виконавчого листа переривалися, а тому стягувач повторно пред`явив виконавчий лист до виконання, та 06.09.2019 року приватним виконавцем відкрито виконавче провадження.

Згідно норм ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред`явлення такого документу до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим Законом.

Строки пред`явлення виконавчого документу до виконання перериваються його пред`явленням до виконання. Після переривання строку пред`явлення виконавчого документу до виконання перебіг строку поновлюється. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується. Тобто, після переривання строку пред`явлення виконавчого документа до виконання у зв`язку з його пред`явленням до виконання перебіг строку починається заново з наступного для після його повернення. Час, що минув до переривання строку, до нового строку не зараховується.

Суд, враховуючи матеріали справи, вимоги законодавства та те, що виконавчий лист вже пред`являвся стягувачем до виконання, та повертався стягувачу у зв`язку із відсутністю у боржника майна, дійшов висновку, що строк стягувачем не пропущено, постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження є правомірною, у зв`язку з чим суд вважає скаргу необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Крім того, статтею 4 зазначеного Закону встановлено, що одним із основних принципів діяльності приватних виконавців є обов`язковість виконання рішень та розумність строків виконавчого провадження.

Учасниками виконавчого провадження, зокрема, є виконавець, сторони, представники сторін, експерт, спеціаліст, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання (згідно із частиною 1 статті 14 Закону).

Відповідно до частини 1 та пункту 1 частини 2 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наведених вище обґрунтувань вбачається, що заявником не було надано жодних належних та допустимих доказів у розумінні ст.ст. 76-81 ЦПК України на підтвердження вимог скарги.

Беручи до уваги наведене старший приватний виконавець Телявський А.М. вживав всіх заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для виконання рішення суду, а тому постанови про арешт майна боржника, про арешт коштів боржника, про стягнення з боржника основної винагороди від 06.09.2019р. є законними та такими, що не підлягають скасуванню.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», на підставі ст. 260, 448, 450, 451ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії приватного виконаця виконавчого округу м. Київ Телявського Анатолія Миколайовича - відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Святошинського районний суду міста Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.О.Петренко