Справа № 161/6656/18 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюка Р.М.
Провадження № 22-ц/802/67/19 Категорія: 18 Доповідач: Данилюк В. А.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Данилюк В. А.,

суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

з участю:

секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерела» про зобов'язання вчинити дії, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Джерела» (скорочено ТзОВ «Джерела») про зобов'язання вчинити дії. Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західінкомбанк» (управитель), товариством з обмеженою відповідальністю «Джерела» (забудовник) та нею (довіритель) було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 26/10-76 (надалі - ФФБ), за умовами якого довіритель на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва 139-квартирного монолітно-каркасного житлового будинку з приміщеннями соціально-побутового призначення у с. Липини, вул. Максима Кривоноса, Луцького району Волинської області «Коста Брава» дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФБ. Забудовник зобов'язується збудувати об'єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт інвестування довірителю на умовах та в строки, встановлені у договорі. Однак, після здачі вказаного будинку в експлуатацію і отримання позивачем квартири АДРЕСА_1 нею виявлено дефекти, а саме значні помокріння на стелі, у зв'язку з цим вважає, що забудовник виконав будівельні роботи з будівництва будинку, в якому знаходиться її квартира, неналежним чином, неякісно, що стверджується висновком фахівця № 1 від 07 лютого 2018 року. На підставі викладеного, покликаючись на ст. 884 ЦК України та умови договору позивач просить суд зобов'язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Джерела» за власний рахунок усунути недоліки, а саме в місцях примикання покрівлі до вентиляційних каналів та на хребту даху встановити ущільнювачі, завести гідроізоляційну плівку біля вентиляційних каналів з підкладанням герметизуючого ущільнення, встановити на стояку каналізаційної вентиляції клапан, повністю замінити гідроізоляційну плитку, виконати інші роботи, необхідні для усунення зазначених недоліків.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що відповідно до умов укладеного договору забудовник гарантує відповідність об'єкту будівництва та можливість його експлуатації протягом гарантійного строку. Гарантійний строк в договорі не визначено, а тому він має дорівнювати строку, визначеному законом, а саме: десять років з моменту підписання акту приймання-передачі об'єкту інвестування від 02 березня 2010 року. Протягом гарантійного строку підрядник відповідає за виявлені дефекти, якщо не доведе, що вони стались внаслідок природного зносу об'єкта або його частин, неправильної експлуатації або неправильного ремонту, проведеного замовником. Також позивач вважає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги висновок фахівця, та вважає його письмовим доказом в розумінні ст. 76, 95 ЦПК України, а направильне зазначення в висновку номеру квартири є опискою.

Таким чином, покликаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Відзив на апеляційну скаргу в даній справі не подавався.

Представник позивача ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з підстав, що в ній наведені, представник відповідача ОСОБА_1 апеляційну скаргу не визнав та просив її залишити без задоволення.

Суд апеляційної інстанції в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши представника позивача та представника відповідача, приходить до висновку, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що всупереч положенням ст. 81 ЦПК України позивач не довела тієї обставини, що будівельні роботи на об'єкті будівництва були виконанні відповідачем неналежним чином (неякісно).

Відповідно до ст. 11 ЦК України, підставами виникнення прав та обов'язків, є, зокрема, договори та інші правочини.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 жовтня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Західінкомбанк» (управитель), Товариством з обмеженою відповідальністю «Джерела» (забудовник) та ОСОБА_3 (довіритель) було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва № 26/10-76, за умовами якого (пункт 1.1) довіритель на підставі повного визнання ним Правил Фонду фінансування будівництва 139-квартирного монолітно-каркасного житлового будинку з приміщеннями соціально-побутового призначення у АДРЕСА_1 дає згоду на участь у ФФБ, бере на себе зобов'язання виконувати Правила ФФБ, передає кошти управителю у довірче управління з метою отримання у власність об'єкта інвестування та встановлює обмеження щодо окремих дій управителя з управління цими коштами, а управитель приймає кошти на рахунок ФФБ у довірче управління з подальшим використанням коштів ФФБ у порядку, визначеному Правилами ФФБ. Забудовник зобов'язується збудувати об'єкт будівництва, ввести його в експлуатацію та передати об'єкт інвестування довірителю на умовах та в строки, встановлені у договорі (а.с. 5-10).

Відповідно до Постанови КМ України від 08 жовтня 2008 року № 923 Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, яка діяла на час введення будинку забудовником в експлуатацію, акт готовності об'єкта до експлуатації підлягає за письмовим зверненням замовника погодженню протягом 10 робочих днів виконавчим комітетом сільської, селищної або міської ради, або місцевою державною адміністрацією та органами, до повноважень яких згідно із законом належить участь у прийнятті закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію (далі - уповноважений орган). У разі наявності зауважень уповноважений орган подає їх у письмовій формі у десятиденний строк замовникові та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. Якщо у зазначений строк акт готовності об'єкта до експлуатації не погоджено уповноваженим органом або не подані зауваження у письмовій формі, він вважається таким, що погоджений зазначеним органом без зауважень.

139-квартирний монолітно-каркасний житловий будинок з приміщеннями соціально-побутового призначення у АДРЕСА_1 був введений забудовником в експлуатацію, що стверджується актом готовності об'єкта до експлуатації від 20 листопада 2009 року. Вказаний акт підписаний відповідними фахівцями, спеціалістами різних напрямків, без будь-яких зауважень чи застережень щодо недоліків об'єкта будівництва (а.с. 37-42).

З акту приймання-передачі об'єкта інвестування від 02 березня 2010 року вбачається, що відповідач ТзОВ «Джерела» (забудовник) передав, а позивач ОСОБА_3 (довіритель) прийняла АДРЕСА_1, що розташована на 7-му поверсі вказаного багатоквартирного житлового будинку в АДРЕСА_1. Акт підписаний позивачем як довірителем без будь-яких зауважень щодо якості виконаних будівельних робіт на об'єкті будівництва чи об'єкті інвестування, в самому акті (п. 4) зазначено, що його підписання свідчить про відсутність у довірителя будь-яких претензій до забудовника щодо виконання умов договору (а.с. 11-12).

Укладений між сторонами договір регулюється Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю».

Позивач в апеляційній скарзі посилається на ч. 1 ст. 884 ЦК України, відповідно до якої підрядник гарантує досягнення об'єктом будівництва визначених у проектно-кошторисній документації показників і можливість експлуатації об'єкта відповідно до договору протягом гарантійного строку, якщо інше не встановлено договором будівельного підряду.

Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Обраний спосіб захисту повинен бути ефективним та спрямований на реальний захист прав та інтересів.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про неприйняття висновку фахівця № 1 про неналежно виконані роботи від 07.02.2018, оскільки такий документ не є висновком експерта в розумінні ст. 102 ЦПК України і з цього документа не вбачається, що особа, яка його склала, має необхідні знання в сфері будівництва і може робити фахові чи наукові судження про будівельні роботи, а тому такий доказ не може вважатися належним в розумінні ст. 77 ЦПК України.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За загальним правилом апеляційний суд переглядає справу за наявними у справі доказами, тобто тими доказами, що були зібрані місцевим судом, піддані оцінці і за результатами оцінки покладені в основу рішення цього суду або відхилені судом. Водночас суд переглядає справу також і за додатково поданими апеляційному суду доказами. Однак подання сторонами додаткових доказів апеляційному суду обмежено. Додаткові докази приймаються судом, якщо особа, яка подає докази, обґрунтує неможливість подання цих доказів місцевому суду під час розгляду справи у першій інстанції. Обґрунтовуючи неможливість подання доказів суду першої інстанції, особа, яка бажає подати нові докази, має довести обставини, що об'єктивно перешкоджали їй подати ці докази місцевому суду. Обмеження права на подання доказів в суд апеляційної інстанції покликано активізувати змагальний процес в суді першої інстанції. Його можливо розглядати як своєрідну процесуальну санкцію за невиконання особою, що бере участь у справі, своїх обов'язків по доказуванню в суді першої інстанції.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що всупереч положенням ст. 81 ЦПК України позивач не довела тієї обставини що будівельні роботи на об'єкті будівництва були виконанні відповідачем неналежним чином (неякісно).

В матеріалах справи наявний акт приймання-передачі об'єкта інвестування від 02 березня 2010 року з якого вбачається, що його підписання свідчить про відсутність у довірителя будь-яких претензій до забудовника щодо виконання умов договору. Крім того, акт готовності об'єкта до експлуатації від 20 листопада 2009 року підтверджує відсутність у відповідних фахівців будь-яких зауважень чи застережень щодо недоліків об'єкта будівництва.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, на законність рішень не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції, впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, апеляційна скарга не містить.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов'язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов'язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржуване судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 жовтня 2018 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 1 лютого 2019 року.

Головуючий

Судді