Справа № 638/8202/18
Провадження № 2/638/1549/19
29 січня 2019 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Семіряд І.В.,
За участю секретаря Романової О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку,-
08.06.2018 позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про усунення перешкод у користування власністю.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що вона є власником 1/3 частину будинку, який знаходиться за адресою м. Харків, вул. Севастопольська,6, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину. В свідоцтві про право на спадщину зазначено її прізвище як «Носкова», але після отримання свідоцтва про право на спадщину змінила прізвище на «Пижова». За заначеною адресою у житловому приміщенні зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3Г, ОСОБА_4, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 У 2007 році її донька ОСОБА_2 поїхала до Російської Федерації, більше ніж десять років проживає та працює у м. Москва та не приїздить до України, у закордонному паспорті стоїть відмітка про довіз тимчасово мешкання у Російській Федерації. На теперішній час реєстрації відповідачки обмежує право позивача користування власністю. У звязку з чим позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняти її реєстраційного обліку.
Позивач у судове засідання не зявилась, уповноважила представника ОСОБА_7 представляти її інтереси в суді.
Представник позивача ОСОБА_7 звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявилась, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не сповістила.
Зі згоди представника позивача суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи приходить до наступного:
Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_2 (до зміни прізвища ОСОБА_8) Г.І. є власником 1/3 частину будинку 6 по вул. Севастопольскій у м. Харкові (а.с.8).
Відповідно до свідоцтва про переміну прізвища, імені по батькові серія І-ВЛ №002144 ОСОБА_8 перемінила прізвище на «Пижова» (а.с.11).
Статтею 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України гарантовано непорушність права власності.
Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
З витягу з будинкової книги вбачається, що у будинку 6 по вул. Севастопольській у м. Харкова зареєстрована в тому числі і ОСОБА_2, відповідач у справі (а.с.18-20).
З акту, складеного ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, від 08.06.2018 вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає у будинку 6 по вул. севастопольскій у м. Харкові (а.с.36).
Окрім того, з копії закордонного паспорту ОСОБА_2 вбачається, що остання у отримала дозвіл на тимчасове проживання у Російській Федерації.
Як випливає з позовної заяви позивач просить захистити його право як власника відповідно до статті 391 ЦК України, окрім того, судом встановлено, що відповідач тривалий час не мешкає у будинку 6 по вул. Севастопольскій у м. Харкові, натомість реєстрація відповідача перешкоджає позивачу у користуванні її нерухомим майном, більш того позивач змушений нести тягар сплати комунальних послуг в тому числі і за відповідача.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
З правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16 вбачається, що за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім'ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім'ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім'ї власника без поважних причин понад один рік.
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які тривалий час не мешкають у квартирі, усунення порушень свого права власності у будь-який час, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню.
Разом з тим, відповідно до частини першої ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином відсутні підстави задоволення позовних вимог у частині зняття з реєстрації, оскільки наявність рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, відповідно до вищезазначеного закону є підставою для зняття особи з реєстрації.
На підставі викладеного і керуючись ст. 321,383,391 ЦК України,ст.ст. 12, 19, 81, 133, 141, 264, 265, 279,280 ЦПК України, ст.ст. 150 Житлового Кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_2, паспорт серія МН №912594) такою, що втратила право користування будинком 6 по вул. Севастопольській у м. Харкові.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У відповідності до п.п. 15.5) п. 15 розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання ) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя І.В. Семіряд