Номер провадження: 22-ц/813/3857/19
Номер справи місцевого суду: 520/6397/18
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Вадовська Л. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого (судді-доповідача) - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г., Сєвєрової Є.С.,

при секретарі - Маслову Р.Ю.,

за участю сторін, інших учасників справи, представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 ,

представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

від відповідача Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Державної фіскальної служби України - не з`явились,

від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Одеської міської ради - не з`явились,

переглянувши справу №520/6397/18 за позовом ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб Державної фіскальної служби України, Одеської міської ради, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року у складі судді Літвінової І.А., -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 , звернувшись 24 травня 2018 року до суду з вищеназваним позовом, вказала, що є власником 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , на підставі судового рішення від 1973 року в порядку поділу майна подружжя. У травні 2018 року стало відомо, що на належну їй частку нерухомого майна накладено арешт постановою виконавчої служби від 15 серпня 2000 року. Посилаючись на те, що не є боржником за будь-якими виконавчими провадженнями, не має невиконаних зобов`язань, що у виконавчій службі відсутні документи щодо підстави та обставин накладення арешту на належне їй майно, позивач ОСОБА_1 просила:

скасувати постанову Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013267 від 12 листопада 2008 року, на підставі якої було накладено арешт на нерухоме майно - 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 ;

скасувати постанову Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013226 від 12 листопада 2008 року, на підставі якої було накладено арешт на нерухоме майно - 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресом: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_5 (а.с.1-4).

Ухвалою судді Київського районного суду м. Одеси від 4 червня 2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі (а.с.31-34).

Відповідач Перший Київський відділ державної виконавчої служби міста Одеси ГТУЮ в Одеській області позов не визнав, зазначивши, що перевіркою книги обліку виконавчих документів, переданих державному виконавцю за 2000 рік встановлено, що на примусовому виконанні в Київському районному відділі державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі перебувало виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 2500.00 доларів США; для забезпечення збереження майна, що відповідно до пункту 1 частини 3 статті 55 Закону України «Про виконавче провадження» підлягало наступній передачі стягувачеві або реалізації, державним виконавцем відділу 15 серпня 2000 року винесено постанову, якою накладено арешт на 7/20 частин будинку, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , належних ОСОБА_1 . Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою було накладено арешт на майно ОСОБА_1 , прийнята державним виконавцем на підставі, у межах повноважень та у спосіб, передбачені Законом України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент проведення виконавчих дій) та скасуванню не підлягає. На даний час порядок зняття арешту з майна регулюється статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження»; порядок зняття арешту по завершеним виконавчим провадженням визначено у пункті 15 розділу УШ Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5. Відомості щодо фактичного виконання ОСОБА_1 рішення суду відсутні, тому твердження позивача про відсутність невиконаних майнових зобов`язань не підтверджені доказами (а.с.67-70, 84-85).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2018 року залучено ОСОБА_3 до участі в справі в якості третьої особи (а.с.124-127).

30 листопада 2018 року позивачем ОСОБА_1 уточнено позовні вимоги, відповідно до яких ОСОБА_1 просила звільнити майно - 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 належного на праві власності ОСОБА_1 , з під арештів, накладених:

постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013267 від 12 листопада 2008 року;

постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013226 від 12 листопада 2008 року (а.с.130-131).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 4 грудня 2018 року уточнену позовну заяву прийнято, продовжено строк вчинення процесуальних дій у справі, розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без проведення судового засідання без виклику сторін за наявними в справі матеріалами (а.с137-138).

По уточненим позовним вимогами заяв по суті справи чи з процесуальних питань від відповідача, третіх осіб не надійшло.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року позов задоволено; звільнено майно, а саме 7/20 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , належне ОСОБА_1 , з під арештів, накладених:

постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013267 від 12 листопада 2008 року;

постановою Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі номер б/н від 15 серпня 2000 року про арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження: 26013226 від 12 листопада 2008 року (а.с.148-154).

Висновок суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є власником 7/20 часток будинку АДРЕСА_1 , які обтяжені арештом, накладеним на підставі постанови Київського районного відділу державної виконавчої служби від 15 серпня 2008 року (номер запису обтяження 26013267 від 12 листопада 2008 року) та на підставі постанови Київського районного відділу державної виконавчої служби від 15 серпня 2008 року (номер запису обтяження 26013226 від 12 листопада 2008 року), що згідно відзиву на позов були винесені у виконавчому провадженні про стягнення суми боргу в розмірі 2500 доларів США з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 . Проте за Інформацією з Єдиного реєстру боржників станом на 23 травня 2018 року відомості щодо невиконання боргових зобов`язань відносно боржника ОСОБА_6 відсутні. Накладений державним виконавцем арешт порушує право власності позивача на це майно, оскільки обмежує в можливості вільно володіти та розпоряджатися ним, а тому підлягає судовому захисту шляхом звільнення такого майна з-під арешту. Суд дійшов висновку, що позивач не є боржником за будь-яким виконавчим провадженням, що підтверджується Інформацією з Єдиного реєстру боржників від 23 травня 2018 року. Крім того, суд зазначив, що матеріали цивільної справи №2-1531/1998 є знищеними, проте за поданою у березні 2016 року заявою ОСОБА_1 Київським районним судом м. Одеси у справі №520/3463/16-ц було скасовано заходи забезпечення позову у вигляді арешту майна, а саме 7/20 часток домоволодіння по АДРЕСА_1 , вжиті на підставі ухвали Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 1998 року у справі №2-1531/1998, з тих підстав, що накладений арешт ніяким чином не впливає на виконання рішення суду та є не потрібною та не актуальною мірою забезпечення позову, порушує права ОСОБА_1 як власника. Підсумовуючи, суд вказав, що при відсутності відкритих невиконаних виконавчих проваджень стосовно позивача як боржника у виконавчому провадженні, продовження дії постанов про накладення арешту на належне позивачу майно порушує її права як власника зазначеного майна, що є підставою для задоволення вимог у відповідності з обраним позивачем способом захисту порушених прав, який передбачений статтею 16 ЦК України.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 4 березня 2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення суду.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 2 квітня 2019 року справу призначено до розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати повністю і ухвалити нове рішення про відмову в позові, що пред`явлений до неналежного відповідача (а.с.159-165).

За змістом вимог апеляційної скарги незаконність і необґрунтованість рішення з підстав неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права полягає у тому, що як третя особа, залучена до участі в справі ухвалою суду від 19 листопада 2018 року, не мала об`єктивної можливості надати пояснення щодо позову або відзиву, так як відповідну ухвалу суду не отримувала, дізналась про залучення до участі в справі в якості третьої особи лише 18 січня 2019 року, тобто після ухвалення судом рішення, відтак, їй не було відомо про розгляд справи, як наслідок, вона не реалізувала свої процесуальні права, передбачені статтями 43, 53 ЦПК України. Письмовим доказом наявності боргових зобов`язань є рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1998 року в справі №2-1531/1998, змінене в апеляційному порядку, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу, що було звернуто до виконання видачею виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 2500 доларів США, з відкриття виконавчого провадження, у якому державним виконавцем постановою від 5 серпня 2008 року накладено арешт на належні ОСОБА_1 7/20 часток домоволодіння, на які не було звернуто стягнення через не виділ частки в натурі. Рішення суду не виконано, ОСОБА_1 є боржником за зобов`язаннями перед ОСОБА_3 . Позовна заява не містить посилань на судове рішення про стягнення боргу, що не виконано, позивач приховала перед судом боргові зобов`язання. Суд не з`ясував, за яких обставин була винесена постанова державним виконавцем та за яким виконавчим провадженням, не встановив сторін виконавчого провадження, не витребував з нотаріального архіву копію вказаної постанови. Після огляду цивільної справи №520/3463/16-ц суду стало відомо про існування цивільної справи №2-1531/1998 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 боргу, проте суд не з`ясував, чи виконаним є рішення суду, навпаки розглянув справу без повідомлення (виклику) сторін та не прийняв заперечення відповідача відділу державної виконавчої служби про не надання позивачем доказів відсутності майнових зобов`язань. Суд, всупереч вимог закону, розглянув справу з неналежним відповідачем, що є підставою для скасування судового рішення як з підстав його необґрунтованості та незаконності, так і підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечення щодо змісту і вимог апеляційної скарги обґрунтовує аналізом надіслання судом та отримання ОСОБА_3 процесуальних документів, звертає увагу на строки розгляду справи в суді першої інстанції, строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, з огляду на які виконавчий документ, провадження у якому було завершено у 2000 році, не може бути знову прийнятий для виконання виконавчою службою через 18 років (а.с.206-210).

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Учасниками справи в порядку доведення обставин, на які посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, надано докази, що містять наступні дані.

Рішенням народного суду Київського району м. Одеси від 11 листопада 1973 року в справі №2-2343/1973 за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя, зокрема, в порядку поділу майна подружжя визнано за ОСОБА_9 право власності на 7/20 часток будинку АДРЕСА_1 (а.с.11-19, 52-56).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 8 травня 2018 року встановлено, що за ОСОБА_1 зареєстровано 27 квітня 2018 року на праві приватної спільної часткової власності 7/10 часток житлового будинку загальною площею 95,3 кв.м, житловою площею 46,5 кв.м з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 (підстава: висновок, серія та номер: 03-02/1, виданий 5 квітня 2018 року, видавник: ФОП ОСОБА_13. ; рішення суду, серія та номер: 2-2343/1973, виданий 11 листопада 1973 року, видавник: Народний суд Київського району м. Одеси; лист, серія та номер: 468703.67.16, виданий 29 лютого 2016 року, видавник: КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради), (підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 40950184 від 5 травня 2018 року, ОСОБА_12 , Юридичний департамент Одеської міської ради, Одеська область) (а.с.20-24).

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна станом на 8 травня 2018 року встановлено, що на 7/20 частках майна, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , наявне:

обтяження №26013267 на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий: 15 серпня 2000 року, видавник: Київський РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі (відомості про реєстрацію до 1 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8179166, 12 листопада 2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ);

обтяження №26013226 на підставі постанови, серія та номер: б/н, виданий: 15 серпня 2000 року, видавник: Київський РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі (відомості про реєстрацію до 1 січня 2013 року: Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8179136, 12 листопада 2008 року, реєстратор: Перша одеська державна нотаріальна контора, Одеський міський нотаріальний округ) (а.с.7-10).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1998 року в справі №2-1531/1998 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення боргу стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг в сумі 6517 грн. Ухвалою Одеського обласного суду від 11 серпня 1998 року за касаційною скаргою ОСОБА_1 рішення Київського районного суду м. Одеси від 2 липня 1998 року змінено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму, еквівалентну 2500 доларів США (а.с.168-170, 171-174).

За даними Книги обліку виконавчих документів, переданих судовому виконавцю наявна інформація про передачу 26 червня 2000 року виконавчого листа №2-1531, виданого Київським районним судом м. Одеси, де боржник ОСОБА_1 , стягувач ОСОБА_3 , стягнення грошова сума 2500 доларів США (а.с.71-73).

На підставі поданих учасниками справи доказів встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 мало місце грошове зобов`язання, яке не було виконано належним чином, як наслідок, судовим рішенням у цивільній справі Київського районного суду м. Одеси №2-1531/1998 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто грошові кошти; судове рішення звернуто до виконання видачею Київським районним судом м. Одеси виконавчого листа №2-1531 та пред`явленням виконавчого документа для виконання, в ході якого державним виконавцем Київського районного відділу державної виконавчої служби управління юстиції в м. Одесі винесено постанову від 15 серпня 2000 року про арешт майна - 7/20 часток будинку, розташованого за адресом: АДРЕСА_1 , належного ОСОБА_1 ; неправомірність даного рішення державного виконавця не встановлена, дані про обтяження наявні в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, такі дані внесені на підставі діючого на час встановлення обтяжень законодавства.

Таким чином, суд виходить з того, що арешт майна є чинним до поки такий не буде знято в установленому законом порядку.

Арешт майна проведено у виконавчому провадження, зняття арешту з майна врегульовано статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження», частина 5 даної норми передбачає випадки зняття арешту за рішенням суду.

Арешт майна проведено у виконавчому провадженні, де стягувачем була ОСОБА_3 , а боржником ОСОБА_1 . Арешт з майна боржника ОСОБА_1 не було знято виконавцем, відтак, слід виходити з того, що державний виконавець не мав підстав для зняття арешту з майна боржника ОСОБА_1 , оскільки іншого як то неправомірної бездіяльності виконавця не встановлено.

ОСОБА_1 просить в судовому порядку звільнити майно з-під арештів, для цього подала позов в порядку цивільного судочинства, у такому випадку належним відповідачем є ОСОБА_3 як особа, на користь якої було тягнуто з ОСОБА_1 грошові кошти судовим рішенням, в ході виконання якого державним виконавцем було накладено арешт на майно ОСОБА_1 як боржника.

Натомість ОСОБА_3 не була відповідачем у справі, суд фактично вирішив питання про її права та інтереси без залучення до участі в справі в якості відповідача.

Орган державної виконавчої служби не є належним відповідачем за вимогами ОСОБА_1 , так як роль цього органу зводиться лише до виконання рішення суду про зняття арешту з майна у разі задоволення такого позову.

Закінчення виконавчого провадження, терміни зберігання виконавчого провадження не впливають на процесуальне право ОСОБА_3 на участь в справі в якості відповідача.

Доводи ОСОБА_1 в тій частині, що виконавчий документ за спливом часу вже не може бути пред`явлений до виконання не приймаються, так як ОСОБА_3 не позбавлена процесуального права звернутися до суду з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. Наразі судове рішення про відмову ОСОБА_3 у поновленні пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутнє.

Доводи ОСОБА_1 щодо відсутності підстав приймати до уваги роз`яснення постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», так як такий ґрунтується на Законі України «Про виконавче провадження» в редакції, що нині не діє, не приймаються, так як роз`яснення постанови Пленуму мають свою цінність не в посиланні на ту чи іншу редакцію Закону, а в принципі підходу до визначення кола осіб, які мають бути залучені до участі в справі за позовами про звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна), який фактично не втратив свою чинність.

Доводи ОСОБА_1 щодо прийняття у справі №520/3463/16-ц судового рішення від 18 квітня 2016 року про скасування заходів забезпечення, вжитих на підставі ухвали суду від 27 травня 1998 року в справі №2-1531/1998, як підстави для задоволення вимог про звільнення майна з-під арешту не приймаються, так як ухвала суду про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та постанова державного виконавця про арешт майна боржника є різними підставами обтяжень; скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, не є безумовною підставою зняття арешту з майна боржника в даному випадку, так як державний виконавець наклав 15 серпня 2000 року арешт на майно ОСОБА_1 не в порядку виконання ухвали суду від 27 травня 1998 року про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_1 як відповідача за позовом ОСОБА_3 , а наклав арешт на майно ОСОБА_1 як боржника у виконавчому провадженні про стягнення на підставі рішення суду грошових коштів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 .

Підсумовуючи викладене, в даній справі звільнення майна з-під арешту (зняття арешту з майна) суд прийняв судове рішення про права та інтереси ОСОБА_3 як особи, яка не була залучена до участі в справі в якості відповідача. Зазначені обставини згідно пункту 4 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову в позові до відділу державної виконавчої служби як пред`явленого до особи, що не має відповідати за позовом (неналежного відповідача).

Відмова в позові з процесуальних підстав не є перешкодою ОСОБА_1 звернутися до суду за захистом порушеного, на її думку, права до належного відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст.367, 368, п.2 ч.1 ст.374, ст.ст.376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, суд -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 грудня 2018 року - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Київського відділу державної виконавчої служби міста Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області, за участю третіх осіб Державної фіскальної служби України, Одеської міської ради, ОСОБА_3 про звільнення майна з-під арешту - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 2 серпня 2019 року.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Є.С.Сєвєрова