Єдиний унікальний номер 219/6959/18 Номер провадження 22-ц/804/1807/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 серпня 2019 року Донецький апеляційний суд у складі:

головуючого Соломахи Л.І.

суддів Мальованого Ю.М., Санікової О.С.

за участю:

секретаря судового засідання Розпутько Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 219/6959/18 за позовом Комунального підприємства "Бахмут-Вода"до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення з апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2019 року у складі судді Радченко Л.А.,-

В С Т А Н О В И В:

02 липня 2018 року позивач - Комунальне підприємство "Бахмут-Вода" (далі КП "Бахмут-Вода") звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Зазначав, що надавав відповідачам послуги з постачання питною водою та приймання стічних вод, проводив нарахування за спожиті послуги відповідно до затверджених у встановленому законом порядку норм та тарифів.

Посилаючись на те, що відповідачі у встановленому законом порядку не заявляли відмови від споживання послуг питного водопостачання та водовідведення, зобов`язання по сплаті отриманих послуг тривалий час не виконують, просив стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість, яка утворилася за період з 01 січня 2009 року по 31 травня 2018 року в розмірі 17 853,46 грн. (а.с. 2).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2019 року позовні вимоги КП "Бахмут-Вода" задоволено частково. Стягнутозі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 солідарно на користь КП "Бахмут-Вода" заборгованість у розмірі 12 436,59 грн. та судовий збір з кожного по 613,70 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (а.с. 85 - 88).

Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2019 року та ухвалити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що встановивши наявність між сторонами фактичних договірних відносин з надання житлово-комунальних послуг, суд не встановив з якої дати чи дій існують ці фактичні правовідносини, з якого часу відповідачі знаходяться на балансі КП "Бахмут-Вода" та коли призначено номер особового рахунку 77424, коли відповідачами була здійснена остання оплата послуг.

Суд не зазначив у рішенні причини з яких не прийнято як доказ наданий відповідачами Акт про непроживання за місцем реєстрації від 24 жовтня 2018 року.

Також зазначив, що він з 21 травня 2001 року є пенсіонером Державного департаменту України з питань виконання покарань та відповідно до статті 130 Виправно-трудового кодексу України, статті 22 Закону України "Про міліцію" має право на 50-відсоткову знижку плати за жилу площу, комунальні послуги, а також паливо, що підтверджується довідкою Державного департаменту України з питань виконання покарань від 30 січня 2002 року № 8/2217. Відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод (а.с. 96).

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач - КП "Бахмут-Вода" апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 просить залишити без задоволення, оскільки вона є безпідставною, не ґрунтується на нормах чинного законодавства.

Зазначає, що судом першої інстанції встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , є власниками житла, відповідач ОСОБА_2 є абонентом підприємства питного водопостачання та на його ім`я відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 .

АДРЕСА_2 ) з 2000 року відноситься до житлового фонду Артемівської (Бахмутської) міської ради. Цей будинок був відомчим гуртожитком СІЗО-6 та був переданий на баланс КП "Артемівськжилсервіс". Квартира № 6 є частиною єдиного технологічного комплексу - житлового будинку та приєднана до комунальних мереж централізованого водопостачання та водовідведення міста Бахмут, що є підставою для відкриття особового рахунку споживача послуг централізованого водопостачання та водовідведення.

КП "Бахмут-Вода" здійснювало нарахування відповідачам за отримані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення з 01 січня 2009 року (після ліквідації КП "Артемівськжилсервіс" та відкриття окремих особових рахунків усім мешканцям гуртожитків) за встановленими відповідно до вимог чинного законодавства нормами та тарифами згідно пункту 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, на склад сім`ї - дві особи.

Відповідачі отримували послуги централізованого водопостачання та водовідведення та не заявляли відмови від отримання комунальних послуг, тобто є фактичними споживачами питної води та відведення стічних вод.

Судом надана оцінка акту про непроживання, який наданий відповідачем.

Також зазначив, що наявність або відсутність акту про непроживання не є підставою для не здійснення нарахувань відповідачам за послуги централізованого водопостачання та водовідведення підприємством питного водопостачання, оскільки відповідно до підпункту 3 пункту 29 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення"споживач має право на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Будь-яких заяв відповідача для зменшення нарахувань (перерахунку) з підтверджуючими документами про відсутність відповідачів (довідка з місця тимчасового проживання, роботи тощо) до позивача не надходило.

Позивач зазначав, що нарахування йому повинно здійснюватися з урахуванням 50-відсоткової знижки плати за житлово-комунальні послуги. Однак позивач протягом 2009 - 2018 років не отримував будь-яких заяв та документів від відповідача щодо наявності у нього права на пільги відповідно до статті 130 Виправно-трудового кодексу України, статті 22 Закону України "Про міліцію".

Підприємством питного водопостачання нарахування за отримані послуги здійснюється незалежно від наявності права на пільгу у розмірі 100 відсотків всім категоріям споживачів, а вже за наявності права на пільги та внесення пільговика до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, у заявному порядку з моменту звернення пільговика, головним розпорядником коштів - Управлінням праці та соціального захисту населення (далі - УПСЗН) здійснюються відповідні відшкодування на сплату комунальних послуг. Проте будь-яких відшкодувань за послуги централізованого водопостачання та водовідведення з УПСЗН Бахмутської міської ради на особовий рахунок відповідачів не надходило. В теперішній час у зв`язку з набуттям чинності Законом України "Про Національну поліцію" відповідач ОСОБА_2 право на пільги втратив.

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до УПСЗН Бахмутської міської ради про визнання неправомірними дій щодо зняття його з 07 листопада 2015 року з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги на житлово-комунальні послуги, зобов`язання внести зміни в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги (а.с. 121 - 122).

У судовому засіданні апеляційного суду 07 серпня 2019 року відповідач ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити. Пояснив, що у квартирі по АДРЕСА_2 , фактично не мешкає, але запірні вентилі централізованого холодного водопостачання не опломбував.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання 07 серпня 2019 року не з`явився, судову повістку-повідомлення про розгляд справи 07 серпня 2019 року отримав 04 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 118). Відповідач ОСОБА_1 про причини неявки у судове засідання апеляційний суд не повідомив і відповідно до частини 3 статті 131 ЦПК України вважається, що він не з`явився у судове засідання без поважних причин.

Представник позивача - КП "Бахмут-Вода" у судове засідання апеляційного суду 07 серпня 2019 року не з`явився. Позивач судову повістку-повідомлення про розгляд справи 07 серпня 2019 року отримав 03 липня 2019 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 119).

У відзиві на апеляційну скаргу позивач - КП "Бахмут-Вода" просив розглянути апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 у відсутність представника позивача (а.с. 121 122).

Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача ОСОБА_1 та представника позивача КП "Бахмут-Вода", явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалася, оскільки відповідно до частини 2 статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.

Відповідно до частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . Вони є власниками житла. Відповідач ОСОБА_2 є абонентом КП "Бахмут-Вода", особовий рахунок № НОМЕР_1 . Відповідно до особового рахунку № НОМЕР_1 заборгованість відповідачів за період з 01 січня 2009 року по 31 травня 2018 року становить 17 853,46 грн. (а.с. 6-7, а.с. 15, а.с. 16).

Згідно пенсійного посвідчення № 05101, виданого Державним департаментом України з питань виконання покарань, підполковник внутрішньої служби ОСОБА_3 С ОСОБА_4 О. є пенсіонером, пенсія за вислугу років призначена з 24 травня 2001 року згідно Закону України "Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ" (а.с. 42).

Відповідно до листа УПСЗН Бахмутської міської ради від 05 листопада 2018 року в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, ОСОБА_2 перебував за адресою: АДРЕСА_1 , з 13 травня 2005 року до 07 листопада 2015 року як працівник кримінально-виконавчої системи на пенсії. Відповідно до Закону України "Про міліцію" та довідки від 28 серпня 2008 року № 8-435, виданої Управлінням Державного департаменту України з питань виконання покарань у Донецькій області, ОСОБА_2 мав право на 50-відсоткову знижку плати за користування житлово-комунальними послугами, в тому числі послугами з централізованого холодного водопостачання та водовідведення на одну особу в межах встановлених державних соціальних стандартів у сфері житлово-комунального обслуговування, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 06 серпня 2014 pоку № 409. Згідно пунктів 1, 5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про Національну поліцію" з 07 листопада 2015 pоку Закон України "Про міліцію" втратив чинність, у зв`язку з чим 07 листопада 2015 pоку ОСОБА_2 втратив право на пільги. Особова справа перенесена до архіву. Розрахунки на відшкодування пільг за надані пільгові послуги ОСОБА_2 з водопостачання та водовідведення КП "Бахмуг-Вода" до відшкодування з державного бюджету до Управління не подавались та не відшкодовувались (а.с. 80).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами існують фактичні договірні правовідносини з надання послуг водопостачання та водовідведення, що відсутність письмового договору не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів плати за надані житлово-комунальні послуги. Заборгованість відповідачів в межах трирічного строку позовної давності за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року складає 12 436,59 грн., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно. В частині позовних вимог про стягнення з відповідачів заборгованості за період з 01 січня 2009 року до 01 липня 2015 року в сумі 5 416,87 грн. позивачу слід відмовити за спливом строку позовної давності, про застосування якого просили відповідачі. Судом враховано, що з 07 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 втратив право на 50-відсоткову знижку плати за житлово-комунальні послуги, в тому числі послуги з централізованого холодного водопостачання та водовідведення, оскільки з 07 листопада 2015 року втратив чинність Закон України "Про міліцію", у зв`язку з чим надана відповідачами довідка Державного департаменту України з питань виконання покарань № 8/2217 від 30 січня 2002 року, згідно якої ОСОБА_2 є пенсіонером Державного департаменту України з питань виконання покарань і він та члени його сім`ї відповідно до статті130 Виправно-трудового кодексу України, статті 22 Закону України "Про міліцію"мають право на 50-відсоткову знижку плати за жилу площу, комунальні послуги, а також палива, не може бути застосована до спірних правовідносин в межах строку позовної давності. Наявність акту про непроживання за місцем реєстрації від 24 жовтня 2018 року не звільняє відповідачів від обов`язку сплачувати комунальні послуги за встановленими нормами споживання води, оскільки відповідачами не надано доказів надання такого акту позивачу та прийняття його позивачем, а також відповідачами не надано доказів про інше в установленому порядку місце проживання (перебування) у спірний період.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Суд першої інстанції правильно встановив, що правовідносини, які виникли між сторонами, у спірний період регулювалися Законом України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги", а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630.

Відповідно до статей 20, 32 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги щомісяця у строки, встановлені договором або законом. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Частиною першою статті 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 21, пункту 1 частини третьої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" виконавець послуг зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором, а споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2009 року №933).

З матеріалів справи встановлено, що письмовий договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води і водовідведення між позивачем та відповідачами не укладено.

Проте відповідно до статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідач ОСОБА_2 не оспорює встановлений судом факт того, що він та його син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , що цей будинок та їх квартира приєднані до мереж централізованого водопостачання і водовідведення.

Згідно довідки за даними автоматизованої бази нарахувань та сплати за послуги від 22 червня 2018 року відповідачі зареєстровані за цією адресою з 19 листопада 1993 року (а.с. 5).

Згідно відзиву позивача на апеляційну скаргу будинок АДРЕСА_1 , був переданий до житлового фонду Артемівської (після перейменування Бахмутської) міської ради у 2000 році на баланс КП "Артемівськжилсервіс". Після ліквідації КП "Артемівськжилсервіс" нарахування за отримані відповідачами послуги з централізованого водопостачання і водовідведення здійснювало з 01 січня 2009 року КП "Бахмут-Вода" (а.с. 121 -122).

Відповідно до частини п`ятої статті 19 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Згідно Статуту Комунального підприємства "Бахмут-Вода", який в новій редакції затверджений рішенням Бахмутської міської ради від 28 вересня 2016 року № 6/92 - 1654, Комунальне підприємство "БАХМУТ-ВОДА" засноване Бахмутською міською радою на базі відокремленої частини комунальної власності територіальної громади міста Бахмут з метою рішення соціальних проблем територіальної громади міста Бахмут в частині забезпечення потреби в послугах централізованого водопостачання та водовідведення, формування єдиної облікової політики у сфері централізованого водопостачання та водовідведення, а також стабільного функціонування єдиного технологічного комплексу водопостачання населення та суб`єктів господарювання міста Бахмута.

Відповідно до пункту 24 "Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення", які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Проте доказів про таку відмову відповідачі суду не надали.

Мешкаючи в багатоквартирному будинку, який приєднаний до мереж централізованого водопостачання і водовідведення, користуючись на протязі тривалого проміжку часу цими послугами, які надає позивач, відповідачі своїми діями підтвердили наявність між ними та позивачем фактичних договірних правовідносин, внаслідок яких у відповідачів виникли щомісячні обов`язки по сплаті фактично отриманих послуг.

Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Ні ЦК України, ні ЖК України, ні Законом України "Про житлово-комунальні послуги" такі випадки не передбачені, а тому відсутність письмового договору між позивачем та відповідачами не позбавляє відповідачів обов`язку сплатити фактично отримані ним послуги.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відсутність між сторонами письмового договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення не є підставою для відмови у стягненні з відповідачів плати за надані житлово-комунальні послуги.

Доводи апеляційної скарги про те, що встановивши наявність між сторонами фактичних договірних відносин з централізованого постачання холодної води і водовідведення, суд не встановив з якої дати чи дій існують ці фактичні правовідносини, з якого часу відповідачі знаходяться на балансі КП "Бахмут-Вода" та коли призначено номер особового рахунку НОМЕР_1 , коли відповідачами була здійснена остання оплата послуг, що свідчить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не спростовують висновки суду.

З матеріалів справи встановлено, що відповідачі у спірний період, за який з них стягнута заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення, а саме, з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року мали зареєстроване місце проживання саме за об`єктом споживання: АДРЕСА_1 . Цей факт відповідачем ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не оспорюється та саме ця адреса зазначена ним в апеляційній скарзі, як місце його зареєстрованого проживання. Цей факт підтверджується і довідками Бахмутської міської ради від 11 липня 2018 року № вх.3464, №вх.3456 та довідкою № 77424 від 22 червня 2018 року за даними автоматизованої бази нарахувань та сплати за послуги (а.с. 5, а.с. 15, а.с. 16).

Той факт, що квартира забезпечена централізованим холодним водопостачання і водовідведенням, відповідачем в апеляційній скарзі також не оспорюється.

Коли було відкрито особовий рахунок на ім`я відповідача ОСОБА_2 не має юридичного значення для справи, оскільки у цій справі має бути встановлено чи існували такі фактичні договірні відносини в спірний період, а саме, з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року.

Відповідно до статті 18 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-IV "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з`явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Будь-яких актів-претензій, які складені відповідно до статті 18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", відповідачами суду не надано.

Щомісячні строки оплати послуг, наданих відповідачам в період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року сплинули, заборгованість відповідачів за цей період згідно розрахунку позивача складає 12 436,59 грн., що жодною із сторін щодо застосованих норм споживання та тарифів не оскаржується. Згідно розрахунку зазначена заборгованість виникла внаслідок того, що в цей період послуги відповідачами взагалі не оплачувалися (а.с. 6-7). Відповідач ОСОБА_2 факт несплати послуг фактично не оспорює.

Враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води і водовідведення відповідачами погашена не була, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не зазначив у рішенні причини з яких ним не прийнято як доказ наданий відповідачами акт про непроживання за місцем реєстрації від 24 жовтня 2018 року, є необґрунтованими.

До відзиву на позов відповідачами дійсно було додано акт про непроживання за місцем проживання зареєстрованих осіб від 24 жовтня 2018 року, який складений комісією у складі голови ОСББ Мірошниченко О.І., свідків - сусідів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , згідно якого власники квартири ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , які зареєстровані у квартирі АДРЕСА_3 , з восени 2009 року у цій квартирі непроживають, мають у місті Бахмут інше житло (а.с. 43).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи наданий відповідачами акт про непроживання, суд першої інстанції зазначив, що цей акт ним не приймається, оскільки, наявність лише такого актуне звільняє відповідачів від обов`язку сплачувати комунальні послуги за встановленими нормами споживання води, що відповідачами не надано доказів щодо надання такого акту позивачу та прийняття його позивачем. Суд також зазначив, що відповідачами не надано доказів про інше в установленому законом порядку у спірний період місце проживання (перебування).

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що наданий відповідачами акт про непроживання від 24 жовтня 2018 року не є підставою для звільнення відповідачів від плати за послуги з централізованого холодного водопостачання і водовідведення.

Відповідно до підпунктів 1, 3 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживач має право на:

- зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання);

- несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.

Відповідачами не надано суду доказів про те, що вони зверталися до позивача з заявою про їх непроживання у квартирі та опломбування запірних вентилів у квартирі, що позивачем було відключено централізоване постачання у квартиру відповідачів холодної води та опломбовано запірні вентилі у квартирі. У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що з такими заявами вони до позивача не зверталися.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідачами не надано доказів про інше місце проживання (перебування) у спірний період, де вони користувалися послугами централізованого постачання холодної води. Відповідачами не надано суду доказів про те, що у спірний період або раніше ними подавалася позивачу письмова заява та офіційний документ, що підтверджує їх або одного з них відсутність, а саме, довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання. Незважаючи на зазначені судом у рішенні причини неприйняття акту про непроживання, відповідачем ОСОБА_2 до апеляційної скарги так і не додано офіційний документ, що підтверджує відсутність відповідачів за зареєстрованим місцем проживання у період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року відповідно до підпункту 1 пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, а саме, довідку з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості щодо іншого місця проживання відповідачів, а у відзиві на позовну заяву (а.с. 40), у клопотанні про зупинення провадження у справі (а.с. 69), в апеляційній скарзі (а.с. 96), заяві про усунення недоліків апеляційної скарги (а.с. 106) відповідач ОСОБА_2 своїм місцем проживання зазначає саме: АДРЕСА_1 .

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що фактично мешкає у АДРЕСА_4 , у будинку, що успадкував після своїх батьків. Проте будь-яких доказів щодо цього місця проживання ним апеляційному суду не надано та повідомлено, що спадщину він в установленому законом порядку не оформив.

Відповідно до листа УПСЗН Бахмутської міської ради від 05 листопада 2018 року в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги, ОСОБА_2 , як працівник кримінально-виконавчої системи на пенсії відповідно до Закону України "Про міліцію", перебував з 13 травня 2005 року до 07 листопада 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80).

Відповідно до пункту 7 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 22.02.2006 року № 1800), у разі зміни місця проживання в межах адміністративно-територіальної одиниці, яку обслуговує уповноважений орган, пільговик або його законний представник повинен повідомити його про це письмово.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачами належними та допустимими доказами відповідно до пункту 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, не доведена їх тимчасова відсутність за зареєстрованим місцем проживання у спірний період.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він з 21 травня 2001 року є пенсіонером Державного департаменту України з питань виконання покарань і відповідно до статті 130 Виправно-трудового кодексу України, статті 22 Закону України "Про міліцію" має право на 50-відсоткову знижку плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо, що відповідно до статті 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод, не впливають на висновки суду першої інстанції щодо розміру заборгованості.

Відповідно до статті 130 Виправно-трудового кодексу України, який діяв на час виходу відповідача ОСОБА_2 на пенсію 24 травня 2001 року, на працівників рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої системи поширювалася дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію". Цей кодекс втратив чинність згідно з Кримінально-виконавчим кодексом України від 11 липня 2003 року № 1129-IV з 1 січня 2004 року.

Відповідно до частини п`ятої статті 23 Закону України від 23 червня 2005 року № 2713-IV "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" на осіб рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби поширюються дія статей 22 і 23 Закону України "Про міліцію".

Відповідно до частини четвертої статті 22 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" працівникам міліції та членам їх сімей надається 50-відсоткова знижка плати за користування житлом та комунальними послугами, за паливо в межах норм, встановлених законодавством (у редакції Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини шостої статті 22 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" за працівниками міліції, звільненими зі служби за віком, хворобою або вислугою років, зберігається право на пільги згідно з цим Законом (у редакції Закону України від 27 березня 2014 року № 1166-VII, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до частини сьомої статті 22 Закону України від 20 грудня 1990 року № 565-XII "Про міліцію" пільги, передбачені частинами четвертою, п`ятою та шостою цієї статті, надаються за умови, якщо розмір середньомісячного сукупного доходу сім`ї в розрахунку на одну особу за попередні шість місяців не перевищує величини доходу, який дає право на податкову соціальну пільгу, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (у редакції Законів України від 27 березня 2014 року № 1166-VII, від 28 грудня 2014 року № 76-VIII, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до пункту 2 розділу III Прикінцеві положення Закону України від 28 грудня 2014 року № 76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України" норми цього Закону в частині врахування середньомісячного сукупного доходу сім`ї при наданні пільг набувають чинності з 1 липня 2015 року.

Закон України від 28 грудня 2014 року №76-VIII "Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України", яким внесено зміни в Закон України "Про міліцію", стосовно пільг неконституційним не визнавався.

4 червня 2015 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 389 (набрала чинності 1 липня 2015 року), якою затверджено Порядок надання пільг окремим категоріям громадян з урахуванням середньомісячного сукупного доходу сім`ї.

Відповідно до пункту 2 вказаного Порядку його дія поширюється, зокрема, на осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою згідно із Законом України "Про міліцію" (у тому числі звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції).

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 2016 року № 36 до пункту 2 зазначеного Порядку було внесено зміни та виключено, зокрема, слова "Про міліцію" (звільнені із служби за віком, хворобою або вислугою років працівники міліції, особи начальницького складу податкової міліції, особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби).

З 7 листопада 2015 року у зв`язку з набранням чинності Законом України від 02 липня 2015 року № 580-VIII "Про Національну поліцію" втратив чинність Закон України "Про міліцію" (пункти 1, 5 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону від 02.07.2015 року №580-VIII), внаслідок чого особи, які користувалися пільгами згідно із Законом України "Про міліцію", з 7 листопада 2015 року втратили право на пільги.

Абзацом 2 пункту 15 розділу XI Прикінцеві та перехідні положення Закону України "Про Національну поліцію" (у редакції Закону від 23.12.2015 року № 900-VIII) встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.

Проте Закон України "Про Національну поліцію" не містить норм, які б передбачали пільги на оплату житлово-комунальних послуг, а саме, 50-відсоткову знижку плати за жилу площу, комунальні послуги не тільки для колишніх міліціонерів, а й для тих, які виходять на пенсію після набуття цим Законом чинності.

ОСОБА_2 звертався до Донецького окружного суду з позовом до Управління соціального захисту населення Бахмутської міської ради, третя особа - Державний департамент України з питань виконання покарань, про визнання неправомірними дій щодо зняття його з 7 листопада 2015 року з Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, зобов`язання внести зміни в Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги. Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 200/2636/19-а, яке залишено без мін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року, ОСОБА_2 у задоволенні позову відмовлено. Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 22 липня 2019 року відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 квітня 2019 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року у справі № 200/2636/19-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, третя особа - Державний департамент України з питань виконання покарань, про визнання неправомірними дії та зобов`язання здійснити певні дії.

Відповідно до статті 129 Конституції України обов`язковість судового рішення є однією з основних засад судочинства.

Відповідно до частини п`ятої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що право на пільги йому надано довічно, спростовуються такими, що набрали законної сили рішеннями суду у адміністративній справі № 200/2636/19-а за позовом ОСОБА_2 до Управління праці та соціального захисту населення Бахмутської міської ради, третя особа - Державний департамент України з питань виконання покарань, про визнання неправомірними дії та зобов`язання здійснити певні дії.

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 з 07 листопада 2015 року втратив право на 50-відсоткову знижку плати за житлово-комунальні послуги, зокрема, послуги з централізованого холодного водопостачання і водовідведення.

Крім того, відповідно до частини першої статті 19 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" виключно законами України визначаються пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання.

Відповідно до статті 9 Закону України від 5 жовтня 2000 року № 2017-III "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" пільги з оплати комунальних послуг надає держава.

Частиною другою статті 21 цього Закону визначено, що окремо визначаються нормативи коштів Державного бюджету України та місцевих бюджетів, що спрямовуються на покриття витрат підприємств, установ і організацій соціально-культурного, житлово-комунального та побутового обслуговування, які не покриваються виплатами населення. Нормативи фінансування встановлюються під час прийняття Закону України про Державний бюджет України на поточний рік, а також під час формування бюджетів соціальних фондів.

Згідно Додатка № 2 до Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", а саме коду програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету № 3511150 надання пільг для таких категорій споживачів здійснюється за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам.

Отже, пільги на оплату житлово-комунальних послуг, які були передбачені статтею 22 Закону України "Про міліцію", відповідачу мали надаватися державою та за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам, а не позивачем - КП "Бахмут-Вода".

Порядок фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 04 березня 2002 року № 256 .

Цією ж постановою встановлено, що головні розпорядники коштів місцевих бюджетів:

ведуть персоніфікований облік отримувачів пільг за соціальною ознакою згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги", житлових субсидій населенню, допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу;

здійснюють розрахунки з постачальниками послуг на підставі поданих ними щомісячних звітів щодо послуг, наданих особам, які мають право на відповідні пільги, та отримувачами компенсації, які згідно із статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення.

Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України "Про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги"від 29 січня 2003 року № 117 (в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин) Міністерство соціальної політики України зобов`язано забезпечити включення до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, інформацію про осіб, які мають право на пільги за соціальною ознакою, у тому числі й відповідно до Закону України "Про міліцію".

Відповідач ОСОБА_2 згідно листа УПСЗН Бахмутської міської ради від 05 листопада 2018 року був включений до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги, як працівник кримінально-виконавчої системи на пенсії відповідно до статті 22 Закону України "Про міліцію", перебував на обліку в реєстрі з 13 травня 2005 року до 07 листопада 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 80).

Згідно пункту 5 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, яке затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 (в редакції чинній на час дії спірних правовідносин) для включення до Реєстру інформації про пільговика він подає уповноваженому органу копії документів, що підтверджують право пільговика та членів його сім`ї на пільги (з пред`явленням оригіналів цих документів), копію довідки про присвоєння ідентифікаційного номера у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, пред`являє паспорт та надає інформацію про характеристику житла та послуги, щодо отримання яких він має пільги та реально ними користується.

Згідно пунктів 10, 11 цього Положення підприємства та організації, що надають послуги, щомісяця до 25 числа подають уповноваженому органу на паперових та електронних носіях розрахунки щодо вартості послуг, наданих пільговикам у минулому місяці, згідно з формою "2-пільга" (пункт 10).

Уповноважений орган щомісяця:

1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і у разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації;

2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає:

реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою "5-пільга" та реєстр розрахунків згідно з формою "7-пільга";

акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою "3-пільга";

3) до 15 числа подає:

фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою "3-пільга";

Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами "4-пільга" та "6-пільга" (пункт 1).

Відповідно до листа УПСЗН Бахмутської міської ради від 05 листопада 2018 року розрахунки на відшкодування пільг за надані пільгові послуги ОСОБА_2 з водопостачання та водовідведення КП "Бахмуг-Вода" до відшкодування з державного бюджету до Управління не подавались та не відшкодовувались (а.с. 80).

Відповідачем ОСОБА_2 суду не надано доказів про те, що він в період з 01 липня 2015 року по 07 листопада 2015 року, або раніше надавав позивачу документи про наявність у нього пільг щодо плати за житлово-комунальні послуги відповідно до статті 22 Закону України "Про міліцію" або надавав УПСЗН Бахмутської міської ради відомості щодо користування ним послугами, які надає КП "Бахмуг-Вода".

Враховуючи зазначене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин в межах строку позовної давності за період з 01 липня 2015 року по 31 травня 2018 року норм статті 22 Закону України "Про міліцію".

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права. Порушення судом першої інстанції норм процесуального права,які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення або призвели до неправильного вирішення справи, апеляційним судом не встановлено. Отже, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 без задоволення, а рішення суду - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, відсутні.

За подання апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 сплачено судовий збір у розмірі 2 643,00 грн. (а.с. 95, а.с. 98, а.с. 105, а.с. 107).

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 без задоволення, витрати по сплаті судового збору у зв`язку із переглядом справи судом апеляційної інстанції покладаються на відповідача ОСОБА_2 і йому не відшкодовуються.

Відомості про інші судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, сторонами не надані.

Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 травня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Ю.М. Мальований

О.С. Санікова