КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа № 752/3048/18 Головуючий у 1 інстанції: Колдіна О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 грудня 2019 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Судді-доповідача: Олійника В.І.,

суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В.,

при секретарі Бондаренко І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року у складі судді Колдіної О.О. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 27 лютого 2009 року судом ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 40% від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від 08.11.2007 року до повноліття ОСОБА_3 , а починаючи від 23.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 20% від усіх видів заробітку ОСОБА_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 до його повноліття.

Позивачка посилалася на те, що у відповідача від липня 2016 року значно покращився матеріальний стан у зв`язку зі зміною місця роботи, а також у зв`язку зі стягненням на його користь грошових коштів за рішенням суду, а отже він може сплачувати аліменти в більшому розмірі, а також надавати допомогу на старшу дитину, припинення сплати аліментів на яку відбулось в зв`язку з повноліттям, до 23 років.

У зв`язку з тим, що після сплати аліментів у відповідача залишаються кошти, які значно перевищують прожитковий мінімум, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до його повноліття та на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закінчення нею навчання в Київському національному університеті імені Тараса Шевченка від 23.09.2017 року, індексуючи розмір аліментів відповідно до законів України.

В подальшому, позивачка подала заяву про зміну розміру позовних вимог, відповідно до якої просила збільшити розмір аліментів, визначених рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 27.02.2009 року, стягнувши з ОСОБА_2 на її користь ( ОСОБА_1 ) аліменти в розмірі ј з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від 23.09.2017 року до його повноліття.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, відповідно до якого просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що аліменти на дітей визначені в частці від заробітку, а тому у разі збільшення доходів, збільшується безпосередньо сума коштів, які позивач отримує на утримання дітей. Позивачка користується своїм правом звернення до суду про стягнення додаткових витрат на утримання дітей, які відповідач сплачує. В обґрунтування своїх заперечень відповідач зазначав, що з моменту ухвалення рішення суду стан здоров`я дітей не змінився, у разі збільшення його доходів, зростає і розмір відрахувань в рахунок сплати аліментів, крім того, на його утриманні знаходиться мати похилого віку. Також відповідач просив врахувати, що за заявою позивачки в грудні 2017 року був виданий судовий наказ про стягнення аліментів в розмірі ј частини з усіх видів заробітку на утримання сина ОСОБА_6 , який був пред`явлений позивачем до виконання, незважаючи на існування рішення суду, і фактично відбувалося стягнення аліментів за двома виконавчими листами.

Також зазначав, що оскільки будь-які обставини, які були встановлені при ухваленні рішення суду про стягнення аліментів не змінилися, то необхідно відмовити у задоволенні позову, оскільки не має підстав для збільшення розміру аліментів.

Рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з викладених обставин в їх сукупності, розміру аліментів, які відраховуються з доходу відповідача на утримання неповнолітнього сина та їх збільшення в залежності від доходу ОСОБА_2 , а також наявності у відповідача інших утриманців та розмір його витрат.

Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону відповідає не в повній мірі.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Судом встановлено, що 27.02.2009 року Солом`янським районним судом міста Києва ухвалено рішення про стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 40% від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від 08.11.2007 року до повноліття ОСОБА_3 , а починаючи від 23.09.2017 року про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 20% від усіх видів заробітку ОСОБА_2 , але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 до його повноліття.

03 липня 2018 року Голосіївським районним судом міста Києва ухвалено рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, згідно з яким з відповідача стягнуто аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на час її навчання, починаючи від 24.09.2017 року у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно.

Зазначене рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 11.04.2019 року.

Крім того, 16.02.2017 року позивачка зверталася до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів і відповідно до рішення суду від 02.11.2017 року у задоволенні позову було відмовлено. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 05.12.2017 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 02.11.2017 року залишено без змін.

При розгляді справи про збільшення розміру аліментів було встановлено, що з відповідача стягуються аліменти на утримання дітей в середньому 6500 гривень, а також позивачка користується своїм правом на стягнення додаткових витрат на утримання дітей.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 СК при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

За ч. 1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

В пункті 23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Як на підставу для збільшення розміру аліментів при зверненні до суду позивач посилається на покращення матеріального стану відповідача, а саме, збільшення його доходів.

Дійсно, як встановлено судом і підтверджується Декларацією про доходи відповідача, довідками, виданими Управлінням справами Верховної Ради України № 9-1-12/1236, № 9-1-12/1188, розмір доходів відповідача збільшився з моменту ухвалення судом рішення про стягнення аліментів.

Проте, відповідно до відомостей про здійснені відрахування сума аліментів, яка стягується з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 також значно збільшилася в зв`язку зі збільшенням розміру доходів, так як аліменти визначені судом в частці від доходу.

Лише за основним місцем роботи - в Апараті Верховної Ради України з відповідача від жовтня 2018 року стягуються аліменти на утримання дітей в середньому в розмірі 13 000 грн.

Відповідно до наданих довідок про здійснені суми відрахування з доходів відповідача, з його доходів вираховуються аліменти в розмірі 20% на утримання неповнолітнього ОСОБА_6 , 20% на утримання повнолітньої доньки на час її навчання, а також вираховується 10% від доходу в рахунок заборгованості за аліментами.

Судом враховано, що на утриманні ОСОБА_2 перебуває мати - ОСОБА_7 , що підтверджується довідкою Китайгородської сільської ради Кам`янець-Подільського району Хмельницької області.

Судом зазначено, що матеріали справи не містять письмових доказів того, що витрати на забезпечення необхідного рівня життєдіяльності неповнолітнього ОСОБА_4 перевищують розмір аліментів, які позивачка отримує на його утримання.

Крім того, обов'язок по утриманню дітей є обов'язком обох батьків, і не може бути покладений лише на батька.

Саме з врахуванням викладених обставин в їх сукупності, зважаючи на розмір аліментів, які відраховуються з доходу відповідача на утримання неповнолітнього сина та їх збільшення в залежності від доходу ОСОБА_2 , а також беручи до уваги наявність у відповідача інших утриманців, розмір його витрат, суд не вбачав підстав для задоволення позову.

Проте, апелянт не погоджується, зокрема, з тим, що судом враховано перебування на утриманні відповідача його матері ОСОБА_7 , яка проживає одна і є пенсіонеркою, а син приїжджає з Києва до неї вести домашнє господарство та допомагає утримувати житловий будинок.

Відповідно до чинного законодавства підставами вважати, що мати відповідача знаходиться на його утриманні мало б бути рішення суду про стягнення аліментів на її утримання, але такого рішення не існує, або визнано сина « ОСОБА_8 ».

В ч.2 ст.1265 ЦК України законодавець дає визначення утриманцю, яким називає неповнолітню або непрацездатну особу, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів існування.

Відповідно до чинного законодавства встановлення факту перебування особи на утриманні має юридичне значення для одержання спадщини, призначення пенсії у разі втрати годувальника, або відшкодування шкоди, якщо надана допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування тощо.

Як стверджує апелянт, мати відповідача немає тяжкого захворювання, не є інвалідом або немічною, а отримує пенсію, має два земельних паї (з яких отримує дохід), веде домашнє господарство, а також має ще одного працездатного сина ОСОБА_9 , який за її твердженням також постійно приїжджає та допомагає матері. Тобто, відповідно до законодавства обов`язок щодо утримання матері покладається не лише на відповідача, а й брата (ст.205 СКУ).

Додатковим доказом того, що мати відповідача не перебуває на утриманні є електронні декларації ОСОБА_2 про доходи за 2016, 2017, 2018 роки, в яких він особисто в п.2.2 декларацій не вказує, що мати знаходиться на його утриманні.

Під час судового розгляду факт утримання відповідачем матері взагалі не розглядався суддею, і в матеріалах справи відсутні докази такого утримання, не з`ясовано також розмір матеріальної допомоги, яку надає відповідач та майновий стан останнього, який дозволяє зробити висновок про можливість стягнення з нього аліментів на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу).

Відповідно до ст.141 СК визначена рівність прав та обов`язків батьків відносно дитини. Згідно з вимогами ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини.

Отже, матеріали справи дозволяють зробити висновок, що відповідач може сплачувати аліменти у більшому розмірі, а саме 25% на неповнолітнього сина, ніж 20%.

Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів розміром 1/4 від усіх видів заробітку (доходу) є необхідним і достатнім для забезпечення належного утримання неповнолітнього сина позивачки.

Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від 14.02.2018 року до його повноліття.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.207, 260, 261, 263, 373, 374 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 червня 2019 року скасувати та постановити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) аліменти у розмірі ј від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на утримання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи від 14.02.2018 року до його повноліття.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач:

Судді: