Справа № 345/1520/17
Провадження № 22-ц/4808/1150/19
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Василишин
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Василишин Л.В.,

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Капущак С.В.

за участю: представника відповідача адвоката Бойко Р.Б.,

представник апелянта ОСОБА_1 .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року та на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року у складі судді Якимів Р.В., у справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

У квітні 2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги позивач обгрунтовував тим, що 22.06.2007 року між АТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №29/07-345з, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 38 000,0 швейцарських франків, з відсотковою ставкою 10% річних та кінцевим терміном повернення до 21.06.2022 року.

Позичальник належним чином не виконував кредитні зобов`язання, у зв`язку з чим станом на 26.01.2017 року за кредитним договором утворилась заборгованість, а саме: 33 988,72 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 4442,51 швейцарських франків - заборгованість за відсотками. Всього разом - 38 431,23 швейцарських франків, які позивач просив стягнути з відповідача.

12.10.2018 року позивач АТ «Укрсоцбанк» подав заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог (а.с.96-100). У заяві позивач зазначив, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року, яке набрало законної сили, розірвано договір кредиту №29/07-345з від 22.06.2007 року.

Зважаючи на ту обставину, що належним чином засвідчена копія рішення суду була долучена до матеріалів справи безпосередньо перед судовим засіданням, позивач просив суд про поновлення строку для пред`явлення даної заяви, оскільки для уточнення позовних вимог потрібно було виготовити новий розрахунок заборгованості.

Також заявник вказав, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року по справі №2-105/10 за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №29/07-345з від 22.06.2007 року в розмірі 321 915,73 грн. звернуто стягнення на предмет застави - домоволодіння, загальною площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач, посилаючись на матеріали справи, зазначив, що станом на дату пред`явлення позову, рішення суду не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, що свідчить про наявність порушення прав позивача.

З наведених підстав позивач вважає, що невиконання ОСОБА_2 рішення суду є підставою для застосування ч.2 ст.625 ЦК України та стягнення на користь позивача суми боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних.

Згідно розрахунку заборгованості станом на 30.09.2018 року, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов кредитного договору та рішення суду, в останнього виникла заборгованість з розмірі 349 278,72 грн., з яких: 45 712,20 грн - заборгованість зі сплати 3% річних за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року, 303 566,52 грн - заборгованість зі сплати інфляційних втрат за такий же період.

Враховуючи наведене, АТ «Укрсоцбанк» просив суд: поновити строк для подачі заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог; стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість з розмірі 349 278,72 грн., з яких: 45 712,20 грн - заборгованість зі сплати 3% річних за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року, 303 566,52 грн - заборгованість зі сплати інфляційних втрат за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 5607,54 грн.

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 07.12.2018 року у прийнятті заяви АТ «Укрсоцбанк» про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог відмовлено (а.с.107-108).

Рішенням Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року в задоволенні позову АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу суду від 07.12.2018 року та на рішення суду подало апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

В частині оскарження ухвали суду апелянт зазначив, що звертаючись до суду із позовом, позивач визначив заборгованість за кредитним договором в розмірі 38 431,23 швейцарських франків, що включало заборгованість за кредитом та заборгованість за відсотками.

В подальшому, представник відповідача долучив копію рішення Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року по справі №2-105/2010, за позовом АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , яким в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту №29/07-345з від 22.06.2007 року в розмірі 321 915,73 грн. звернено стягнення на предмет застави - домоволодіння, загальною площею 53,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Рішенням суду також розірвано договір кредиту №29/07345з від 22.06.2007 року.

Однак, долучена копія рішення суду містила відмітку про ненабрання ним законної сили.

У судовому засіданні від 23.08.2018 року представник відповідача надав засвідчену копію рішення суду від 09.03.2010 року з відміткою про набрання ним законної сили.

З огляду на цю обставину, позивач змушений був уточнити позовні вимоги вже на стадії розгляду справи по суті, у зв`язку з чим, 12.10.2018 року позивач подав заяву про поновлення строку для подачі заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, у якій просив стягнути з відповідача 349 278,72 грн, з яких: 45 712,20 грн - заборгованість зі сплати 3% річних та 303 566,52 грн - заборгованість зі сплати інфляційних за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року.

В обгрунтування такої заяви позивач вказав, що станом на дату пред`явлення позову рішення суду від 2010 року не виконано, заборгованість за кредитним договором не погашена, що свідчить про наявність порушення прав позивача відповідачем і є підставою для застосування ч.2 ст.625 ЦК України.

Однак, ухвалою суду від 07.12.2018 року у прийнятті вищевказаної заяви відмовлено.

Апелянт не погоджується з висновком суду про те, що у заяві позивач одночасно змінив предмет і підставу позову. Те, що у позовній заяві зазначена сума заборгованості в іноземній валюті, а у заяві про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог сума позовних вимог виражена в національній валюті, на погляд апелянта, не є зміною предмета позову, оскільки перше і друге є об`єктом грошових правовідносин, а відтак і об`єктом грошових вимог.

Щодо підстав для скасування рішення суду від 19.06.2019 року апелянт вказав, що воно обгрунтоване судом застосуванням строку позовної давності.

При цьому в силу того, що судом було відмовлено у прийнятті заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.625 ЦК України.

Апелянт не погоджується з таким висновоком та посилається на правовий висновок Верховного суду України від 26.04.2017 року №3-1522гс16, де суд вказав, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних витрат і 3% річних, у зв`язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу - помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст.266 ЦК України.

Із позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся 04.05.2017 року, отже суми заборгованості, розраховані за період з 03.05.2014 року є такими, що заявлені в межах загального строку позовної давності.

Апелянт вказав, що до апеляційної скарги долучено розрахунок заборгованості, сформований із врахуванням строку позовної давності, згідно якого заборгованість по сплаті 3% річних та інфляційних нарахувань станом на 30.08.2018 року становить 310 568,33 грн., з яких: 42 412,54 грн - заборгованість зі сплати 3% річних за період з 03.05.2014 року по 30.08.2018 року та 268 155,79 грн. - заборгованість зі сплати інфляційних втрат за період з 01.06.2014 року по 30.08.2018 року.

Відтак апелянт вважає, що оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні позову в стягненні заборгованості за останні три роки до пред`явлення позову до суду та за період з дати пред`явлення позову до суду по 30.08.2018 року, у зв`язку з пропуском строку позовної давності є незаконним.

З наведених підстав апелянт просив:

- скасувати ухвалу Калуського міськрайонного суду від 07.12.2018 року про відмову у прийнятті заяви АТ «Укрсоцбанк» про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог;

- скасувати рішення Калуського міськрайонного суду від 19.06.2019 року про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості за період з 03.05.2014 року по 30.08.2018 рік в сумі 310 568,33 грн;

- ухвалити нове рішення, яким позов АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за період з 03.05.2014 року по 30.08.2018 року в сумі 310 568,33 грн.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 03.10.2019 року відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 252 ЦПК України провадження у цивільній справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року та на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року було зупинено до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду в касаційному порядку судового рішення у цивільній справі № 127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у цивільній справі № 127/15672/16-ц, провадження №14-254цс19 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал банк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про стягнення коштів, касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал банк», подану представником Нижником Дмитром Петровичем задоволено частково. Судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасовано в частині, в цій частині справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85743708).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 02.12.2019 року апеляційне провадження у справі за позовом АТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою АТ «Укрсоцбанк» на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року та на рішення Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року - поновлено.

У засіданні апеляційного суду представник банку скаргу підтримав в повному обсязі, просив її задоволити.

Представник відповідача скаргу не визнав, просив відмовити в її задоволенні.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку в частині оскарження ухвали Калуського міськрайонного суду від 07.12.2018 року, якою судом відмовлено у прийнятті заяви АТ «Укрсоцбанк» про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог (а.с.107-108), колегія суддів виходить з наступного.

Ухвала суду мотивована тим, що в порушення вимог ч.3 ст.49 ЦПК України позивач подав заяву після закінчення підготовчого провадження, а обставини на які посилається позивач в обгрунтування пропуску строку не є поважними. Крім того, позивач просив одночасно змінити підставу і предмет позову, що суперечить положенням ч.2 ст.49 ЦПК України.

Однак такий висновок суперечить матеріалам справи та фактичним обставинам.

Встановлено, що 29.04.2017 року АТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, яка утворилась за кредитним договором № 29/07-345з від 22.06.2007 станом на 26.01.2017 року у розмірі 38 431,23 швейцарських франків, з яких: 33 988,72 швейцарських франків - заборгованість за кредитом; 4442,51 швейцарських франків - заборгованість за відсотками.

Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 20.07.2017 року позов АТ «Укрсоцбанк» задоволено повністю (а.с.59-60).

04.06.2018 року представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення Калуського міськрайонного суду від 20.07.2017 року (а.с.75).

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 12.06.2017 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_7 задоволено. Заочне рішення Калуського міськрайонного суду від 20.07.2017 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження на 23.08.2018 року (а.с.82-83).

Таким чином, судом було визначено процесуальний порядок розгляду спору за правилами загального позовного провадження.

Відповідно до Розділу ІІІ ЦПК України «Позовне провадження» однією із стадій такого провадження є підготовче провадження (Глава 3 Розділу ІІІ ЦПК України).

Статтею 189 ЦПК України визначено завдання та строк підготовчого провадження.

Так завданнями підготовчого провадження є:

1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу;

2) з`ясування заперечень проти позовних вимог;

3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів;

4) вирішення відводів;

5) визначення порядку розгляду справи;

6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Підготовче провадження починається відкриттям провадження у справі і закінчується закриттям підготовчого засідання.

Підготовче провадження має бути проведене протягом шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках для належної підготовки справи для розгляду по суті цей строк може бути продовжений не більше ніж на тридцять днів за клопотанням однієї із сторін або з ініціативи суду.

Як зазначалось вище, справу призначено судом до розгляду за правилами загального позовного провадження на 23.08.2018 року.

Із протоколу судового засідання від 23.08.2018 року вбачається, що присутніми були представник позивача - ОСОБА_1 та представник відповідача - ОСОБА_7 (а.с.93-94).

12.10.2018 року позивач АТ «Укрсоцбанк» подав заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог, у якій просив суд поновити строк для подачі заяви про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог; стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Укрсоцбанк» заборгованість з розмірі 349 278,72 грн., з яких: 45 712,20 грн - заборгованість зі сплати 3% річних за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року, 303 566,52 грн - заборгованість зі сплати інфляційних втрат за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року; стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 5607,54 грн. (а.с.96-100).

За даними звукозапису судового засідання від 23.08.2018 року (диск №5130 19 МА 13318) встановлено, що у даному судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_7 долучив до матеріалів справи копію рішення Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року по справі №2-105/2010.

Крім того, у першому судовому засіданні суд відразу перейшов до розгляду справи по суті, фактично оминувши стадію підготовчого провадження, як того вимагає ст.197 ЦПК України, обмеживши тим самим позивачеві строк на подання заяви про уточнення позовних вимог.

Тому висновок суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку на подання вищевказаної заяви є необгрунтованим. Таке підготовче засідання судом не призначалося і ним самим обмежено позивача в реалізації процесуального права. Щодо суті заяви, то суд вважає, що заява відповідача не містила одночасної зміни підстав та предмету, оскільки предмет позову - стягнення грошової заборгованості позивачем не змінено.

Враховуючи наведене, апеляційний суд переглядає спір по суті в межах позовних вимог позивача в редакції заяви про зміну підстав позову та зменшення позовних вимог від 12.10.2018 року (а.с.96) та в межах доводів апеляційної скарги.

Матеріалами справи встановлено, що 22.06.2007 року між АКБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 38 000,0 швейцарських франків з відсотковою ставкою 10% річних та кінцевим терміном повернення до 21.06.2022 року (а.с.4-6).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2010 по справі № 2-105/2010 задоволено позов АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно.

В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 29/07-345з від 22.06.2007 в розмірі 321 915,73 гривень (заборгованість за період з 21.08.2007 року по 13.10.2009 року) звернено стягнення на предмет застави: домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 .

Крім того, рішенням суду розірвано договір кредиту № 29/07-345з, укладений між АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 22.06.2007. Вказане рішення набрало законної сили 20.03.2010. (а.с. 91-92).

28.04.2017 року АКБ «Укрсиббанк» на адресу ОСОБА_2 надіслано вимогу про усунення порушень, у якій банк зазначив, що у зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 26.01.2017 року утворилась заборгованість у розмірі 46 579,98 доларів США, з яких: 33988,72 долара США - за кредитом; 4442,51 долар США - по відсотках, 6591,39 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 1557,36 доларів США - пеня за несвоєчасне повернення відсотків.

У зв`язку з наведеним, боржнику запропоновано у строк до 30 днів з дати відправлення цієї вимоги, але не пізніше 3-х днів з моменту отримання цієї вимоги, сплатити заборгованість (а.с.10).

29.04.2017 року АКБ «Укрсиббанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , в якому просив суд стягнути з відповідача на користь банку заборгованість у розмірі 38 431,23 швейцарські франки, з яких: 33 988,72 швейцарських франки - заборгованість за кредитом; 4442,51 швейцарські франки - заборгованість за відсотками.

12.10.2018 року позивач АКБ «Укрсиббанк» подав заяву про зміну підстав позову та зменшення розміру позовних вимог (а.с.96), в якій просив суд поновити АТ «Укрсиббанк» строк для подачі заяви, ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь банку 349 278,72 грн, з яких: 45 712,20 грн - заборгованість зі сплати 3% річних та 303 566,52 грн - заборгованість зі сплати інфляційних за період з 31.01.2014 року по 30.09.2018 року.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 09.03.2010 року позов АКБ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно задоволено. В рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 29/07-345з від 22.06.2007 в розмірі 321 915,73 гривень звернуто стягнення на предмет застави, а також розірвано договір кредиту № 29/07-345з від 22.06.2007 року. Вказане рішення набрало законної сили 20.03.2010.

При цьому суд виходив з того, що внаслідок розірвання договору кредиту було змінено строк повернення коштів та відповідно початок перебігу строку позовної давності для вимог кредитора про стягнення заборгованості за ним, який обчислюється з наступного дня після дня набрання рішенням суду законної сили, тобто з 21.03 2010 року. Оскільки позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості 04.05.2017, тобто пропустивши визначений ст. 257 ЦК України строк позовної давності, представник відповідач надав суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строків позовної давності, а поважних причин пропуску строків позовної давності позивачем суду не наведено та судом не встановлено, то суд застосував позовну давність до спірних правовідносин сторін.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові від 28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 («Позика») глави 71 («Позика. Кредит. Банківський вклад»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього кодексу.

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Враховуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду вважає, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

В спірному випадку, як вбачається з рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2010 по справі № 2-105/2010 АТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із достроковою вимогою про стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення стягнення на заставне майно і судом в рахунок погашення заборгованості за договором кредиту № 29/07-345з від 22.06.2007 в розмірі 321 915,73 гривень (заборгованість за період з 21.08.2007 року по 13.10.2009 року) звернено стягнення на предмет застави: домоволодіння, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 та належить на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 Рішення набрало законної сили 20.03.2010 року.

Наведені обставини в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доказуванню не підлягають.

У матеріалах справи відсутні докази погашення відповідачем вищевказаної заборгованості. Така обставина не спростована сторонами і при перегляді справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи правовий висновок Великої Палати Верховного Суду від28.03.2018 року (справа № 444/9519/12, провадження № 14-10 цс 18), банк втратив право нараховувати відсотки на суму заборгованості на умовах кредитного договору, проте його інтереси забезпечуються гарантіями, встановленими частиною 2 ст.625 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Факт розірвання договору кредиту № 29/07-345з від 22.06.2007 рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 09.03.2010 року не має правових наслідків в частині відповідальності ОСОБА_2 за ч.2 ст.625 ЦК України, оскільки як зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа № 548/981/15-ц, провадження № 14-182цс18) розірвання кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, але не впливає на факти укладення та дії цього договору включно до моменту його розірвання. Тому з моменту розірвання кредитного договору у позичальника залишається обов`язок повернути позивачеві заборгованість, нараховану за цим договором станом на день його розірвання, а кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені кредитним договором проценти та неустойку за період після розірвання цього договору. Права й інтереси кредитодавця у правовідносинах з позичальником після розірвання кредитного договору забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (п.56).

Щодо пропуску строку позовної давності апеляційний суд звертає увагу на наступне.

У постанові від 08 листопада 2019 року (справа № 127/15672/16-ц, провадження № 14-254цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що за змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі статті 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим.

Таким чином, Велика Палата Верховного Суду вважає, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У даній справі №345/1520/17 банк звернувся до суду із позовом 29.04.2017 року.

19.06.2019 року відповідач ОСОБА_2 подав заяву про застосування строку позовної давності (а.с.150).

За правилами ч.ч.2,3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З огляду на встановлені обставини справи, а також правові висновки Верховного Суду, апеляційний суд приходить до переконання про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційні втрати на суму заборгованості 321 915,73 грн. згідно ч.2 ст.625 ЦК України в межах трьох річного строку позовної давності з часу звернення банку до суду із позовом, а саме за період з 01.05.2014 року по 30.04.2017 року, виходячи з розрахунку, наданого банком 12.10.2018 року (а.с.99-100), а саме: 29 401 грн. 74 коп - 3% річних та 240 149 грн.13 коп. інфляційних втрат. Всього разом 269 550 грн. 87 коп.

В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити за спливом позовної давності.

Постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права рішення, що призвело до неправильного вирішення справи, не може залишатися в силі і підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Питання розподілу судового збору суд вирішує за правилами ст.141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 374, 376,381-384 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», задоволити частково.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 07 грудня 2018 року скасувати.

Рішення Калуського міськрайонного суду від 19 червня 2019 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов АТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ « Альфа-Банк», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №29/07-345з від 22.06.2007 року - задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь АТ « Альфа-Банк» (правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» ) (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100) заборгованість за кредитним договором №29/07-345з від 22.06.2007 року у розмірі 269 550 грн. 87 коп. (двісті шістдесять дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесять гривень вісімдесять сім копійок), з яких: 29 401 грн. 74 коп (двадцять дев`ять тисяч чотириста одна гривня сімдесять чорити копійки) - 3% річних; 240 149 грн.13 коп. (двісті сорок тисяч сто сорок дев`ять гривень тринадцять копійок) - інфляційні втрати.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь АТ « Альфа-Банк» (правонаступника Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100) 2693,56 грн. (дві тисячі шістсот дев`яносто дві гривні п`ятдесять шість копійок) судового збору, у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також 4040,42 грн. (чотири тисячі сорок гривень сорок дві копійки) судового збору, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Зобов`язати Управління Державної казначейської служби України в м.Івано-Франківську повернути АТ «Альфа-Банк» (правонаступнику Акціонерного товариства «Укрсоцбанк») (, місцезнаходження: м.Київ, вул. Велика Васильківська, 100) сплачений судовий збір в розмірі 566,38 грн. (п`ятсот шістдесять шість гривень тридцять вісім копійок) згідно з платіжним дорученням №6483 від 30 липня 2019 року за подання апеляційної скарги, що внесені на розрахунковий рахунок 0009, отримувач коштів - УДКСУ в м.Івано-Франківську, ЄДРПОУ - 37952250, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код банку (МФО) - 899 998.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач: Василишин Л.В.

Судді: Максюта І.О.

Матківський Р.Й.