Провадження №: 6/752/1265/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2019 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и в:

25.11.2019 року приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Лисенко С.О. звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України гр. ОСОБА_1 до виконання останнім своїх зобов`язань за рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/21976/18-ц від 13.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 105 000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 36 424,73 грн., 3% річних у розмірі 8 725,00 грн., судових витрат - 1 501,50 грн., обґрунтоване ухиленням ОСОБА_1 від виконання останнього, а також безрезультатністю вжитих заходів виконавчого провадження.

Приватний виконавець для розгляду подання не з`явився.

Суд, розглянувши подання, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що вказане подання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів подання, на виконанні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка С.О. перебуває виконавчий лист Печерського районного суду м. Києва № 757/21976/18-ц від 27.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 105 000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 36 424,73 грн., 3% річних у розмірі 8 725,00 грн., судових витрат - 1 501,50 грн.

25.03.2019 року приватним виконавцем на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 58715336, котрою боржника було зобов`язано подати приватному виконавцю декларацію про доходи та майно.

Дана постанова була направлена сторонам, зокрема, боржнику, до відома на фактичну адресу проживання, зазначену у виконавчому листі: АДРЕСА_1 .

В ході виконавчого провадження приватним виконавцем 25.03.2019 року винесено постанову про арешт майна боржника, відповідні записи внесено до державного реєстру речових прав та Державний реєстр обтяжень рухомого майна.

Згідно даних адресного бюро боржник зареєстрований в АДРЕСА_1 .

Відповідно до відповідей Держгеокадастру Київської області, Держспоживслужби та Регіонального сервісного центру за боржником земельних ділянок, сільськогосподарської техніки та автотранспортних засобів не зареєстровано.

Згідно даних пенсійного фонду України боржник пенсію не отримує, не працює за трудовими та цивільно-правовими договорами.

24.04.2019 року, 13.05.2019 року, 04.06.2019 року та 25.09.2019 року боржнику приватним виконавцем направлено листи з вимогою з`явитись до виконавця та надати пояснення щодо виконання судового рішення, проте, боржник не з`явився, пояснень не надав, про причини неявки не повідомив.

08.07.2019 року, 04.10.2019 року та 15.11.2019 року приватним виконавцем здійснено вихід за адресою: АДРЕСА_1 , але провести виконавчі дії не виявилось можливим, оскільки двері квартири ніхто не відкрив, про що складено відповідні акти.

26.03.2019 року приватним виконавцем на підставі ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено її до виконання до установ банків та до відома сторонам виконавчого провадження.

Приватним виконавцем виставлено платіжні вимоги та примусово списано з рахунку боржника 1 500,00 грн.

На адресу боржника приватним виконавцем неодноразово скеровано вимоги та виклики останнього, проте, з боку останнього вони проігноровані без зазначення причин.

Натомість, боржник документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_1 , виданий 01.02.2016 року органом видачі 8036, і неодноразово перетинав кордон України.

Тому, враховуючи залишок боргу в розмірі 151 651,23 грн., останній є достатньою причиною для виникнення бажання у боржника залишити територію країни.

Отже, станом на момент написання подання боржником рішення суду в повному обсязі не виконано, борг не сплачено, декларація про доходи та майно боржника фізичної особи боржником не надано.

Боржник проігнорував законні вимоги приватного виконавця, жодної інформації про майно на яке можливо звернути стягнення відповідно до вимог Закону для виконання виконавчого документа та пояснень про причини невиконання рішення суду боржник не надав.

Матеріали виконавчого провадження містять достатні докази обізнаності боржника, щодо відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання усіма органами державної влади, органам місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

У своєму Рішенні від 30.06.2009 року № 16-рп/2009 Конституційний Суд України зазначив, що відповідно до положень Конституції України, судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України; обов`язковість рішень суду є однією із основних засад судочинства, яка гарантує ефективне здійснення правосуддя. Конституційний Суд України вважає, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної силі утверджує авторитет держави як правової.

Європейський Суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Іммобільяре Саффі проти Італії» наголошував, що право на звернення до суду, гарантовані статтею 6 Конвенції, також передбачає практичне виконання остаточних, обов`язкових для виконання судових рішень, які в державах, що поважають принцип верховенства права, не можуть залишатися невиконаними і нести шкоду стороні у провадженні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, виконання судових рішень розглядається як невід`ємна частина судового розгляду в розумінні статті 6 Конвенції невиконання судових рішень негативно впливає на авторитет судової влади, оскільки в цьому разі не досягається кінцева мета правосуддя. Це призводить до ситуації, несумісної з принципом верховенства права.

Відповідно до п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частинами 1-4 ст. 441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена судом за місцем виконання відповідного рішення за поданням державного або приватного виконавця. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Згідно п. 8 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Факт невиконання судового рішення не є підставою для постановлення ухвали про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, для застосування вказаного заходу державному виконавцю необхідно довести наявність умисних дій боржника, спрямованих на ухилення від виконання судового рішення.

Відповідно до роз`яснень Верховного суду України від 01.02.2013 року, викладених у судовій практиці щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов`язань, а за ухилення від їх виконання.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об`єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Поняття «ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України «ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)» означає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

З матеріалів справи вбачається факт ухилення боржником ОСОБА_1 від виконання власних боргових зобов`язань у виконавчому провадженні з примусового виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва Печерського районного суду м. Києва № 757/21976/18-ц від 27.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 105 000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 36 424,73 грн., 3% річних у розмірі 8 725,00 грн., судових витрат - 1 501,50 грн.

Оскільки боржник ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї судовим рішенням, про що об`єктивно свідчать наявні матеріали подання, суд вважає, що останнє підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 441 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

подання приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лисенка Сергія Олексійовича про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задовольнити.

Встановити тимчасове обмеження ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа на строк до виконання зобов`язань за рішенням Печерського районного суду м. Києва № 757/21976/18-ц від 13.09.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 105 000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 36 424,73 грн., 3% річних у розмірі 8 725,00 грн., судових витрат - 1 501,50 грн., що виконується у виконавчому провадженні № 58715336 щодо примусового виконання виконавчого листа Печерського районного суду м. Києва Печерського районного суду м. Києва № 757/21976/18-ц від 27.12.2018 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів за договором позики у розмірі 105 000,00 грн., індексу інфляції у розмірі 36 424,73 грн., 3% річних у розмірі 8 725,00 грн., судових витрат - 1 501,50 грн., основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, до моменту виконання ним своїх зобов`язань.

Виконання ухвали покласти на Адміністрацію Державної прикордонної служби України.

Апеляційну скаргу на ухвалу може бути подана протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання копії цієї ухвали до Київського апеляційного суду.

Суддя В.С. Хоменко