Ухвала

16 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 487/9311/15-ц

провадження № 61-19279ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Фаловської І. М. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до

ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 2003 року ОСОБА_2 є власницею 26/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 28 грудня 2015 року: ОСОБА_1 належить 24/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 17 серпня 2004 року, договору дарування від 22 червня

2011 року, ухвали Заводського районного суду міста Миколаєва

від 06 квітня 2012 року; ОСОБА_5 на підставі договору дарування

від 20 лютого 2001 року належить 28/100 частин вказаного будинку; ОСОБА_4 - 13/100 частин на підставі свідоцтва про право власності від 11 лютого 2003 року.

ОСОБА_6 належало 9/100 частин вказаного будинку, які на теперішний час на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 вересня 2018 року успадкував ОСОБА_3 .

На підставі рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради

від 17 лютого 1956 року № 305 за землекористувачами на АДРЕСА_1 було зареєстровано земельну ділянку площею 1 374 кв. м, яка перебуває у спільному користуванні всіх співвласників вказаного житлового будинку.

Співвласники житлового будинку користуються земельною ділянкою на підставі статті 103 ЗК України. Рішення про передачу у власність земельної ділянки за вказаною адресою не приймалось.

Посилаючись на те, що досягти згоди щодо порядку користування вказаною земельною ділянкою співвласники житлового будинку не можуть, ОСОБА_2 , уточнивши позовні вимоги, просила суд визначити порядок користування земельною ділянкою площею 1 374 кв. м між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 .

Рішенням Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 червня

2019 року (у складі судді Щербини С. В.) позов ОСОБА_2 задоволено.

Визначено порядок користування земельною ділянкою, яка розташована на АДРЕСА_1 варіантом № 1 висновку судової земельно-технічної експертизи від 24 травня 2018 року №125-069/2 за порядком землекористування, який склався між співвласниками, з урахуванням земельної ділянки, яка знаходиться в загальному користуванні площею 163,67 кв. м, виділено:

ОСОБА_2 - земельну ділянку площею 195,45 кв. м. (що більше від ідеальної частки 149,71 кв. м на 45,74 кв. м), у тому числі під будовами - 104,7 кв. м, під землею - 72,86 кв. м (177,56 кв. м);

ОСОБА_1 - земельну ділянку площею 271,95 кв. м (що менше від ідеальної частки 408,3 кв. м на 136,35 кв. м), у тому числі під будовами - 130,93 кв. м, під землею - 92,22 кв. м (223,15 кв. м);

ОСОБА_3 - земельну ділянку площею 335,66 кв. м (що більше від ідеальної частки 299,42 грн на 36,24 кв. м), у тому числі під будовами - 82,74 кв. м, під землею - 217,13 кв. м (299,87 кв. м), загальна земельна ділянка з ОСОБА_4 - 3,64 кв. м;

ОСОБА_4 - земельну ділянку площею 260,42 кв. м (що більше від ідеальної частки 217,86 кв. м на 42,66 кв. м, у тому числі під будовами - 75,97 кв. м, під землею - 158,42 кв. м (260,42 кв. м), загальна земельна ділянка з ОСОБА_7 - 3,64 кв. м;

ОСОБА_5 - земельну ділянку площею 297,52 кв. м (що більше від ідеальної частки 285,81 кв. м на 11,71 кв. м), у тому числі під будовами - 117,96 кв. м, під землею - 145,40 кв. м (263,36 кв. м).

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року

(у складі колегії суддів: Крамаренко Т. В., Бондаренко Т. З.,

Серебрякової Т. В.) рішення Заводського районного суду міста Миколаєва від 26 червня 2019 року залишено без змін.

23 жовтня 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 18 вересня 2019 року, в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;

2) справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій даній справі визначення порядку користування земельною ділянкою.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах:

1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Як вбачається з резолютивної частини постанови Миколаївського апеляційного суду від 18 вересня 2019 року, постанова суду апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та випадках, передбачених статтею 389 ЦПК.

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином

(рішення у справі «Зубац проти Хорватії» від 05 квітня 2018 року).

Отже, зазначена справа є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, тому підстав для відкриття провадження у вказаній справі на підставі частини третьої статті 389 ЦПК України не вбачається.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

У касаційній скарзі відсутні обґрунтовані підстави для відкриття касаційного провадження у малозначній справі.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України

суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Леваж Престасьон Сервіс проти Франції» від 23 жовтня 1996 року; «Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії» від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Миколаївського апеляційного суду

від 18 вересня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя І. М. Фаловська