РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2019 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

під головуванням судді Єршової Л.С.,

за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Білозір Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , звернулася до суду з позовом до Одеської міської ради, , місцезнаходження: 65004, м.Одеса, пл. Думська, 1, та просила суд встановити факт, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу з серпня 2008 року до часу смерті ОСОБА_4 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати ОСОБА_3 , спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2 , яка складається з двох житлових кімнат площею 13,6 кв.м. та 19,3 кв.м., житловою площею 32,9 кв.м., кухні площею 7,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., туалету площею 1,5 кв.м., коридору площею 8,3 кв.м., балкону площею 0,6 кв.м., загальною площею 53,4 кв.м., в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з серпня 2008 р. позивач стала проживати разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі, яка на праві власності належала ОСОБА_4 , вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, планували витрати, мали спільний бюджет, придбавали необхідні побутові речі та техніку.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , позивач займалась організацією його поховання.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді квартири під номером АДРЕСА_3 .

При зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті ОСОБА_4 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки нею не надано підтвердження спільного проживання разом із спадкодавцем більше п`яти років та роз`яснено її право вирішити це питання у судовому порядку.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01 жовтня 2018 року (головуючий суддя Загороднюк В.І.) провадження по справі № 522/24290/17 за зазначеним позовом ОСОБА_3 булозупинено до закінчення розгляду апеляційним судом Одеської області апеляційної скарги Одеської міської ради на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 16.05.2018 року по справі № 522/24541/17 про залишення без розгляду позову Одеської міської ради до ОСОБА_3 про визнання спадщини відумерлою.

У зв`язку із звільненням з посади судді ОСОБА_5 , за допомогою системи автоматизованого документообігу суду визначено, що розгляд цієї справи здійснюватиме суддя Приморського районного суду м. Одеси Єршова Л.С. (протокол повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.02.2019 року).

Ухвалою від 19 серпня 2019 року суддею Єршовою Л.С. справу прийнято до розгляду та відновлено провадження по зазначеній справі.

У судовому засіданні 10.10.2019 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Позивач та його представник у судовому засіданні просили суд позов задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ньому.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необгрунтованість.

Також представником відповідача до суду надавався відзив в якому він заперечував проти задоволення позову, посилаючись на необгрунтованість та недоведеність належними та допустимими доказами вимог ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення сторін та показання свідків, що з`явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданим Центральним відділом ЗАГС м. Одеси, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , про що Центральним відділом ЗАГС м. Одеси здійснено актовий запис № 544 від 28 серпня 1974 р. Після розірвання шлюбу дружині присвоєно дошлюбне прізвище ОСОБА_4 .

З листа Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 04.04.2017 р. № 1147/08.1-27 вбачається, що за результатами проведеної перевірки за період з 01.08.2008 року по 04.04.2017 року за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян по відділам державної реєстрації актів цивільного стану територіальних управлінь юстиції м. Одеси та Одеської області не виявлено актового запису про державну реєстрацію шлюбу відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судом також досліджені: повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, складений Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 02.09.1978 року на гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_3 , та копію актового запису про шлюб зазначених громадян № 699 від 02.09.1978 року, копія актового запису про шлюб№768 від 10.11.1990 року та повний витяг з ДРАЦСГ про шлюб, складений Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_9 ; копію актового запису про шлюб №675 від 25.08.1978 р. та повний витяг з ДРАЦСГ про шлюб, складений Третім Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Відповідно до вказаних витягів з Державного реєстру вбачається, що шлюб ОСОБА_4 з ОСОБА_10 був укладений 25.08.1978 року, актовий запис №675, та розірваний 26.04.1988 року, актовий запис № 236. Шлюб ОСОБА_4 зі ОСОБА_9 був укладений 10.11.1990 року, актовий запис № 786, та розірваний 18.08.1998 року, актовий запис №270.

Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого Центральним відділом ЗАГС м. Одеси, ОСОБА_3 уклала шлюб з ОСОБА_8 , про що Центральним відділом ЗАГС м. Одеси здійснено актовий запис №699 від 02 вересня 1978 р. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 змінила прізвище на « ОСОБА_3 ». Зазначене підтверджується також записом акта про укладення шлюбу і відповідним витягом з Державного реєстру.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 , виданим Жовтневим відділом ЗАГС м. Одеси, підтверджується, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що Жовтневим відділом ЗАГС м. Одеси здійснено актовий запис №329 від 10.01.1991 року.

Таким чином, ні ОСОБА_4 , ні ОСОБА_3 в період з 19.08.1998 року по 24.10.2016 року не перебували в інших зареєстрованих шлюбних відносинах.

Як стверджує ОСОБА_3 з серпня 2008 р. вона стала проживати разом з ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу за адресою: АДРЕСА_2 , в квартирі, яка на праві власності належала ОСОБА_4 , вони вели спільне господарство, піклувались один про одного, планували витрати, мали спільний бюджет, придбавали необхідні побутові речі та техніку. На підтвердження цього ОСОБА_3 надала до суду відповідні квитанції та чеки.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 70 років, про що Одеським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області 25.10.2016 року зроблено відповідний актовий запис за №10800.

Як вбачається з договору доручення від 26.10.2016 року, довідки на одержання та поховання праху № 3089 від 26.10.2016 р., квитанції № 579 від 26.10.2016 року за оплату ритуальних послуг, квитанції за оплату кремації, договору про організацію та проведення поховання № 019583, договору замовлення від 26.10.2916 р., рахунку-фактури від 26.10.2016 року, організацією поховання ОСОБА_4 займалась ОСОБА_3 , нею ж оплачено і всі послуги з його поховання.

Судом допитана свідок ОСОБА_13 , яка пояснила, що знайома була зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ще з їх дитинства, оскільки дружила з ОСОБА_14 - матір`ю померлого ОСОБА_4 . Як повідомлиа свідок ОСОБА_13 , ОСОБА_15 дуже любила ОСОБА_16 , сумувала, коли син розлучився з нею. Після смерті матері ОСОБА_17 знайшов свою подругу дитинства та колишню дружину - ОСОБА_3 , у 2007-2008 році ОСОБА_4 майже не вставав з ліжка, оскільки зламав ногу, ОСОБА_3 доглядала за ним як дружина, і після одужання ОСОБА_4 він продовжував проживати з ОСОБА_3 як з дружиною, ОСОБА_3 займалася організацією поховання ОСОБА_4 .

Свідок ОСОБА_18 , сусідка померлого ОСОБА_4 , у судовому засіданні пояснила, що знайома була зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 ще з їх дитинства, вони дружили, після закінчення школи одружились, потім розлучились, ОСОБА_19 ще потім двічі одружувався, але також розлучився, дітей не мав. У 2005 році померла матір ОСОБА_20 . Через деякий час після її смерті вона почала часто бачити ОСОБА_21 разом зі ОСОБА_16 , точно знає, що коли він зламав ногу (десь у 2008 році), ОСОБА_16 переїхала до нього, доглядала його, після одужання продовжила разом з ним проживати. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 поводились як сімейна пара: вели спільне господарство, піклувались один про одного, мали спільний бюджет, підтримували один одного морально та матеріально. Всі оточуючі сприймали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як подружжя.

Після смерті ОСОБА_4 приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Яковлєвою О.М. заведено спадкову справу №5/2017 щодо майна померлого.

Як вбачається з зазначеної спадкової справи, з заявою про прийняття спадщини як спадкоємець четвертої черги 08.02.2017 року до нотаріуса звернулась ОСОБА_3 , інші особи з відповідними заявами про прийняття спадщини у встановленому законом порядку не звертались.

На день смерті ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_4 (1/2 частка відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 06.05.1998 року та Ѕ частка відповідно до свідоцтва про право на спадщину, НОМЕР_5 від 12.01.2006 року).

З довідки №4 від 06.02.2017 року, виданої КП ЖКС «Фонтанський», вбачається, що померлий ОСОБА_4 проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_2 , з 17.06.1963 року до дня смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до акту від 05.02.2017 року, складеного та підписаного ОСОБА_13 (мешкає за адресою: АДРЕСА_6 ) , ОСОБА_22 (мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_23 (мешкає за адресою: АДРЕСА_7 ), ОСОБА_3 проживала постійно в квартирі АДРЕСА_3 спільно з ОСОБА_4 однією сім`єю, як чоловік та жінка, вели спільне господарство, піклувались один про одного з 2008 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підписи ОСОБА_13 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 засвідчені начальником ділянки №7 КП ЖКС «Фонтанський».

Частина 3 ст.129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких, згідно пункту 3 вказаної статті, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод всі судові процедури повинні бути справедливими.

Статтями 12 і 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом, і що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ст. ст. 76 - 80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України ).

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зроблено висновок, що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки».

Показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_18 підтверджено, що ОСОБА_3 мешкала разом із ОСОБА_4 однією сім`ю з 2008 року, вони вели всі фінансові та господарські справи, мали спільний бюджет, спільно проводили вільний час, тобто були пов`язані спільним побутом та мали взаємні права та обов`язки.

При цьому суд враховує, що, як зазначив Верховний Суд у постанові від 12 серпня 2019 року по справі №521/16365/15 те, що спадкодавець та позивач ніколи не були зареєстровані за однією адресою, не можуть бути підставою для підтвердження або спростування факту спільного проживання, оскільки норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини не вимагають наявності такого факту.

Встановивши, що ОСОБА_3 прожила зі ОСОБА_4 однією сім`єю, і на час відкриття спадщини, після смерті ОСОБА_4 сплинуло більше п`яти років, протягом яких у них були взаємні права і обов`язки, що підтверджується належними та допустими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог ОСОБА_3 .

Суд враховує, що аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 30 жовтня 2019 року по справі № 641/4250/18.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany) наголосив на тому, що обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів.

Керуючись ст.ст. 4-7, 10-13, 19, 81, 89, 141, 258, 264, 265, 268, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, задовольнити.

Встановити факт спільного проживання ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з серпня 2008 року по день смерті ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Визнати за ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на квартиру АДРЕСА_3 , в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 13.12.2019 року.

Суддя Л.С. Єршова