Справа № 484/1703/18 Суддя першої інстанції Медведєва Н.А.
Провадження № 22-ц/812/81/19 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
П О С Т А Н О В А

Іменем України

31 січня 2019 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Прокопчук Л.М., Самчишиної Н.В.,

із секретарем - Гавор В.Б.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року, ухвалене під головуванням судді Медведєвої Н.А., в залі судового засідання в м. Первомайськ, повний текст якого складений 16 жовтня 2018 року, за позовом ОСОБА_2 до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про захист прав споживача фінансових послуг,

В С Т А Н О В И В:

20 квітня 2018 року ОСОБА_2 звернулася до суду з пізніше уточненим позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) про захист прав споживача фінансових послуг, де просила визнати не чинними операції від 24 грудня 2015 року по зняттю коштів (транзакції) в розмірі 9 600 грн. (+384грн. комісії) з її кредитної картки, та скасувати всі проценти, пеню та штрафні санкції за опротестованими операціями, які нараховані по кредитним карткам НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD» та НОМЕР_2 «Карта Універсальна GOLD» станом на день винесення рішення у даній справі.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 лютого 2011 року між нею та відповідачем укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого відкриті карткові рахунки, видана дебетна картка для отримання заробітної плати та кредитна картка із встановленим на ній кредитним лімітом.

Зазначений договір складався з анкети-заяви, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.

24 грудня 2015 року невідомими особами, які таємно викрали її заробітну та кредитну банківські картки, трьома переказами з її кредитної карти було знято кредитні кошти ( в сумі 4 000 грн. + комісія банку 160 грн.; в сумі 4 000 грн. + комісія банку 160 грн. та в сумі 1600 грн. + комісія банку 64 грн.).

Вона негайно зателефонувала на гарячу лінію Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», повідомила про шахрайські дії відносно неї та заблокувала картковий рахунок, і в той же день звернулась до правоохоронних органів із заявою.

Відомості про злочин за її заявою були внесені до Реєстру досудових розслідувань і вона має статус потерпілої.

Досудове розслідування триває, винних осіб співробітниками поліції не знайдено, грошові кошти їй не повернуті.

На теперішній час банківська установа обраховує за нею заборгованість за кредитним договором у сумі, що була знята з її кредитної картки, на цю ж суму нараховує проценти, пеню та штрафи, вимагаючи сплатити цю суму заборгованості.

Посилаючись на те, що вона не порушувала Умов та правил надання банківських послуг, жодній особі не повідомляла свій пін-код до картки та СVV-код, просила позов задовольнити.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року позов задоволено повністю. Визнано не чинними операції від 24 грудня 2015 року по зняттю коштів (трансакції) в розмірі 9 600 грн. (+384грн. комісії) з кредитної картки НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD», випущеної ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_2. Скасовано всі проценти, пеню та штрафні санкції за опротестованими операціями, які нараховані по кредитним карткам НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD» та НОМЕР_2 «Карта Універсальна GOLD». Стягнуто з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в доход держави судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп.

Задовольняючи позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що судом не встановлено обставин, які безспірно доводять, що ОСОБА_2 своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, а тому не можна говорити про вину позивача як підставу цивільно-правової відповідальності.

В апеляційній скарзі Банк, посилаючись на те, що оскаржуване рішення прийняте без повного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням норм процесуального і матеріального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким в повному обсязі відмовити в задоволенні позову.

Доводи скарги мотивовані тим, що 24 грудня 2015 року були здійснені операції щодо зняття грошових коштів із кредитної картки позивача. Операції були із фізичним пред'явленням картки та правильним введенням ПІН-коду. Вказана обставина підтверджується випискою по картковому рахунку ОСОБА_2 за 24 грудня 2015 року, а також чеками банкомату за вказану дату, які містяться в матеріалах справи. За такого, Банк не несе відповідальності за операції, що супроводжуються правильним введенням ПІН-кода.

Держатель картки несе відповідальність за всі операції, що супроводжуються авторизацією, до моменту звернення власника Карти в Банк та блокування Карти, і за всі операції, які не супроводжуються авторизацією, до моменту постановки Картки в СТОП-ЛИСТ Платіжною системою, а в разі підключення до послуги «Екстренні гроші» також протягом часу блокування платіжної карти.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа.

Зняття коштів стало можливим у зв'язку з порушенням позивачем Умов та Правил надання банківських послуг, а саме передачі картки третім особам та розголошення ПІН-коду, а тому саме ОСОБА_2 несе відповідальність за вказані операції та в свою чергу має право стягнути суму відшкодування з винних осіб, встановлених у кримінальному провадженні.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу доводи апеляційної скарги не визнала, на обґрунтування заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги вказувала, що відповідач у скарзі наполягає на тому, що саме вона передала третім особам (викрадачам) кредитну карту та сприяла їм у знятті коштів з кредитної картки. Однак, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження такої позиції ні до суду першої, ні до апеляційної інстанції. Банком надані роздруківки Правил, Умов, наказів банку, тощо, які свідчать лише про факт зняття коштів.

Позивач вказувала, що одразу як їй стало відомо про зняття коштів із зарплатної картки (з неї кошти були зняті в першу чергу) було здійснено виклик поліції на можливе місце вчинення злочину практично паралельно дзвінку на телефон банку «3700» із вимогою заблокувати картки (зарплатну та кредитну), також вона підтвердила заявки про повернення коштів на картки. Банком були надіслані їй відповідні смс-підтвердження цих заявок. Оператор під час дзвінку повідомив, що у її випадку мали місце шахрайські дії третіх осіб, спрямовані на заволодіння грошовими коштами та порекомендував їй з приводу зазначеного звернутися у правоохоронні органи. Наряд поліції приїхав на місце приблизно через 20 хвилин після виклику. Однак вжиті правоохоронними органами заходи не мали позитивних наслідків, затримати шахраїв на місці на вдалося.

Факт здійснення нею дзвінку 24 грудня 2016 року об 14 год. 03 хв. на номер «3700» про блокування карток відповідачем не заперечувався.

Крім того, ОСОБА_2 неодноразово (листи від 16 січня 2016 року, 28 січня 2016 року, 16 лютого 2016 року) повідомлялось банку про порушення кримінального провадження. Жодної реакції відповідача на таке звернення не було.

Отже, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для залишення його без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом встановлено, що 01 лютого 2011 року на підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» видав ОСОБА_2 кредитну картку. Підписавши вказану заяву, позивач погодилася, що ця заява разом із Пам'яткою клієнта, Умовами, Тарифами Банку складають між нею та Банком договір. Позивачу був відкритий кредитний рахунок та видана картка «Універсальна GOLD» № НОМЕР_1, пізніше термін дії договору було продовжено до 04/2018р. та її номер став НОМЕР_2 «Карта Універсальна GOLD».

24 грудня 2015 року о 14:00:26, 14:00:42, 14:02:48 невстановленою особою в банкоматі, розташованому за адресою: вул. Шевченка, 3 в м. Первомайську Миколаївської області, за допомогою платіжної кратки із введенням ПІН-коду з рахунку зазначеної кредитної картки знято готівкою 4160 грн., з яких 160 грн. комісія, 4160 грн., з яких 160 грн. комісія та 1664 грн., з яких 64 грн. комісія (а.с.108-109).

Після отримання смс-повідомлень про проведення транзакцій з приводу несанкціонованого зняття з її кредитного рахунку грошових коштів позивач негайно, а саме о 14 год. 03 хв. звернулась до ПАТ КБ «ПриватБанк» за номером 3700 та зателефонувала до відділу поліції.

З довідки наданої Первомайським відділом поліції Головного Управління Національної поліції в Миколаївській області вбачається, що ОСОБА_2 24 грудня 2015 року о 14 год. у телефонному режимі звернулася до відділу поліції та повідомила, що в приміщенні поштового відділення, яке розташоване в м. Первомайську вул. К. Маркса невідома особа таємно викрала з її сумочки гаманець з банківськими картками. Невідкладно були виконані всі необхідні слідчо-оперативні дії, проте винні особи не встановлені, а матеріали за даним фактом внесені до ЄДРДР. Також під час розслідування кримінального провадження було вилучено запис з камери відеоспостереження банкомата, де було зафіксовано зняття коштів з кредитної картки невідомими особами.

З детального розрахунку мобільного оператора позивача за 24 грудня 2015 року вбачається, що ОСОБА_2 об 14.03.39 повідомляла емітента на номер «3700» про викрадення у неї банківських карток. В той же час за допомогою смс-повідомлень через свій мобільний телефон позивач вимагала у Банка повернути їй кошти, отримані через банкомат невідомими особами.

У пунктах 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН

"Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 9 квітня

1985 року N 39/248 зазначено такі цілі: сприяти

країнам у встановленні або подальшому забезпеченні належного

захисту свого населення як споживачів; сприяти створенню структур

виробництва і розподілу, здатних задовольняти потреби і запити

споживачів; заохочувати високий рівень етичних норм поведінки тих,

хто пов'язаний з виробництвом і розподілом товарів та послуг для

споживачів; сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою

практикою всіх підприємств на національному і міжнародному рівнях,

яка негативно позначається на споживачах; заохочувати створення

ринкових умов, що надають споживачам більший вибір при нижчих

цінах. При цьому уряди повинні розробляти, укріплювати та

продовжувати активну політику захисту інтересів споживачів.

У Директиві 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від

11 травня 2005 року щодо несправедливих видів торговельної

практики зазначається, що фінансові послуги через їхню складність

та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних

вимог, включаючи позитивні зобов'язання торговця. Оманливі види

торговельної практики утримують споживача від поміркованого і,

таким чином, ефективного вибору. Для підтримання впевненості

споживачів загальна заборона несправедливих видів торговельної

практики однаковою мірою повинна застосовуватися до тих із них, що

виникають як за межами контрактних відносин між торговцем та

споживачем, так і під час виконання укладеного контракту (пункти

9, 13, 14 преамбули зазначеної Директиви).

За змістом Директиви 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та

Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів

важливим для забезпечення довіри споживачів є

пропонування ринком достатнього ступеня їх захисту. При цьому в

зазначеній Директиві відповідні права споживачів регламентуються

на доконтрактній стадії, а також на стадії виконання кредитної

угоди.

Захист інтересів споживачів фінансових послуг є метою державного

регулювання ринків фінансових послуг також відповідно до пункту 2

ст. 19 Закону України "Про фінансові послуги та державне

регулювання ринків фінансових послуг" від 12 липня 2001 року

N 2664-III (далі - Закон про фінансові послуги).

Відповідно до положень ст. 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунку клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 37.2 ст. 37 Закону України Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» у разі ініціації неналежного переказу з рахунка неналежного платника з вини ініціатора переказу, що не є платником, емітент зобов'язаний переказати на рахунок неналежного платника відповідну суму грошей за рахунок власних коштів, а також сплатити неналежному платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми неналежного переказу за кожний день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, якщо більший розмір пені не обумовлений договором між ними.

Загальні вимоги до безпеки здійснення платіжних операцій та управління ризиками регламентуються Положенням «Про порядок емісії електронних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 5 листопада 2014 року № 705 (далі - Положення).

Користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це законного права або повноважень (п. 1 Розділу 6 Положення).

Користувач зобов'язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які не виконувалися користувачем (п. 5 Розділу 6 Положення) .

За змістом п. 6.6 Положення користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов'язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов'язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу ( п.7.6 Положення).

Негайно - найкоротший строк протягом робочого дня, у який мають здійснюватися (відбуватися) відповідні дії, з моменту настання підстав для їх здійснення ( п. 4 Положення).

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Пунктом 10.6 Положення передбачено, що Банк зобов'язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".

Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу визначені пунктом 37.2 статті 37 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні".

Отже приписи Положення визначають дії як користувача електронного платіжного засобу, так і емітента - постачальника платіжної послуги у випадку виявлення факту втрати електронного платіжного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 77 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Отже, судом першої інстанції було встановлено, що позивач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу внаслідок неправомірного заволодіння невстановленими особами, негайно повідомила банк у телефонному режиму та за допомогою смс-інформування про ці обставини, а також звернулася до поліції.

Між тим, відповідачем не доведено того факту, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Крім того, Банком не надано доказів про відповідні дії банківської установи в такій ситуації, зокрема, при отриманні повідомлення про втрату електронного платіжного засобу банк зобов'язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення, негайно зупинити здійснення операцій з використанням втраченого електронного платіжного засобу.

Більш того, незважаючи на численні звернення позивача щодо проведення перевірки факту незаконного використання електронного платіжного засобу, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду її заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення), відповідач не надав суду першої інстанції доказів, які б свідчили про проведення такої перевірки.

З огляду на встановлені обставини та наведені правові норми, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що операції від 24 грудня 2015 року по зняттю коштів (транзакції) в розмірі 9 600 грн. (+384грн. комісії) з кредитної картки НОМЕР_1 «Карта Універсальна GOLD», випущеної ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» на ім'я ОСОБА_2 поза волевиявленням останньої внаслідок вчинення невідомими особами електронного платіжного засобу (кредитної картки) підлягають скасуванню, а відтак й проценти, пеня та штрафні санкції нараховані за опротестованими операціями також підлягають скасуванню.

Аргументи апеляційної скарги про те, що позивач не довела вини банку у порушенні умов договору, укладеного з нею, колегія суддів відхиляє, оскільки згідно з положеннями ч. 2 ст. 614 ЦК України саме банк має довести відсутність своєї вини, а не перекладати це на клієнта банку, споживача послуг.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам, викладеним Банком у відзиві на позовну заяву, яким районним суд дав відповідну правову оцінку з якою погоджується колегія суддів. Ці доводи скарги не спростовують висновків районного суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками суду першої інстанції щодо їх оцінки.

Посилання скаржника на правову позицію, викладену в постанові Верховного суду від 16 березня 2018 року у справі № 585/1320/16-ц не можуть бути взяті до уваги, оскільки в зазначеній справі наявний іншій предмет доказування.

Отже, суд першої інстанції правильно визначивши характер спору, суб'єктивний склад правовідносин, предмет та підстави заявлених вимог, оцінивши надані сторонами докази та надавши їм вірну правову оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

З урахуванням викладеного, згідно із приписами ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» залишити без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.М. Царюк

Судді Л.М. Прокопчук

Н.В. Самчишина

Повний текст постанови складено 01 лютого 2019 року.