Дата документу 17.12.2019
ЄУ № 420/2029/17
Провадження №2/420/665/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2019 року Новопсковський районний суд Луганської області

в складі: головуючого судді Проньки В.В.,

за участю секретаря судового засідання Колесник Г.О.,

представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Компанійця В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Новопсков за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Новопсковського районного суду Луганської області з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором №722 нп у розмірі 16435,00 грн.

Підставою свого позову позивач зазначає неналежне виконання відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору №722 нп від 31.01.2015.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 26 січня 2018 року відкрито спрощене позовне провадження у справі та призначено розгляд справи по суті на 22 лютого 2018 року.

22 лютого 2018 року судом постановлено ухвалу про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі.

Ухвалою суду від 22 травня 2018 року у справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено до одержання висновку експерта за результатами проведення експертизи.

13 вересня 2018 року провадження у справі поновлено та призначено підготовче судове засідання у справі.

24 жовтня 2018 року судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 02 квітня 2019 року позов КС «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду з підстав, передбачених п.3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Постановою Луганського апеляційного суду від 10 липня 2019 року ухвалу Новопсковського районного суду Луганської області від 02 квітня 2019 року скасовано, справу направлено до суду для продовження розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні позову. Також посилався на те, що представником позивача не надано доказів на підтвердження підвищення процентної ставки за кредитом з 70% до 140%.

02 квітня 2018 року від представника відповідача ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній просив відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що кредитний договір № 722нп від 31.01.2015 відповідач ОСОБА_2 з позивачем КС «Імперіал ЛДТ» не укладала, грошових коштів від позивача не отримувала та зобов`язань перед ним не має. Про наявність кредитного договору відповідач ОСОБА_2 дізналася лише після отримання копії позову. Після ознайомлення з позовом та доданими до нього документами відповідач помітила, що підписи від її імені, які містяться в договорі, виконані не нею, а іншою особою, тобто є підробленими.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 31 січня 2015 року між КС «Імперіал ЛТД» та ОСОБА_2 (далі відповідач-1) був укладений договір кредитної лінії № 722 нп (далі договір), згідно якого КС «Імперіал ЛТД» надав відповідачу-1 на комерційні цілі кредитну лінію з лімітом в сумі 5000,00 грн., в межах якого позичальник може отримувати будь-які сумі кредиту, та зобов`язується їх повертати їх на умовах, що передбачені цим договором (п.п. 1.1, 1.2 договору).

За змістом п.п. 2.1, 2.5. договору, строк дії договору становить 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником усієї суми кредиту бо першого траншу за кредитом.

Відповідно до п.п. 2.2, 2.3 договору кредитодавець зобов`язується надати позичальнику всю суму кредиту або здійснити перший транш за кредитом не пізніше 3 банківських днів від дати підписання цього договору, а позичальник зобов`язався повернути кредитодавцю фактично отримані суми кредиту та сплатити проценти за користування кредитом до закінчення строку, визначеного в п. 2.1. цього договору.

Пунктами 3.1, 3.2 договору, передбачено, що за користування кредитом кредитодавець щомісячно станом на останній день місяця нараховує плату (проценти) в розмірі 70% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії. Проценти нараховуються за фактичне число календарних днів користування кредитом, починаючи з наступного дня за датою його отримання та включаючи дату повернення.

Сторони домовились, що погашення заборгованості позичальника перед кредитодавцем здійснюється в наступному порядку: в першу чергу сплачуються всі нараховані проценти, а за відсутності заборгованості по процентах погашається сума кредиту, що передбачено п. 3.6 Договору.

Згідно п. 5.1.3. договору відповідач-1 зобов`язалася вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка платежів.

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2. договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього договору згідно чинного законодавства України. Порушенням умов цього договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього договору.

Згідно графіка платежів за договором кредитної лінії № 722нп від 31.01.2015 боржник ОСОБА_2 зобов`язалася сплачувати кредит та відсотки за кредитом щомісяця до 25 числа кожного місяця, починаючи з 25.02.2015. Останній платіж 31.01.2017.

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, направлена на встановлення, зміну чи припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 3 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка може укладати від свого імені договори та інші угоди, які не суперечать цьому Закону, іншим нормативно-правовим актам та статуту кредитної спілки, набувати майнові та немайнові права, мати обов`язки, що випливають із законодавства України та укладених кредитною спілкою угод, бути позивачем і відповідачем у судах.

Статтею 21 цього Закону передбачена господарська діяльність кредитної спілки, яка полягає, зокрема, у наданні кредитів своїм членам і залученні на договірних умовах внесків (вкладів) своїх членів на депозитні рахунки. Провадження кредитною спілкою іншої діяльності, крім передбаченої цим Законом, не допускається.

Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Тобто, ОСОБА_2 відповідно до вимог ст. 627 ЦК України обрала для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги, і уклала договір на запропонованих вказаних кредитною спілкою умовах. Сторони погодили між собою умови договору, відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України, про що свідчать їх підписи в кредитному договорі.

ОСОБА_2 була ознайомлена з умовами договору кредитної лінії №722нп від 31.01.2015 та графіком платежів за кредитним договором, про що свідчить її підпис.

Таким чином, волевиявлення сторін було вільним і направленим на отримання реальних наслідків договору, тобто з боку відповідача-1 - на отримання кредиту, а з боку позивача - на повернення виданих коштів і отримання прибутку у вигляді плати за користування кредитом.

Доводи ОСОБА_2 про те, що вона спірний кредитний договір не укладала, грошових коштів не отримувала спростовуються зібраними у справі доказами.

Так, ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 22.05.2018 за клопотанням представника відповідача було призначено судову почеркознавчу експертизу, на вирішення якої були поставлені такі питання: 1. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у договорі кредитної лінії №722 нп від 31.01.2015 в п.10 «адреси, реквізити та підписи сторін» в графі « ОСОБА_2 » тією особою, від імені якої він зазначений, або іншою особою? 2. Чи виконано підпис від імені ОСОБА_2 у видатковому касовому ордері від 31.01.2015 до договору кредитної лінії №722нп від 31.01.2015 в графі «підпис одержувача» тією особою, від імені якої він зазначений, або іншою особою?

Разом з тим, вказана ухвала разом з матеріалами цивільної справи та повідомленням про неможливість проведення судової експертизи була повернута до суду без виконання у зв`язку з тим, що відповідачами не була проведена оплата за експертні послуги.

Згідно ч. ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79-80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Всупереч наведених норм законодавства, інших доказів на підтвердження своїх доводів відповідачем ОСОБА_2 до суду не надано.

Відповідач ОСОБА_2 зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим, згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 04.12.2017 утворилася заборгованість за договором, яка складає 16445,59 грн. (сума позовних вимог 16435,00 грн.), у тому числі: заборгованість зі сплати основного боргу 4097,00 грн. (сума позовних вимог зі сплати основного боргу 4086,41 грн.), заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом 12348,59 грн.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в яких одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, а також сплати процентів, належних йому, якщо інше не передбачено договором.

Зазначена норма закону застосовується також до відносин за кредитним договором в силу вимог ст. 1054 ЦК України.

За змістом ст. 526, ч. 1 ст. 530, ст. 610 та ч. 1 ст. 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Відповідно до пунктів 3.3, 3.4, 3.5 спірного кредитного договору, сторони домовились, що погашення кредиту та процентів за користування кредитом здійснюватиметься згідно графіка платежів, що є додатком до цього договору. Якщо дата здійснення чергових платежів згідно графіка платежів припадає на вихідний (святковий, неробочий) день, то здійснення платежів відбувається на наступний за вихідними (святковими, неробочими) днями робочий день кредитодавця і це не вважається порушенням графіка платежів. Погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: першочергово проценти, а в наступне чергу сума кредиту.

Пунктом 5.4.3 кредитного договору передбачено, що кредитодавець має право вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів за весь фактичний строк користування кредитом у випадку затримання сплати позичальником частини кредиту та/або процентів за користування кредитом на строк, що перевищує один календарний місяць, або перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п`ять відсотків від суми кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч.1 ст. 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) та від 04 липня 2018 року у справі №10/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, які викладені в постановах Верховного Суду.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що при укладанні договору сторони визначилися, що КС «Імперіал ЛТД» надає ОСОБА_2 кредит строком на 24 фактичних місяці від дати отримання позичальником усієї суми кредиту або першого траншу за кредитом, та враховуючи, що перший транш за кредитом відповідач-1 отримала 31.01.2015, що підтверджується видатковим касовим ордером від 31.01.2015 на суму 2110,00 грн., при цьому, позивачем не надано доказів, що сторонами вносилися зміни до умов договору щодо строку кредитування, тому суд приходить до переконання, що позивач має право вимагати повернення заборгованості за відсотками за договором, яка утворилася станом на 31 січня 2017 року - кінець строку дії договору.

При цьому, з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що відсотки за період з 31.03.2016 по 31.01.2017 позивачем нараховувалися у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту, як за кредитом з підвищеним ризиком.

Відповідно до п. п. 3.7, 3.8 договору у разі несвоєчасного надходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення, цей кредит може за рішенням Кредитного комітету, визнаватися кредитом з підвищеним ризиком. Протягом строку визнання кредиту кредитом з підвищеним ризиком процентна ставка за ним встановлюється у розмірі 140 % річних від суми залишку кредиту.

Разом з тим, всупереч вимог ст. ст. 12, 81 ЦПК України представником позивача під час судового розгляду справи не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що кредит № 722 нп від 31.01.2015 за рішенням Кредитного комітету визнавався кредитом з підвищеним ризиком.

За таких обставин, відсотки за користування кредитом за період з 31.01.2016 по 31.01.2017 повинні нараховуватися в порядку, визначеному п. 3.1 спірного договору, а саме: в розмірі 70% річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту в рамках кредитної лінії.

Таким чином, станом на 31.01.2017 (кінець строку дії договору) відсотки за користування кредитом становлять 5629,40 грн. При цьому, з наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем-1 за період з 28.02.2015 по 05.01.2016 за користування кредитом було сплачено відсотків на загальну суму 745,20 грн.

З огляду на викладене, враховуючи вищенаведені позиції Верховного Суду про припинення права кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування, виходячи з умов договору, зокрема, відсоткової ставки за договором, яка становить 70 % річних від загальної суми щоденного залишку заборгованості позичальника по кредиту, та строку дії договору, який складає 24 місяці від дати отримання позичальником першого траншу за кредитом, тобто до 31.01.2017, розрахунку заборгованості, наданого позивачем, суд приходить до переконання, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором кредитної лінії №722нп від 31.01.2015 у сумі 8970,61 грн., яка складається з: 4086,41 грн. заборгованість зі сплати основного боргу, 4884,20 грн. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом за період з 31.01.2015 по 31.01.2017.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

За змістом ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Позивач розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Таким чином, надавши оцінку кожному аргументу, наведеному позивачем в позовній заяві, відповідачем у відзиві на позов, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про існування правових підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачу КС «Імперіал ЛТД» відповідно до ухвали суду від 26.01.2018 було відстрочено сплату судового збору при зверненні до суду, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі.

Враховуючи викладене, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 873,60 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а витрати по сплаті судового збору у розмірі 726,40 грн. підлягають стягненню з позивача.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 77-81, 89, 141, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов Кредитної спілки «Імперіал ЛТД» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 21.12.1999, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», , місцезнаходження: вул. Трудова, 18, м. Старобільськ Луганської області, заборгованість за договором кредитної лінії № 722 нп від 31 січня 2015 року у розмірі 8970,61 грн (вісім тисяч дев`ятсот сімдесят грн. 61 коп.), яка складається з: 4086,41 грн заборгованість зі сплати основного боргу, 4884,20 грн заборгованість зі сплати відсотків.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити повністю.

Стягнути з Кредитної спілки «Імперіал ЛТД», , місцезнаходження: вул. Трудова, 18, м. Старобільськ Луганської області, на користь держави судовий збір у розмірі 726,40 грн (сімсот двадцять шість грн 40 коп.) на рахунок UA6026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , виданий Новопсковським РВ УМВС України в Луганській області 21.12.1999, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 873,60 грн (вісімсот сімдесят три грн 60 коп.) на рахунок UA6026001, отримувач коштів: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), код класифікації доходів бюджету - 22030106.

Позивач: Кредитна спілка «Імперіал ЛТД», , місцезнаходження: вул. Трудова, 18, м. Старобільськ Луганської області.

Представник позивача: Манукян Євгенія Мартунівна, яка діє на підставі довіреності від 26.10.2019, адреса: АДРЕСА_2 , м. Старобільськ Луганської області.

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача: адвокат Компанієць Вячеслав Валерійович, свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ №000030 від 03.04.2014, який діє на підставі доручення про надання безоплатної вторинної правової допомоги № 02-0022118 від 26.02.2018, довіреності від 26.02.2018, адреса: вул. Українська, 77, смт. Новопсков Луганської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Новопсковський районний суд Луганської області до Луганського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.

Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Вступна та резолютивна частини рішення прийняті у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09 грудня 2019 року.

Повний текст рішення складено в нарадчій кімнаті 17 грудня 2019 року.

Суддя: В.В. Пронька