Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 742/1148/16-ц

провадження № 61-21238св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О., (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

позивач - заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у складі судді Ільченко О. І. та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Онищенко О. І., Кузюри Л. В., Харечко Л. К.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У квітні 2016 року заступник керівника Прилуцькоїмісцевої прокуратури в інтересах держави в особі Прилуцької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення упущеної вигоди.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 згідно договорів купівлі-продажу будівель і споруд, укладених 29 квітня 2011 року із ВАТ «Прилуцький завод продовольчих товарів», є власником нежитлових приміщень, розташованих по АДРЕСА_1 . Рішенням Прилуцької міської ради від 25 жовтня 2012 року № 12 ОСОБА_1 згідно поданих ним заяв надано дозвіл на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок по АДРЕСА_2 площею 3007 кв. м. До цього часу відповідачем не виготовлено документацію із землеустрою та не зареєстровано право на земельні ділянки у передбаченому законом порядку.

Заступник керівника Прилуцької місцевої прокуратури вказує, що ОСОБА_1 використовує будівлі, які розташовані на вказаній земельній ділянці, надаючи їх в оренду та укладаючи договори позички, отримує дохід від використання майна, а належних платежів до міського бюджету за використання земельних ділянок, які належать територіальній громаді, не сплачує, що призводить щорічно до недоотримання значних коштів міським бюджетом. З урахуванням строку позовної давності позивач вказував, що примусовому стягненню підлягає недоодержаний дохід від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3 за період з березня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 231 309,98 грн, а по АДРЕСА_4 - 47 792,45 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету м. Прилуки упущену вигоду від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3 за період з квітня 2013 року по травень 2015 року в розмірі 223 694,69 грн.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з відповідача судові витрати на користь прокуратури Чернігівської області в розмірі 3 349,23 грн, на користь виконкому Прилуцької міської ради - 326,40 грн.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року скасовано в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь виконкому Прилуцької міської ради Чернігівської області 326,40 грн судових витрат.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що відповідач використовує будівлі, які розташовані на земельній ділянці під нежитловими будівлями, надаючи їх в оренду та укладаючи договори позички, отримує дохід від використання майна, а належних платежів до міського бюджету за використання земельних ділянок, які належать територіальній громаді, не сплачує. Прилуцька міська рада набула право на відшкодування спричинених збитків у формі неодержаного доходу від орендної плати за використання земельної ділянки по АДРЕСА_3 , а тому, приймаючи до уваги заяву відповідача про застосування строку позовної давності, суди дійшли висновку що період початку стягнення з квітня, а не березня 2013 року, оскільки позов було зареєстровано в суді у квітні поточного року. Крім того, відсутні підстави для стягнення неодержаного доходу від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_4 , оскільки відсутні докази, які підтверджують розмір земельної ділянки.

Короткий зміст вимог наведених у касаційній скарзі:

У квітні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 упущеної вигоди від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_3 за період з квітня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 223 694,69 грн та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити в задоволенні позову.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що оскільки предметом договорів купівлі-продажу були окремі будівлі та споруди, то до нього перейшло право користування земельними ділянками на яких розміщені ці нежитлові будівлі і споруди, а також земельна ділянка необхідна для їх обслуговування. Суди не дали оцінку обставинам, що площа земельної ділянки, яка перебувала в користуванні ВАТ «Прилуцький завод продовольчих товарів» в декілька разів перевищує площу земельних ділянок, на яких розташовані набуті ним у власність будівлі і споруди, з урахуванням землі необхідної для їх обслуговування. Суди неправильно застосували статтю 120 ЗК України, статтю 377 ЦК України та порушили вимоги статей 10, 60 ЦПК України.

Крім того, висновок судів, що ним не вчинялося жодних дій щодо оформлення права користування земельними ділянками і він ухилився від отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки не відповідають дійсним обставинам справи. Його вини в неможливості оформити право на земельні ділянки немає, тому відсутні правові підстави для задоволення позову згідно положень статті 1166 ЦК України.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що судові рішення оскаржуються лише в частині стягнення з ОСОБА_1 упущеної вигоди від оренди земельної ділянки у розмірі 223 694,69 грн, тому в іншій частині судові рішення у касаційному порядку не переглядаються.

Аргументи інших учасників справи

Інші учасники справи заперечення на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не подавали.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 червня 2017 року відкрито касаційне провадження та витребувано справу. Зупинено виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У червні 2017 року матеріали цивільної справи № 742/1148/16 надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року матеріали цивільної справи № 742/1148/16 надійшли до Верховного Суду.

03 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 27 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель і споруд за адресами: АДРЕСА_3 на підставі договорів купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року, посвідчених приватним нотаріусом Прилуцького міського нотаріального округу Колодуб С.М.

Земельна ділянка по АДРЕСА_3 площею 1,1994 га для будівництва і обслуговування адміністративних будівель і господарчих споруд належала на праві постійного користування ВАТ «Прилуцький завод продовольчих товарів» на підставі Державного акту відповідно до рішення Прилуцької міської ради народних депутатів від 16 березня 1993 року №142 до 25 жовтня 2012 року. Рішенням 37-ї сесії 6-го скликання Прилуцької міської ради вирішено припинити право постійного користування ВАТ «Прилуцький завод продовольчих товарів» (вул. Київська, 265) земельної ділянки розміром 11994 кв.м., наданої для будівництва та обслуговування адмінбудівель і господарчих споруд згідно поданої заяви та у зв`язку з продажом об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 .

Станом на 01 січня 2016 року вищевказана земельна ділянка обліковується в землях не наданих у власність або постійне користування в межах м. Прилуки.

За змістом статей 122, 123, 124 Земельного кодексу України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.

Згідно зі статтею 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Пунктами 12.38 та 12.39 рішення Прилуцької міської ради №12 від 25 жовтня 2012 року дозволено розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок ОСОБА_1 для обслуговування нежитлових будівель та споруд по АДРЕСА_3 , а саме: будівля кондитерського цеху та контори А-1; будівля складу столярної майстерні Н-1; будівля харчоблоку з прибудовою Л-1; будівля складу спирту В, 1; будівля гаражу для автомашин К-1; будівля складу №1 з підвалом В-1; будівля складу №2 з підвалом Д-1; будівля безалкогольного цеху Г-1; будівля гаражу З-1; будівля прохідної М-1; будівля винного цеху Г,-1; будівля ковбасного цеху Б-1; огорожа з воротами; будівля карамельного цеху під літ. А-3; будівля складу під літ. Е-1; будівля котельні карамельного цеху під літ. Д-1; будівля складу карамельного цеху під літ. Г-1; огорожа з воротами. В рішенні зазначено, що проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок необхідно подати міській раді для затвердження до кінця 2012 року.

У лютому, червні 2014 року виконавчим комітетом Прилуцької міської ради ОСОБА_1. були направлені повідомлення, що ним не вирішено питання щодо оформлення прав на земельні ділянки для обслуговування нежитлових будівель і споруд по АДРЕСА_3 , і запропоновано невідкладно здійснити заходи щодо розробки документації із землеустрою, її погодження та отримання земельних ділянок в оренду.

Згідно повідомлення Прилуцької об`єднаної державної податкової інспекції на території колишнього заводу продтоварів за адресою: АДРЕСА_5 вул. Київська, 265 здійснюють діяльність як юридичні особи, так і фізичні особи - підприємці в приміщеннях, які належать на правах власності ОСОБА_1 , який земельний податок за користування даними земельними ділянками до бюджету не сплачує.

ОСОБА_1 використовував спірну земельну ділянку з квітня 2013 року по травень 2015 року без її належного правового оформлення.

В період з листопада 2012 року і по час звернення з позовом, відповідач не звертався до відповідних організацій для виготовлення проектів землеустрою, отже він фактично ухиляється від отримання правовстановлюючих документів на земельні ділянки та відповідно від сплати коштів за їх використання.

Згідно з повідомленням виконавчого комітету Прилуцької міської ради «Про інвентаризацію земельних ділянок» у 2014-2015 роках Прилуцькою міською радою прийняті рішення про затвердження документації із землеустрою та передачу в оренду земельних ділянок, а також про поновлення договорів оренди землі по 267 земельних ділянках із земель комунальної власності. Впродовж 2014 року міською радою у ході пленарних засідань ухвалювалися рішення про передачу земельних ділянок у власність та користування фізичним та юридичним особам без обмежень, незважаючи на відсутність містобудівної документації.

Отже доводи касаційної скарги про те, що відповідач був позбавлений можливості реалізувати своє право на оренду земельної ділянки безпідставні.

Задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 упущеної вигоди від оренди земельної ділянки по АДРЕСА_5 за період з квітня 2013 року по травень 2015 року у розмірі 223 694,69 грн суди виходили з того, що Прилуцька міська рада набула право на відшкодування спричинених збитків у формі неодержаного доходу від орендної плати за використання земельної ділянки.

Однак, судами не враховано, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення цивільного законодавства про відшкодування шкоди, у тому числі стаття 1166 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17 (провадження № 12-161гс19) зроблено висновок, що «у разі коли особа користувалася земельною ділянкою без достатньої правової підстави, у зв`язку з чим зберегла кошти, вона зобов`язана повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України».

Судами встановлено, що ОСОБА_1 є власником нежитлових будівель і споруд за адресами: АДРЕСА_5 на підставі договорів купівлі-продажу від 29 квітня 2011 року, рішенням Прилуцької міської ради від 25 жовтня 2012 року припинено право постійного користування ВАТ «Прилуцький завод продовольчих товарів» земельної ділянки по АДРЕСА_5 у зв`язку з продажом об`єктів нерухомого майна ОСОБА_1 . Станом на 01 січня 2016 року вищевказана земельна ділянка обліковуються в землях не наданих у власність або постійне користування в межах м. Прилуки.

З цього моменту відповідач використовував земельну ділянку без правовстановлюючих документів, хоча земельна ділянка використовувалась для розміщення об`єкта нерухомого майна.

Таким чином, предметом позову у цій справі є стягнення з власника об`єкта нерухомого майна коштів за фактичне користування земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розміщено.

Отже, немає підстав для застосування до спірних правовідносин приписів чинного законодавства України про відшкодування шкоди (збитків) власникам земельних ділянок, оскільки до моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними.

З огляду на викладене відповідач як фактичний користувач земельної ділянки, що без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі частини першої статті 1212 Цивільного кодексу України.

Разом з тим для кондикційних зобов`язань доведення вини особи не має значення, а важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої (статті 1212-1214 Цивільного кодексу України).

Такі висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 та від 13 лютого 2019 року у справі № 320/5877/17.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач обґрунтовував позовні вимоги посиланням на положення статей 22, 1166 ЦК України.

У частині другій статті 31 ЦПК України в редакції, чинній на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, передбачено, що до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред`явити зустрічний позов.

Тлумачення частини другої статті 31 ЦПК України в указаній редакції свідчить, що не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права. Водночас і посилання суду в рішенні на інші норми права, ніж зазначені у позовній заяві, не може розумітися як вихід суду за межі позовних вимог. У зв`язку з цим суд, з`ясувавши у розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

За таких обставин Прилуцька міська рада має право на стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів за фактичне користування земельною ділянкою в порядку статей 1212-1214 ЦК України.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_1 користується спірною земельною ділянкою без правовстановлюючих документів та без внесення плати, дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позову, однак ухвалив рішення без застосування норми права, що підлягала застосуванню.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно з частинами першою, третьою статті 412 ЦПК України підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування судами норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення з ОСОБА_1 223 694,69 грн змінити, з викладенням його мотивувальної частини в редакції цієї постанови, та поновити виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь місцевого бюджету міста Прилуки 223 694,69 грн змінити, виклавши їх мотивувальні частини в редакції цієї постанови.

Поновити виконання рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12 жовтня 2016 року у нескасованій частині та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді: І. О. Дундар В. І. Журавель
Є. В. Краснощоков
М. М. Русинчук