Дата документу 30.01.2019
Справа № 501/1500/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Чорноморськ Одеської області

Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Смирнова В.В.,

за участі :

секретаря судового засідання - Кочкіної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Бахмачі цивільну справу

за позовом Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області

до

відповідача ОСОБА_1

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області

вимоги позивача: про позбавлення батьківських прав,

учасники справи - не з'явилися

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.

07.06.2018 року Виконавчий комітет ЧМР Одеської області (далі позивач) звернувся з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі відповідачі) з вимогою про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач ОСОБА_1 з громадянкою ОСОБА_3 в 2009 році стали усиновлювачами малолітнього ОСОБА_4, (ІНФОРМАЦІЯ_1) за рішенням Ширяєвського районного суду Одеської області від 17.09.2009 року. В 2013 році мати хлопчика померла, та батько ОСОБА_1 проживав з дитиною. З 2015 року між батьком та дитиною виникали конфліктні стосунки, ОСОБА_4 від 21.08.2017 року був доставлений працівниками поліції до комунального закладу «Обласний притулок для дітей «Світанок» служби у справах Одеської обласної державної адміністрації як знайдена дитина, про що був складений акт. Від 29.09.2017 року батько звернувся з заявою про повернення хлопця до родини. Від 13.04.2018 року малолітній ОСОБА_4 був доставлений працівниками поліції до комунального закладу «Обласний притулок для дітей «Світанок» служби у справах Одеської обласної державної адміністрації як знайдена дитина, про що був складений акт, з зазначенням відмови батька ОСОБА_1 забирати дитину додому, та на дату подання позову дитина перебуває в притулку.

23.04.2018 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до служби справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області з заявою, в якій надав згоду про позбавлення його батьківських прав щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н.) у зв'язку з тим, що хлопець бродяжить, не відвідує школу, не ночує дома, та батько не має на дитину виховного впливу. У зв'язку з зазначеним позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо малолітньої дитини та стягнути на утримання дитини аліменти, та передати ОСОБА_4 для вирішення питання про форму його подальшого влаштування.

Відповідач позовні вимоги не визнав, у заяві зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, він не відмовляється від виконання свої батьківських обов'язків, просить повернути неповнолітнього ОСОБА_4 для подальшого проживання в сім'ї (а.с. 35-36, 52).

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

Представник позивача надав висновок, яким зазначив про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача (а.с.43-45).

Відповідач у заяві зазначив, що доводи позивача є необґрунтованими і не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, він не відмовляється від виконання свої батьківських обов'язків, просить повернути неповнолітнього ОСОБА_4 для подальшого проживання в сім'ї (а.с. 35-36, 52).

Представник третьої особи позивача надав до суду витяг з протоколу засідання з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті від 14.11.2018 року, зазначивши за доцільне позбавити батьківських прав відповідача (а.с. 54-55).

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13.06.2018 року було відкрито провадження та призначено до розгляду (а.с.30).

Розпорядженням керівника апарату в зв'язку з відстроченням судді Максимович Г.А. призначено повторний авто розподіл справи (а.с. 47).

Від 27.08.2018 року ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області суддею Смирновим В.В. прийнято справу до свого провадження (а.с. 49).

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками малолітньої дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Відповідно рішення Ширяєвського районного суду Одеської області від 17.09.2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стали усиновлювачами ОСОБА_4 (а.с. 11).

Згідно копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 12).

Відповідно актів органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров'я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку від 21.08.2017 року та 13.04.2018 року ОСОБА_4.(17.07.2005р.н.) на підставі залишення без батьківського піклування дитина була доставлена в обласний притулок «Світанок» (а.с.13-14).

Листом № 01-22/95 від 13.04.2018 року обласного притулку «Світанок» на ім'я начальника служби у справах дітей Чорноморської МР Одеської області витребувано копії документів для формування особистої справи неповнолітнього ОСОБА_4 (а.с 15).

Згідно довідки № 01-22/9124 від 03.05.2018 року обласного притулку «Світанок» виданої на ім'я ОСОБА_4 про те що в період з 13.04.2018 року по 03.05.2018 року його ніхто в притулку не відвідував а батько ОСОБА_1 іноді не реагував на дзвінки (а.с. 16).

Відповідно листа обласного притулку «Світанок» на ім'я начальника служби у справах дітей Чорноморської МР Одеської області зазначено, що під час бесіди адміністрації притулку з неповнолітнім ОСОБА_4, було з'ясовано, що дитина має бажання повернутися до свого батька, та в разі неможливості повернення до батька розуміє, що буде влаштований до школи-інтернату (а.с. 18)

Згідно характеристики щодо учня 7-го класу ЗШ № 2 ЧМР Одеської області, зазначено, що ОСОБА_1 в період навчання від 17.10.2017 року по 16.04.2018 року поступив до школи з середнім рівнем знань, за час навчання прагнення до навчання не проявляв, часто був відсутній на уроках без поважних причин, батько систематично цікавився відвідуваністю та успішністю сина. Серед однокласників конфліктів не створював та ні з ким з них не потоваришував, має друзів за межами школи (а.с.19).

Відповідно характеристики ЗШ № 6 зазначено, що ОСОБА_4 з другого по шостий клас навчався в зазначеній школі, виховувався батьком, мати померла, під час відсутності батька вихованням дитини займалась тітка та жінка з якою проживала дитина. Навчався не в повну силу, потребував постійного контролю, на уроках часто порушував дисципліну, не сумлінно ставився до виконання доручень (а.с.20).

Згідно заяви від 23.04.2018 року наданої до служби у справах дітей ВК ЧМР Одеської області від ОСОБА_1 зазначено, що у зв'язку з тим, що син ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 бродяжить, не відвідує школу, не ночує дома, просить позбавити його батьківських прав (а.с.21).

Із змісту заяви від 29.09.2017 року випливає, що ОСОБА_1 зазначивши, про те що його син ОСОБА_4 перебуває в дитячому притулку «Світанок» м. Одеса через конфлікт між ними, він часто дитину провідує і зазначає, що відносини поліпшились та він зобов'язується й надалі виконувати батьківські обов'язки (а.с. 22).

Наказом № 17 від 05.05.2018 року про постановку на первинний облік дітей, які залишилися без батьківського піклування малолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 р.н. наказано поставити дитину на облік, як особу що залишилась без батьківського піклування, встановлення правового статусу дитини (а.с.23).

Під час судового розгляду відповідно до статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року на виконання права дитини бути заслуханою з питань, що її торкаються, реалізуючи приписи статті 171 Сімейного кодексу України (далі СК) Судом була заслухана думка дитини. Зокрема, малолітня ОСОБА_5 пояснила, що вона проживає разом із матір'ю та батьком (не відповідачем), які здійснюють її виховання, відповідача вона не знає і не спілкується з ним і вважає, що дійсно відповідача доцільно позбавити батьківських прав.

V. Оцінка Суду.

А. Загальні принципи.

В даній ситуації Суд звертає увагу, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у його право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

При цьому, відповідно до статті 17 Закону України „Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права і особливості даної ситуації свідчать про необхідність врахування наведених міжнародних стандартів, які знаходяться у тісному взаємозв'язку із національним правовим регулювання описуваних правовідносин.

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Важливим є те, що виходячи із змісту даного права, воно включає існування, як негативних так і позитивних обов'язків держави, які невід'ємні від реальної «поваги» до приватного та сімейного життя. (див. пункт 78 рішення Європейського Суду у справі «Мамчур проти України»).

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

Б. Застосування вказаних принципів в даній справі.

1). Чи здійснювалось втручання «згідно із законом».

Досліджуючи питання чи передбачено втручання у право відповідача «законом» Суд враховує, що процедура, підстави та правові наслідки позбавлення батьківських прав передбачені нормами СК (статті 164-167).

Зокрема, відповідно до статті 164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (пункт 2 частини першої).

Тому, для Суду є беззаперечним те, що втручання у право відповідача має законні підстави, які є чинними протягом періоду, який розглядається.

2). Чи відповідало втручання цілям передбаченим в пункті 2 статті 8 Конвенції.

Обговорюючи питання чи відповідало втручання у право відповідача «цілям», про які йдеться в пункті 2 статті 8 Конвенції (інтереси національної та громадської безпеки; економічний добробут країни; запобігання заворушенням чи злочинам; захист здоров'я чи моралі, захист прав і свобод інших осіб) Суд знаходить, що таке втручання спрямоване на захист «прав і свобод» дитини ОСОБА_6 і відповідно воно має законну мету у значенні пункту 2 статті 8.

В такій ситуації Суд звертає увагу, що позивач в судовому засіданні не змогла обґрунтувати мету, яку вона прагне досягнути позбавленням батьківських прав і яким чином позбавлення батьківських прав відповідача змінить існуючу ситуацію і сприятиме захисту інтересів дитини (див. пункт 4), проте виходячи з особливостей даної справи вказані обставини будуть враховані Судом при дослідженні питання про пропорційність втручання у право відповідача.

3). Чи було втручання «необхідним в демократичному суспільстві» (пропорційним).

Визначаючи, чи був захід по втручанню у право відповідача, «необхідним в демократичному суспільстві», Суд, беручи до уваги справу в цілому, буде розглядати підстави, наведені для виправдання застосованого заходу, на предмет їх відповідності та обґрунтованості відповідно до пункту 2 статті 8 Конвенції. Беззаперечно, що аналіз того, що має найкраще задовольняти «інтереси дитини», є дуже важливим у таких справах (пункт 53 згадуваного вище рішення у справі «Хант проти України»).

Суд наголошує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам'ятати, що «основні інтереси дитини» є надзвичайно важливими. Європейський Суд в своїй прецедентній практиці виробив дві умови, які необхідно враховувати при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (наприклад див. пункт 100 згадуваного вище рішення у справі «Мамчур проти України»).

Ще більш змістовний підхід для реалізації принципу «якнайкращих інтересів дитини» було вироблено Комітетом ООН з прав дитини на підставі Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Так, згідно з пунктом 1 статті 3 Конвенції про права дитини дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги в якості першочергового міркування при прийнятті в її відношенні будь-яких дій або рішень як в державній, так і в приватній сфері. Більш того, в ньому втілений один з фундаментальних принципів Конвенції.

Розкриваючи зміст даного принципу і підходи по його реалізації Комітет ООН з прав дитини в своїх Зауваженнях загального порядку № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню її інтересів (пункт 1 статті 3) сформулював такі підходи:

«Найкраще забезпечення інтересів дитини» - це право, принцип і правило процедури, які засновані на оцінці всіх елементів, що відображають інтереси дитини або дітей, в конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти в наступному порядку:

по-перше, з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них в співвідношенні з іншими;

по-друге, з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечує юридичні гарантії та належну реалізацію цього права (пункт 46).

Комітет вважає за доцільне скласти невичерпний, не субпідпорядкований перелік елементів, які могли б розглядатися при проведенні оцінки найкращих інтересів будь-якою особою, відповідальною за прийняття рішень, якій належить визначати найкращі інтереси дитини. Невичерпний характер переліку елементів означає, що можна вийти за його рамки і розглянути інші фактори, що мають відношення до конкретних обставин, в яких знаходиться та чи інша дитина або група дітей. Всі фігуруючи у переліку елементи повинні бути прийняті до уваги і зважені з урахуванням обставин кожного випадку. Перелік повинен служити конкретним керівництвом, забезпечуючи при цьому гнучкість (пункт 50).

У світлі цих міркувань Комітет вважає, що стосовно ситуації, яка розглядається доречними і такими, що підлягають врахуванню при оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини є такі елементи:

?Погляди дитини;

?Індивідуальність дитини;

?Збереження сімейного оточення і підтримання відносин;

?Піклування, захист і безпеку дитини;

?Вразливе положення;

?Право дитини на здоров'я;

?Право дитини на освіту.

Слід підкреслити, що базова оцінка найкращих інтересів - це загальна оцінка всіх відповідних елементів, що визначають найкращі інтереси дитини, зі зваженою оцінкою значимості кожного з них в порівнянні з іншими. Не всі елементи актуальні в кожному випадку, і в різних випадках різні елементи можуть використовуватися по-різному. Зміст кожного елемента неминуче буде неоднаковим залежно від конкретної дитини і конкретного випадку, в залежності від виду рішення і конкретних обставин; те саме стосується і значущості кожного елемента в контексті загальної оцінки (пункт 80).

23.Отже, повертаючись до обставин даної справи Судом встановлено, що відповідачу, як батьку малолітньої дитини в провину ставиться ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що є правовою підставою для позбавлення батьківських прав (пункт 2 частини першої статті 164 СК), що зазначила і позивач в позовній заяві (а.с.2-3).

Основним твердженням позивача є те, що відповідач не сплачує аліменти на утримання дитини (а.с.2-3, також пункт 2,4). З своєї сторони Суд не може покласти вказане твердження в основу для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки останній хоч і має заборгованість, почав сплачувати аліменти, має для цього можливості (див. пункт 12) і в судовому засіданні висловив бажання підтримувати зв'язок з дитиною і вживати заходів по їх виконанню, тому виходячи із особливостей правовідносин, що склалися між сторонами наявність заборгованості зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої доньки відповідача ще не є достатньою підставою для позбавлення його батьківських прав.

24.Крім того, оцінюючи процес вирішення питання про позбавлення батьківських прав відповідача, Суд повинен, зокрема, переконатися, чи ґрунтується відповідна вимога на достатній доказовій базі (яка, за потреби, може включати показання свідків, висновки компетентних органів, психологічні та інші експертні висновки та медичні довідки), і чи мали заінтересовані сторони, достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання (наприклад див. пункт 51 згадуваного раніше рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»).

Зокрема, Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина шоста статті 19 СК).

Відповідно до положень частини першої статті 11 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» від 13 січня 2005 року № 2342-IV органами опіки та піклування є державні адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчі органи міських чи районних у містах, сільських, селищних рад.

Висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських, селищних рад, підписаний головою (заступником голови) та скріплений печаткою.

Висновок, який міститься в матеріалах справи (а.с.43-454, його зміст див. пункт 11), про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача є поверховими, стосується важливого питання, пов'язаного з вихованням дитини і викладений менше ніж на пів сторінки, містить лише загальні фрази, не розкриваючи змісту в чому проявляється не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків, строк їх не виконання та аналіз відповідних причин, посилання на відповідні докази, які також не були надані Суду, з його неможливо встановити, що була врахована думка відповідача, досліджені умови його проживання, не відображена думка дитини тощо.

У зв'язку із чим, Суд не може покласти його в основу для позбавлення батьківських прав відповідача.

Так само не можуть бути беззаперечними доказами для позбавлення батьківських прав довідки з навчального закладу та акт органу самоорганізації населення (див. пункти 3), які містять загальні фрази щодо неучасті відповідача у вихованні дитини і не розкривають всіх аспектів та змісту такої складної категорії, як участь у вихованні дитини, вони в сукупності з іншими доказами не є достатніми для позбавлення відповідача батьківських прав.

Далі продовжуючи аналіз необхідності позбавлення відповідача батьківських прав для Суду є важливим питання, яким чином така юридична процедура (мається на увазі позбавлення батьківських прав) змінить існуючу ситуація в бік покращення «положення дитини» та сприятиме реалізації її інтересів.

Так, позивач не навів відповідних обставин та дійсної мети позбавлення батьківських прав.

Аналізуючи особу відповідача Суд звертає увагу, що він має постійне місце роботи, в матеріалах справи відсутні докази того, що він притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, у зв'язку із неналежним поводженням щодо дитини, вчиняв насильство по відношенню до неї

Важливим для Суду є те, що відповідачу ніколи раніше не виносились попередження про неналежне виконання батьківських обов'язків і його поведінка не була предметом розгляду компетентних органів і сам відповідач в письмовій заяві висловив бажання приймати участь у вихованні дитини, що в сукупності з іншими обставинами переконує Суд, що відповідача не потрібно позбавляти батьківських прав.

Суд наголошує, що проблема виховання дітей і взаємовідносин з батьками виходить за рамки «правової категорії» і може охоплюватись соціальною, етичною, педагогічною та іншими сферами.

У зв'язку із чим для ілюстрації важливості сфери сімейного життя і місця батька у взаємовідносинах з дитиною Суд хоче звернути увагу, що дана проблема була предметом уваги філософів, громадських і політичних діячів, митців тощо.

Наприклад американський філософ та соціолог ОСОБА_6 вказував, що «один батько важить більше ніж сто вчителів».

Французький філософ та енциклопедист епохи просвітництва ОСОБА_7 висловлювався, що «батьки люблять своїх дітей тривожною і поблажливою любов'ю, яка псує їх. Є інша любов - уважна та спокійна, яка робить їх чесними. І така справжня любов батька».

Український педагог та письменник ОСОБА_6 підкреслював, що «будь-якого працівника - від сторожа до міністра - можна замінити таким же або більш здібним працівником. Доброго батька замінити таким же гарним батьком неможливо».

Так, можна побачити, що роль батька у вихованні дитини є край важливою для неї і посідає одне із найважливіших місць у вихованні дитини, а тому позбавлення батька батьківських прав по відношенню до дитини повинно здійснюватися як крайній захід і вимагає обов'язкового дослідження можливості застосування інших, менш радикальних заходів.

Аналогічно в пунктах 60-61 згадуваних Загальних зауважень Комітету ООН з прав дитини закріплено, що дитина, яка розлучається з одним чи обома батьками, має право «підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадку, коли це суперечить найкращим інтересам дитини».

З огляду на те, що розлучення з батьками надає тяжкий вплив на дитину, таке розлучення повинно проводитися лише в крайньому випадку, наприклад коли існує небезпека неминучого заподіяння дитині шкоди або в інших необхідних випадках; розлучення не повинно проводитися, якщо дитина може бути огороджена за допомогою менш радикальних заходів. Перш ніж вдатися до розлучених, держава повинна надати батькам сприяння у виконанні ними своїх батьківських обов'язків і відновити або зміцнити здатність сім'ї піклуватися про свою дитину, за винятком тих випадків, коли розлучення необхідне в інтересах захисту дитини. Матеріальна скрута не можуть служити виправданням для розлучення дитини зі своїми батьками.

Також, в даних правовідносинах Судом було реалізовано інший принци - «право дитини бути заслуханою» (стаття 12 Конвенції про права дитини) і враховуються погляди самої дитини на існуючу проблему. Зокрема, в судовому засіданні малолітня ОСОБА_6 пояснила (див. пункт 16) своє відношення до взаємовідносин з батьком, якого вона фактично не знає.

Для Суду важливими при врахуванні думки дитини, є ті обставини, що дитина має малолітній вік, також враховується міра набуття дитиною знань, досвіду і розуміння дійсності, усвідомлення сутності проблеми, а тому її поглядам надається менша значимість при оцінці найкращих інтересів, наприклад в порівнянні з більш дорослою дитиною і це допомагає врахувати індивідуальність дитини, а також береться до уваги те, що думка дитини хоч і має значення, але в сукупності з іншими обставинами не є вирішальною.

Таким чином, в даній конкретній ситуації, Суд співставляючи інтереси окремої особи в право якої здійснюється втручання (відповідача), враховуючи суспільні інтереси та інтереси дитини, Суд знаходить, що не позбавлення батьківських прав відповідача буде кращим заходом для дитини ніж зворотне, оскільки позбавлення батьківських прав не вплине ні на обставини щодо виховання і розвитку дитини, не створює додаткових умов щодо її безпечного виховання, захисту її здоров'я, не сприяє захисту її прав взагалі, а не вжиття такої процедури створює умови для дитини і батька для належного спілкування і розвитку дитини, особливо в тій ситуації, коли батько виявив таке бажання, це створить умови для додаткових гарантій для дитини, навіть матеріального характеру.

Особливості правовідносин, що склались між сторонами свідчать, що відповідач протягом певного часу недостатньо приділяв уваги дитині, що вимагає від нього зміни свого ставлення до її виховання і це підлягає контролю з боку органів опіки та піклування, і головне, що на цьому можливо наголосити в рамках даного провадження і охоплюється компетенцією Суду (див. пункт 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»), зазначені дії є менш радикальними в порівнянні з позбавленням батьківських прав.

Також, в таких правовідносинах важливим буде те, що відповідачу надається можливість виправити ситуацію щодо виховання дитини, яка буде знаходитись під постійним контролем органів опіки та піклування і у випадку, якщо він цього не зробить, буде ухилятись від виховання дитини, позивач в подальшому, з врахуванням обставин даної справи, може порушити питання про позбавлення відповідача батьківських прав.

Окремо Суд звертає увагу, що розуміє складність ситуації, при якій особа, яка протягом тривалого часу не спілкувалась з дитиною може увійти в її життя, у зв'язку із чим в такому випадку важлива роль покладається на державу в особі її компетентних органів в контексті виконання позитивних обов'язків, які повинні забезпечити систему послідовних кроків в такому напрямку, щоб зашкодити негативному впливу на дитину, а тому на них і було покладено обов'язок по контролю за поведінкою відповідача.

Беручи до уваги всі наведені вище міркування, Суд доходить висновку, що, незважаючи на доводи позивача, якими вона обґрунтовує доцільність позбавлення батьківських прав, ці аргументи не є достатніми для виправдання такого серйозного втручання в сімейне життя відповідача, у зв'язку із чим в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити, але необхідно попередити відповідача про зміну свого ставлення до виховання дитини і покласти на орган опіки та піклування обов'язок по контролю за виконанням відповідачем своїх батьківських обов'язків, що буде відповідати забезпеченню «якнайкращих інтересів дитини».

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 258-259, 263-265 Цивільно процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

В задоволені позову Виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - служба у справах дітей виконавчого комітету Чорноморської міської ради Одеської області про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя Іллічівського міського

суду Одеської області В.В.Смирнов