Ухвала

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/65801/17-ц

провадження № 61-21710ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Сакари Н. Ю. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - дочірнє підприємство «Київгазенерджи», про визнання дій неправомірними та стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання дій неправомірними та стягнення збитків у розмірі 11 595,00 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_1

Визнано протиправними дії публічного акціонерного товариства «Київгаз» (далі - ПАТ «Київгаз») з припинення газопостачання та розподілу природного газу на підставі акту на відключення газу від 19 жовтня 2017 року № б/н побутового споживача газу ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ПАТ «Київгаз» на користь ОСОБА_1 11 595,00 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року частково задоволено апеляційну скаргу ПАТ «Київгаз».

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 28 грудня 2018 року в частині стягнення збитків скасовано та у задоволенні позовних вимог у цій частині відмовлено.

У грудні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Суд апеляційної інстанції, враховуючи ціну позову, встановив, що справа відноситься до категорії малозначних.

Касаційна скарга містить посилання на випадок, передбачений підпунктом г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності якого судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню: якщо суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. Заявник стверджує, що суди дійшли хибного висновку про малозначність справи, що розглядається, оскільки заявлено вимоги немайнового та майнового характеру.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Предметом спору в даній справі є вимоги про визнання дій протиправними та стягнення збитків у розмірі 11 595,00 грн.

Зазначена справа не є справою з ціною позову, яка перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не належить до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження.

Ураховуючи наведене, справа є незначної складності та не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Оскільки малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, враховуючи, що частина шоста статті 19 ЦПК України належить до Загальних положень цього Кодексу, які поширюються й на апеляційне провадження, апеляційний суд обґрунтовано визнав вказану справу малозначною.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подав касаційну скаргу на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої, частиною дев`ятою статті 19, статтями 175, 176, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 22 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Київгаз», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - дочірнє підприємство «Київгазенерджи», про визнання дій неправомірними та стягнення збитків.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя Н. Ю. Сакара