У х в а л а

Іменем України

02 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 757/12870/19

провадження № 61-20931ск18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Сакари Н. Ю., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження.

Не погоджуючись з указаною ухвалою суду ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права в частині недотримання правил територіальної підсудності, оскільки він проживає у АДРЕСА_1 , що територіально розташовано у Дніпровському районі м. Києва, тому відповідно до частини 1 статті 27 ЦПК України, справа має розглядатися за зареєстрованим місцем його проживання, як відповідача.

Постановою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм процесуального права, й передати справу на розгляд до Дніпровського районного суду м. Києва за підсудністю.

Перевіривши доводи касаційної скарги, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.

Разом з тим, за правилом частини п`ятої статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.

Із змісту оскаржуваних судових рішень, касаційної скарги та доданих до неї матеріалів убачається, що вона є необґрунтованою, правильне застосовування норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судових рішень.

Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.

Відповідно до положень частини дев`ятої статті 28 ЦПК України, передбачено правило альтернативної підсудності, згідно з якою, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Отже, виходячи із предмету спору, суд апеляційної інстанції помилково зазначив, що у даному спорі діють загальні правила підсудності, посилаючись на статтю 28 ЦПК України. Хоча, у той же час, було правильно застосовано частину дев`яту статті 28 ЦПК України.

Таким чином, зазначена норма передбачає право позивача звернутися до суду за місцем постійного заняття (роботи) відповідача, якщо його місце реєстрації проживання або перебування невідоме.

Як роз`яснено судам у пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3, право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності і правилом альтернативної підсудності підсудна справа, належить виключно позивачеві.

Якщо позивач при пред`явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Враховуючи вище викладене, оскільки при зверненні до Печерського районного суду м. Києва із зазначеним позовом, ОСОБА_2 не була відома адреса місця проживання ОСОБА_1 , однак відомо, що останній займає посаду президента баскетбольного клубу «Ведмеді», тому у позовній заяві була зазначена адреса місця його заняття (роботи), що відповідає положенням частини дев`ятої статті 28 ЦПК України.

Територіально місце постійного заняття (роботи) ОСОБА_1 знаходиться у Печерському районі м. Києва.

На запит суду першої інстанції, з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 , відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Центрального міжрегіонального управління державної міграційної служби у м. Києві та Київській області надано відповідь, що ОСОБА_1 зареєстрованим по м. Києву та Київській області не значиться.

Таким чином, на стадії відкриття провадження в указаному випадку, висновок суду першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, про підсудність справи Печерському районному суду м. Києва відповідає нормам статті 187 ЦПК України, у якій зазначено про те, що у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.

Доводи касаційної скарги про те, що позов має розглядатись у Дніпровському районному суді м. Києва, суд касаційної вважає необґрунтованими, оскільки надана ОСОБА_1 інформація про його зареєстроване місце проживання у Дніпровському районі м. Києва не підтверджена належно оформленими документами.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд у порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 , на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2019 року відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. М. Осіян

О. В. Білоконь

Н. Ю. Сакара