Провадження № 2/760/6418/19
У Х В А Л А

15 липня 2019 року суддя Солом`янського районного суду міста Києва Кушнір С.І., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 08.07.2019 р. звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, в якому просить:

1.виділити в натурі в окремий об`єкт (одиницю) нерухомого майна ОСОБА_3 зі спільної часткової власності ѕ частин житлового будинку АДРЕСА_1 , під літ. «А» в складі приміщень: 1-1/1.0 кв.м. - тамбур; 1-1/2.5 кв.м. - коридор; 1-3/8.4 кв.м. - кухня; 1-4/9.1 кв.м. - житлова; 1-5/5.6 кв.м. - коридор; 1-6/19.9 кв.м. - житлова; 1-7/9.6 кв.м. - житлова; 1-8/11.6 кв.м. - житлова; погреб літ. «а», вбиральня літ. «Б», сарай літ. «В», гараж-сарай літ. «Г», сарай літ. «Д», огорожа № 2, що складає 74/100 частин усього домоволодіння та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ѕ частин житлового будинку АДРЕСА_1 ;

2.визнати за ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м.;

3.виділити в натурі ОСОБА_3 зі спільної часткової власності ѕ частин земельної ділянки від 0.0520 га, яка розташована під житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 та припинити право спільної часткової власності ОСОБА_3 на ѕ частин земельної ділянки від 0.0520 га., яка розташована під житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 ;

4.визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) право власності на земельну ділянку від 0.0390 га, яка розташована під житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , відповідно до розподілу меж згідно експертного висновку.

Позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Позов за змістом і формою повинен відповідати вимогам ст. ст. 175-177 ЦПК України.

Так, відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який, відповідно до п.п. 4, 5, 8, 9, 10 ч. 3 ст. 175 ЦПК України, повинна містити в собі: зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви; попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у звязку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Тобто в позовній заяві має міститись посилання на те, до кого пред`явлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобов`язаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на пред`явлення позову та дотримання процесуального порядку його пред`явлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.ст. 175-177 ЦПК України, оскільки позивач не зазначив обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких він звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги, відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, із посиланням на докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, матеріально-правова вимога позивача до відповідача повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

У разі порушення цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного засобу захисту, який залежить від виду порушення та від наявності чи відсутності між сторонами зобовязальних правовідносин. Тобто, потерпіла особа обирає саме той засіб захисту, який відповідає характеру порушення його права чи інтересу та грунтується на законі.

Так, статтею 15 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно положень статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суд дійшов висновку, що позовна заява містить протиріччя.

Так, відповідно до змісту позовних вимог, зокрема пункту 2-4 позовних вимог, позивач просить виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна та визнати право власності ОСОБА_3 , у п. 5 позовних вимог позивач просить визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку.

При цьому, позивачем є ОСОБА_1 та документи, що підтверджують її право власності, які містяться в матеріалах справи, видано на ім`я ОСОБА_3 .

Тому, позивачу слід уточнити зміст позовних вимог, а саме щодо того кому виділити в натурі в окремий об`єкт нерухомого майна та за ким визнати право власності на житловий будинок та земельну ділянку.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм в певних частках майном, яке становить єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою у праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними і визначаються відповідними відсотками від цілого або в дробовому вираженні.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до ч. 1ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації (ч. 3 ст. 364 ЦК України).

Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню(ч. 4 ст. 364 ЦК України).

Діяльність нотаріату в Україні врегульована Законом України «Про нотаріат».

Таким чином, позивачем не надано доказів відмови нотаріуса у виділі часток, не надано доказів про те, чи було запропоновано відповідачу укласти відповідний договір про виділ у натурі частики з нерухомого спільного майна та посвідчити його нотаріально, оскільки відповідно до викладених обставин у позовній заяві вбачається, що сторони між собою визначили порядок користування нерухомими майном, що підтверджується укладеним 28.07.2011 р. договором про порядок користування житловим будинком, та добровільно здійснили фактичний поділ житлового будинку.

Крім того, виходячи з аналізу змісту норм ст. ст.183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які зарозміром відповідаютьрозміру частокспіввласників управі власності. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Згідно з п. 1.2 Інструкції, затвердженої наказом №55 Міністерства з питань житлово-комунального господарства України 18.06.2007 року, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06.07.2007 року №774/14041, поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Суд звертає увагу позивача на те, що при виділі частки із спільної часткової власності в натурі, встановлений порядок користування, про який зазначає позивач, не є визначальним. Розмір частини майна, яка відводиться (виділяється) співвласнику визначається виходячи з розміру і вартості його частки у спільній частковій власності на це майно і виходячи з технічної можливості виділу, а не виходячи з тієї частини майна, якою користуються сторони.

Позивачем не надано доказів того, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, що кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зіст. 175 ЦПКповинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 185 ЦПК.

Позовна заява не відповідає ст. 175 ЦПК України, всупереч яким не зазначені обставини на обґрунтування позову та докази на їх підтвердження.

Крім того, позивачем не викладено обставин, виходячи з яких суд має передбачені законом підстави визнати за позивачем право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , загальною площею 67,7 кв.м., житловою площею 50,2 кв.м., та право власності на земельну ділянку від 0.0390 га, яка розташована під житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 , за умови, що в матеріалах справи маються докази на підтвердження того, що позивач є власником ѕ частини зазначеного житлового будинку та ѕ частини земельної ділянки, що розташовані на АДРЕСА_2 .

Суд звертає увагу на те, що одним із засобів юридичного захисту прав чи інтересів співвласників майна є його поділ чи виділ в натурі. При цьому, поділ майна означає припинення права спільної власності й виникнення на його основі права власності кожного з колишніх співвласників на окреме майно, тобто після такого поділу кожна зі сторін стає одноособовим власником певного майна, відносини права спільної власності припиняються. В той же час, виділ майна означає виокремлення певної частки майна із загальної маси спільного майна співвласників та збереження в частці, що залишилася, права спільної власності двох або більше осіб. Тобто режим спільності щодо всього майна зберігається, крім окремої речі, що виділяється.

Позовна заява не містить необхідних обставин в обґрунтування змісту позовних вимог з зазначення доказів, що їх підтверджують, а викладені позивачем обставини не відповідають предмету спору та змісту позовних вимог.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

У разі не усунення недоліків позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачу.

Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, суддя приходить до висновку, що позовна заява повинна бути залишена без руху із наданням строку на усунення недоліків протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали судді.

Керуючись ст.ст. 175-177, 185 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків на протязі десяти днів з дня отримання ним копії ухвали, шляхом подання нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Роз`яснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною і повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кушнір С.І.