Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 135/744/16-ц

провадження № 61-23229св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року у складі судді Корнієнка О. М. та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року у складі колегії суддів: Зайцева А. Ю., Рибчинського В. П., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «АКПІБ»), про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 12 квітня 2007 року між ПАТ «АКПІБ» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 04-2.1/290, відповідно до умов якого, відповідач отримав кредит у сумі 50 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05 квітня 2012 року. Відповідно до пункту 6.10 кредитного договору строк позовної давності встановлюється тривалістю у 10 років.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження

ПАТ «АКПІБ, а ПАТ «АКПІБ» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 04-2.1/290, станом на 01 лютого 2016 року виникла заборгованість, яка складається з: 17 895,00 доларів США - кредит, що за офіційним курсом НБУ складає

457 322,07 грн; та 19 174,05 доларів США відсотки, що за офіційним курсом НБУ складає 489 993,40 грн.

ТОВ «Кредитні ініціативи» просило стягнути з ОСОБА_1 на його користь заборгованість в розмірі 969 340,33 грн, з яких: 457 322,07 грн - кредит,

489 993,40 грн - відсотки.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 14 червня 2016 року залучено до участі у справі третю особу ПАТ «АКПІБ».

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Ладижанського міського суду Вінницької області від 18 січня

2017 року, з урахуванням ухвали Ладижанського міського суду Вінницької області від 01 лютого 2017 року про виправлення описки, позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 12 квітня 2007 року

№ 04-2.1/290 в розмірі 947 315,47 грн, що складається з: 457 322,07 грн заборгованості за кредитом та 489 993,40 грн заборгованості по відсотках.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» судові витрати у розмірі 14 540,10 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12 квітня 2007 року виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2016 року становить 947 315,47 грн та підлягає стягненню на користь позивача. Суд також виходив з того, що оскільки в мотивувальній частині позову відсутнє посилання на таку складову заборгованості, яка зазначена в розрахунку як штраф, тому суд відповідно до статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) розглядав позов у межах пред?явлених складових заборгованості.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня

2017 року залишено без змін.

Відхиляючи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції. При цьому, апеляційний суд вказав, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором не свідчить про подвійну відповідальність

ОСОБА_1

Заборгованість на загальну суму 345 466,81 грн було визначено станом на 01 листопада 2013 року. А рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року стосувалось звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому відомостей про те, що таке звернення було здійснене, відповідачем не надано, сплачена боржником сума в національній валюті була зарахована кредитором на виконання кредитного договору, в рахунок погашення заборгованості за кредитом у валюті зобов`язання, відповідно до курсу НБУ на дату такого зарахування. Кредитний договір після винесення рішення апеляційним судом продовжував діяти, відсотки, та інші платежі за кредитом продовжували нараховуватись.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

04 квітня 2017 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що банк не надав кошти ОСОБА_1 відповідно до умов кредитного договору, а надав кредит на підставі незрозумілого розпорядження кредитного відділу від 12 квітня 2007 року. Таким чином, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував виконання банком зобов?язання перед ОСОБА_1 щодо перерахування коштів.

Є незаконним висновок судів попередніх інстанцій про те, що якщо в процесі виконання рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, визначене зобов?язання за кредитним договором виконується добровільно, не доходячи до стадії реалізації предмета іпотеки, то це дає право кредитору після виконання-припинення визначеного ж кредитним договором та затвердженого судом розміру зобов?язання, знову здійснювати нарахування по виконаному зобов?язанню та звертатись до суду.

Оскільки станом на 01 листопада 2013 року заборгованість за тілом кредиту, процентах, комісії та пені, яка визначена ТОВ «Кредитні ініціативи» повернута в повному обсязі за рішенням суду, яке вступило в законну силу, тому підстав проводити будь-які нарахування на неіснуюче тіло кредиту немає.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Ладижинського міського суду Вінницької області.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 квітня 2017 року зупинено виконання рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня 2017 року до закінчення касаційного провадження.

У травні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційна скарга разом з матеріалами цивільної справи надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 17 грудня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 12 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 04-2.1/290, відповідно до умов якого, Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк зобов`язується надати відповідачеві кредит у сумі 50 000,00 доларів США з кінцевим терміном повернення 05 квітня 2012 року, строк позовної давності встановлено тривалістю у 10 років.

17 грудня 2012 року між ПАТ «АКПІБ», правонаступник Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банка, та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено договір відступлення прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язувалось передати грошові кошти в розпорядження ПАТ «АКПІБ», а ПАТ «АКПІБ» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами, перелік яких міститься в додатку № 1 до договору відступлення.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року скасовано частково рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 20 травня 2014 року та ухвалено нове, яким позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 12 квітня 2007 року № 04-2.1/290 в загальній сумі 345 466,81 грн, що складається з: 226 507,39 грн - заборгованості по тілу кредиту, 89 008,85 грн - заборгованість по процентам; 5 000,06 грн - комісія, 24 950,31 грн - пеня за несвоєчасне виконання зобов`язання, звернуто стягнення на недобудований житловий будинок з господарськими будівлями власником якого є ОСОБА_1 , що розташований в АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, що визначена на підставі оцінки проведеної суб`єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Згідно платіжного доручення № 439 від 06 жовтня 2015 року ОСОБА_1 сплачено 345 466,81 грн на рахунок ВДВС по місту Ладижину на виконання виконавчого провадження ВП № 48790517

Постановою в. о. начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ Пекна Я. М. від 19 жовтня 2015 року закінчено виконавче провадження ВП № 48790517 з примусового виконання виконавчого листа № 135/67/14-ц, виданого 07 квітня 2015 року Ладижинський міським судом Вінницької області про стягнення з

ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 345 466,81 грн, на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором № 04-2.1/290 від 12 квітня 2007 року виникла заборгованість, яка станом на 01 лютого 2016 року становить 947 315,47 грн та підлягає стягненню на користь позивача. Суд також виходив з того, що оскільки в мотивувальній частині позову відсутнє посилання на таку складову заборгованості, яка зазначена в розрахунку як штраф, тому суд відповідно до статті 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом першої інстанції) розглядав позов у межах пред?явлених складових заборгованості.

При цьому, апеляційний суд вказав, що задоволення позову кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки не є перешкодою для пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та не свідчить про подвійну відповідальність ОСОБА_1

Заборгованість на загальну суму 345 466,81 грн було визначено станом на 01 листопада 2013 року. А рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня 2015 року стосувалось звернення стягнення на предмет іпотеки, при цьому відомостей про те, що таке звернення було здійснене, відповідачем не надано, сплачена боржником сума в національній валюті була зарахована кредитором на виконання кредитного договору, в рахунок погашення заборгованості за кредитом у валюті зобов`язання, відповідно до курсу НБУ на дату такого зарахування. Кредитний договір після винесення рішення апеляційним судом продовжував діяти, відсотки, та інші платежі за кредитом продовжували нараховуватись.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

28 березня 2018 року Велика Палата Верховного у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18) прийняла постанову, у якій зробила правовий висновок про те, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно умов договору, сторони визначили дату остаточного повернення всіх отриманих в межах кредитної лінії сум кредиту - не пізніше 05 квітня

2012 року.

Положення статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін застосовуються лише у межах погодженого сторонами строку кредитування, так як у охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій вказаного не врахували, не звернули уваги на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» нараховано відсотки поза межами строку дії кредитного договору, визначеного сторонами. А нарахування процентів після закінчення строку дії кредитного договору суперечить правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (касаційне провадження № 14-10цс18). Вимог щодо стягнення інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України, позивачем не заявлено.

Крім того, ТОВ «Кредитні ініціативи» прийнявши 345 466,81 грн, сплачених ОСОБА_1 в межах виконавчого провадження ВП № 48790517, на виконання рішення апеляційного суду Вінницької області від 07 квітня

2015 року, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, погодився саме з таким порядком виконання судового рішення. У зв?язку із чим, постановою в. о. начальника відділу ДВС по місту Ладижину Тростянецького МРУЮ Пекна Я. М. від 19 жовтня 2015 року закінчено виконавче провадження ВП № 48790517 з примусового виконання виконавчого листа № 135/67/14-ц, виданого 07 квітня 2015 року Ладижинський міським судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості в розмірі 345 466,81 грн, на підставі пункту 8 частини першої статті 49, статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з виконанням в повному обсязі.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи»

457 322,07 грн кредитної заборгованості, оскільки така нарахована після закінчення строку дії кредитного договору, а заборгованість по тілу кредиту, визначеного позивачем станом на листопад 2013 року відповідачем погашена, що підтверджується матеріалами справи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги:

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права(частина перша статті 412 ЦПК України).

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частини друга та третя статті 412 ЦПК України).

Зважаючи на те, що у справі допущено неправильне застосування норм матеріального права, додаткових збирання доказів матеріали справи не потребують, тому колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня

2017 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 рокупідлягають скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат:

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК Українипостанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв?яку із скасуванням судових рішень та ухваленням у справі нового рішення про відмову у позові, судові витрати понесені відповідачем за подання апеляційної скарги у розмірі 15 630,70 грн та за подання касаційної скарги у розмірі 17 448,12 грн, а всього 33 078,32 грн слід стягнути з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня

2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа - публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення заборгованості відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_1 33 078,32 грн судових витрат, понесених відповідачем за подання апеляційної та касаційної скарг.

З моменту прийняття судом касаційної інстанції постанови, скасовані рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 18 січня

2017 року та ухвала апеляційного суду Вінницької області від 15 березня 2017 рокувтрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило