Постанова

Іменем України

27 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 758/286/15-ц

провадження № 61-45127св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Ступак О. В. (суддя-доповідач),

суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

Усика Г. І., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Національна академія статистики, обліку та аудиту,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та Національної академії статистики, обліку та аудиту на постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року у складі колегії суддів: Білич І. М., Поліщук Н. В., Соколової В. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національної академії статистики, обліку та аудиту про скасування наказу, внесення змін до трудової книжки, стягнення ненарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що з 2000 року згідно з контрактом він працює у відповідача на посаді професора кафедри фундаментальних економічних дисциплін (далі - ФЕД). Наказом ректора від 02 січня 2014 року № 4к йому неправомірно зменшено заробітну палату, при цьому він не був завчасно повідомлений про зміну діючих умов контракту, якими є розмір заробітної плати. На всі свої звернення до відповідача він не отримав відповіді. Дії відповідача вказують на порушення норм законодавства щодо нарахування та виплати заробітної плати, а також умов контракту.

Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 остаточно просив визнати незаконним наказ від 02 січня 2014 року № 4к у частині безпідставного переведення позивача на 0,5 ставки професора кафедри ФЕД; зобов`язати відповідача внести зміни до трудової книжки позивача шляхом внесення запису про незаконність цього наказу, стягнути ненараховану суму заробітної плати з урахуванням інфляційних втрат у сумі

318 278,75 грн та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 351 730,00 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 09 березня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про скасування наказу, оскільки поновлення судом строків допускається лише у разі їх пропуску з поважних причин, проте підстав для поновлення позивачу строку для визнання незаконним наказу від 02 січня 2014 року немає навіть із урахуванням часу звернення позивача з первісним позовом (02 січня 2015 року) у зв`язку з тим, що він пропущений без поважних причин, оскільки з часу видання наказу до часу звернення до суду позивач отримував свою заробітну плату в розмірі, яка менша вполовину, а тому він не міг не знати підстав такого її зменшення. Оскільки позовні вимоги про стягнення недонарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу, то і в задоволенні цих вимог суд також відмовив.

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Подільського районного суду

м. Києва від 09 березня 2018 року скасовано та постановлено нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 Визнано незаконним наказ Національної академії статистики обліку та аудиту від 02 січня 2014 року № 4-к у частині переведення ОСОБА_1 на 0,5 ставки професора кафедри фундаментальних економічних дисциплін. Стягнуто з Національної академії статистики, обліку та аудиту на користь ОСОБА_1 не нараховану заробітну плату з вересня 2013 року по березень 2015 року у розмірі 61 299,10 грн. Стягнуто з Національної академії статистики, обліку та аудиту на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі

2 000,00 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Апеляційний суд мотивував своє рішення тим, що сторони відповідно до пункту 6.9 контракту не погодили зменшення нарахувань до заробітної плати, а також зміни умов праці, тому відповідачем неправомірно недонарахована позивачу заробітна плата, починаючи з 01 вересня 2013 року по березень 2015 року. Оскільки на час звернення з позовом позивач не був належним чином ознайомлений з наказом

від 02 січня 2014 року № 4-к, тому відсутні підстави вважати, що ним пропущений строк для звернення до суду.

Відмовляючи у стягненні індексації ненарахованої заробітної плати апеляційний суд виходив із того, що індексація здійснюється тільки на нараховану, але не виплачену заробітну плату.Позовні вимоги про внесення змін до трудової книжки щодо незаконності оскаржуваного наказу також не підлягають задоволенню, так як виконання відповідачем рішення суду вимагатиме від останнього вчинення зазначених дій.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У жовтні 2018 року Національна академія статистики, обліку та аудиту подала до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва

від 06 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом допущено неправильне застосування пункту 2 статті 233 КЗпП України, оскільки підстав для поновлення позивачу строку для визнання незаконним наказу немає, адже з часу видання наказу про переведення позивача та до часу звернення до суду, позивач отримував свою заробітну плату в розмірі, яка менша вполовину, а тому не міг не знати про таке зменшення. Крім того, при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди апеляційним судом допущено порушення статті 237-1 КЗпП України, частини третьої статті 23 ЦК України. Також стягнута апеляційним судом заробітна плата необґрунтована належним чином, а тому рішення в цій частині є незаконним та не ґрунтується на повно і всебічно з`ясованих обставинах. До того ж, апеляційним судом не застосовано пропорційність судових витрат до предмета спору з урахуванням ціни позову.

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд, розраховуючи заробітну плату, яка підлягає стягненню, взяв за основу середній заробіток у розмірі

13 200,00 грн за 2013 рік, проте вказаних сум немає у розрахунках доданих до позову. Крім того, суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня

1998 року № 663, яка втратила чинність. До того ж, встановлена сума відшкодування моральної шкоди не співмірна з понесеними витратами позивача на оперативне лікування та реабілітаційний період після двох операцій, які стали результатом нервового стресу.

У грудні 2018 року від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив на касаційну скаргу Національна академія статистики, обліку та аудиту, в якому заявник посилаючись на те, що ця касаційна скарга є неправомірною, незаконною, необґрунтованою, просить відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги.

У грудні 2018 року від Національної академії статистики, обліку та аудиту надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якій заявник просить відмовити у задоволенні вказаної касаційної скарги та задовольнити свою касаційну скаргу.

У грудні на адресу суду від ОСОБА_1 надійшли пояснення, епілог-звернення.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої та третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а касаційна скарга Національної академії статистики, обліку та аудиту підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Встановлені судами обставини

01 вересня 2000 року ОСОБА_1 зарахований за контрактом на посаду завідувача кафедри ФЕД в Інститут статистики, обліку та аудиту (наказ від 30 серпня 2000 року № 73-к), перетворений у Державну академію статистики, обліку та аудиту, якій надано статус Національної академії статистики, обліку та аудиту.

Згідно з контрактом від 01 вересня 2010 року, укладеним між Національною академією статистики, обліку та аудиту в особі ректора ОСОБА_3 та

ОСОБА_1 , останнього призначено на посаду завідувача кафедри ФЕД Національної академії статистики, обліку та аудиту. Дія контракту визначена на строк з 01 вересня 2010 року по 31 серпня 2017 року.

Відповідно до пункту 4 цього контракту ОСОБА_1 виплачується за рахунок коштів закладу освіти: заробітна плата в розмірі 5 000,00 грн; надбавка у розмірі 30 % від посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи; надбавка у розмірі 30 % від посадового окладу за інтенсивність праці; надбавка у розмірі 20 % від посадового окладу за почесне звання.

Пунктом 5.11 контракту сторони передбачили обов`язки закладу освіти, зокрема при необхідності організовувати контроль педагогічної та наукової діяльності педагогічного працівника. Призначення проведення його атестації, переводити на іншу роботу відповідно до чинного законодавства.

Відповідно до пункту 6.9 контракту, укладеного між сторонами, умови контракту можуть бути зміненими за згодою сторін, про що укладається додаткова угода.

Додатковою угодою від 01 січня 2011 року № 1 внесено зміни до пункту 4.2 розділу 4, а саме: місячний посадовий оклад установлено в розмірі 5 100,00 грн, із доплатами:

30 % від окладу за науково-педагогічний стаж, 30 % від окладу за інтенсивність праці та 20 % від окладу за почесне звання. Ця угода відповідно до пункту 6.9 контракту підписана сторонами.

Додатковою угодою від 01 вересня 2011 року № 2 внесено зміни до пункту 4.2 розділу 4, а саме: місячний посадовий оклад установлено в розмірі 5 200,00 грн, із доплатами: 30 % від окладу за науково-педагогічний стаж, 30 % від окладу за інтенсивність праці та 20 % від окладу за почесне звання. Ця угода відповідно до пункту 6.9 контракту підписана сторонами.

Додатковою угодою від 01 вересня 2012 року № 3 внесено зміни до пункту 4.2 розділу 4, а саме: місячний посадовий оклад установлено в розмірі 5 500,00 грн, із доплатами: 30 % від окладу за науково-педагогічний стаж, 30 % від окладу за інтенсивність праці та 20 % від окладу за почесне звання. Ця угода відповідно до пункту 6.9 контракту підписана сторонами.

Із тексту додаткової угоди від 01 вересня 2013 року № 4 убачається, що позивача

з 25 лютого 2013 року переведено на посаду професора кафедри ФЕД; із 01 вересня 2013 року місячний посадовий оклад установлено в розмірі 5 600,00 грн із доплатами: 30 % від посадового окладу щомісячно відповідно до стажу науково-педагогічної роботи; 20 % від окладу за почесне звання. Ця додаткова угода позивачем не підписана.

Згідно з наказом від 02 січня 2014 року № 4-к позивач переведений на 0,5 ставки професора цієї кафедри. Підстава для переведення - службова записка декану фінансового факультету.

27 березня 2015 року позивач звільнений за власним бажанням на підставі статті 38

КЗпП України.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущений строк звернення до суду з позовом про скасування наказу, оскільки поновлення судом строків допускається лише у разі їх пропуску з поважних причин, проте підстав для поновлення позивачу строку для визнання незаконним наказу від 02 січня 2014 року немає навіть із урахуванням часу звернення позивача з первісним позовом (02 січня 2015 року) у зв`язку з тим, що він пропущений без поважних причин, оскільки з часу видання наказу до часу звернення до суду позивач отримував свою заробітну плату в розмірі, яка менша вполовину, а тому не міг не знати підстав такого її зменшення. Оскільки позовні вимоги про стягнення недонарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про скасування наказу, то і в задоволенні цих вимог суд також відмовив.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що сторони відповідно до пункту 6.9 контракту не погодили зменшення нарахувань до заробітної плати, а також зміни умов праці, тому відповідачем неправомірно недорахована позивачу заробітна плата, починаючи з 01 вересня 2013 року по березень 2015 року. Оскільки, на час звернення з позовом позивач не був належним чином ознайомлений з наказом

від 02 січня 2014 року № 4-к, тому відсутні підстави вважати, що позивачем пропущений строк для звернення до суду. Відмовляючи у стягненні індексації ненарахованої заробітної плати, апеляційний суд виходив з того, що індексація здійснюється тільки на нараховану, але не виплачену заробітну плату, а між сторонами існував спір щодо розміру належної позивачу заробітної плати.Позовні вимоги про внесення змін до трудової книжки щодо незаконності оскаржуваного наказу також не підлягають задоволенню, оскільки виконання відповідачем рішення суду і полягатиме у вчиненні відповідних дій.

Нормативно-правове обґрунтування

У статті 21 КЗпП України зазначено, що трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з пунктами 3, 4 статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку (частини шостої статті 95 КЗпП України).

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» у період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Структуру заробітної плати визначено у статтею другою Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Відповідно до частини першої статті другої Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», пункт 2 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня

2003 року № 1078 об`єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру.

Згідно з статтею 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

Апеляційний суд, встановивши, що зменшення розміру заробітної плати відбулося на підставі додаткової угоди від 01 вересня 2013 року № 4, яка не підписана позивачем, тобто суперечить положенням контракту та нормам чинного законодавства, дійшов обґрунтованого висновку про порушення трудових прав позивача, оскільки зміна істотних умов праці позивача відбулася з порушенням пункту 3 статті 32 КЗпП України, а саме без повідомлення позивача про такі зміни, що є підставою для визнання наказу від 02 січня 2014 року № 4-к незаконним.

Крім того, апеляційним судом правильно зазначено, що істотні умови праці стосуються системи та розміру оплати праці, тому у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

При визначенні суми моральної шкоди, апеляційний суд застосував принцип співмірності, розумності та справедливості.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційним судом допущено неправильне застосування пункту 2 статті 233 КЗпП України, оскільки підстав для поновлення позивачу строку для визнання незаконним наказу немає, адже з часу видання наказу про переведення позивача та до часу звернення до суду позивач отримував свою заробітну плату в розмірі, яка менша вполовину, а тому не міг не знати про таке її зменшення, не заслуговують на увагу, оскільки основна вимога цього спору стосується стягнення заборгованості по заробітній платі, а право на звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, не обмежується будь-яким строком (рішення Конституційного Суду України

від 15 жовтня 2013 року у справі № 8-рп/2013).

Наведені у касаційній скарзі Національною академією статистики, обліку та аудиту доводи про те, що при вирішенні питання відшкодування моральної шкоди апеляційним судом допущено порушення статті 237-1 КЗпП України, частини третьої статті 23 ЦК України, так і доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що встановлена сума відшкодування моральної шкоди не співмірна (замала) з понесеними витратами позивача на оперативне лікування та реабілітаційний період після двох операцій, які стали результатом нервового стресу, є безпідставними, оскільки апеляційний суд, встановивши факт порушення трудових прав позивача, які призвели до його душевних страждань та хвилювань, визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000,00 грніз урахуванням вимог розумності і справедливості. По своїй суті доводи касаційних скарг у цій частині зводяться до переоцінки доказів, що згідно статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції.

Наведені у касаційній скарзі Національною академією статистики, обліку та аудиту доводи про те, що апеляційний суд, розраховуючи заробітну плату, яка підлягає стягненню, взяв за основу середній заробіток у розмірі 13 200,00 грн за 2013 рік, проте вказаних сум немає в розрахунках доданих до позову не заслуговують на увагу, оскільки позивачем додано до позову довідку про заробітну плату, у якій зазначена заробітна плата з 2011 року по 2014 рік, а враховуючи, що з 02 січня

2014 року відповідачем безпідставно зменшено заробітну плату позивача, тому суд взяв до уваги останню середню заробітну плату за 2013 рік.

Доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд керувався постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року № 663, яка втратила чинність, є обґрунтованими, проте це не вплинуло на правильний результат вирішення спору по суті.

Разом з тим апеляційний суд, стягуючи з Національної академії статистики, обліку та аудиту судовий збір у розмірі 9 450,00 грн не звернув уваги на вимоги статті 141 ЦПК України та не розподілив судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції, передбачено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції (02 січня

2015 року), за подання до суду позовної заяви майнового характеру (стягнення ненарахованої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди) ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання позову до суду першої інстанції, за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати.

Звертаючись до суду з позовом про скасування наказу, внесення змін до трудової книжки, стягнення ненарахованої заробітної плати у сумі 318 278,75 грн та відшкодування моральної шкоди у розмірі 351 730,00 грн, позивач мав би сплатити судовий збір у розмірі 3 897,60 грн (3 654,00 грн - максимальна ставка за майновою вимогою + 243,60 грн - ставка за немайновою вимогою).

Згідно з підпунктом 6 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній на час подання апеляційної скарги, за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами ставка судового збору становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Ураховуючи зазначене, судовий збір за подання апеляційної скарги у цій справі складав би 5 846,40 грн (3 897,60 грн * 150 %).

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Враховуючи те, що апеляційним судом рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову та стягнуто на користь ОСОБА_1 ненараховану заробітну плату та відшкодовано моральну шкоду у розмірі 63 299,10 грн, що становить 9,45 % від позовних вимог, то з відповідача необхідно стягнути судовий збір за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій пропорційно до задоволених вимог, а саме: 863,70 грн - за майнові вимоги та 609,00 грн - за немайнову вимогу.

Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм процесуального права, тому Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про часткове задоволення касаційної скарги Національної академії статистики, обліку та аудиту, зміни рішення апеляційного суду в частині стягнення розміру судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 141, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Касаційну скаргу Національної академії статистики, обліку та аудиту задовольнити частково.

Постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року змінити у частині стягнення зНаціональної академії статистики, обліку та аудиту судового збору пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме з 9 450,00 грн до 1 472,70 грн за розгляд цієї справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

В іншій частині постанову Апеляційного суду міста Києва від 06 вересня 2018 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

Г. І. Усик

В. В. Яремко