Яготинський районний суд Київської області
Справа 382/1312/19
Провадження 2/382/705/19
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

/заочне/

16 грудня 2019 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Литвин Л.І.

при секретарі Чемерис С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготин у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в котрій зазначено, що згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 25.09.2013 р. їй належить квартира за АДРЕСА_1 . У даній квартирі з 23 листопада 2016 року зареєстрований її колишній чоловік - відповідач по справі, який у вересні 2017 року, зібравши всі свої речі, покинув належну їй квартиру. До цього часу їй невідомо місце проживання відповідача. Крім того, нею було подано позов про розірвання шлюбу, який згідно з рішенням Яготинського районного суду Київської області від 8 травня 2018 року розірвано. За комунальні послуги відповідач не сплачує, квартирою не цікавиться, не ставиться до неї як до свого постійного єдиного місця проживання, його особистих речей в квартирі немає. У користуванні житлом ніхто ніколи відповідачу не перешкоджав. В той же час, під час її звернення до Управління праці та соціального захисту населення Яготинської РДА з метою призначення субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, з`ясувалося, що оскільки в належній їй квартирі зареєстрований відповідач, при призначені субсидії буде братися його дохід, що в свою чергу зменшить розмір державної допомоги. Таким чином, реєстрація відповідача у належній їй квартирі, створює перешкоди у володінні та користуванні своїм майном, чим позбавляє її можливості в повній мірі використовувати свій об`єкт права власності та негативно впливає на її матеріальний стан, що порушує її права. Просила визнати відповідача таким, що втратив право користування належною їй квартирою.

В судове засідання позивачка не з"явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві до суду просила розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала.

Відповідач в судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи, що в справі є достатньо доказів для її заочного розгляду, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п.1 ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеним чи позбавленим свого житла.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сім`ї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання цих осіб в судовому порядку такими, що втратили права користування ним (ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В силу ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

З Постанови Верховного Суду України від 16 січня 2012 року, прийнятої в порядку п.1 ч.1 ст. 360-3, ч.1 ст.360-4, яка є обов`язковою до виконання всім судами України, вбачається, що виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.»

На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації особи можливе на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Враховуючи вимоги нормативних актів, можна зробити висновок, що відповідачка втратила право користування спірним жилим приміщенням.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, від 4.11.1950 року, підписаної від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Основні права та свободи людини, серед яких право на недоторканність житла, закріплені та гарантуються не лише в національному законодавстві держав, а й на міжнародному рівні. Однією з основних міжнародних гарантій цих прав є Конвенція про захист прав та основоположних свобод людини, у ст.8 якої передбачається просторовий аспект права на приватне життя право на повагу до житла. У ч.1 цієї статті зазначається, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

В своїх рішеннях Європейський суд з прав людини зазначає, що концепція «житла» має першочергове значення для особистості людини, самовизначення, фізичної та моральної цілісності, підтримки взаємовідносин з іншими, усталеного та безпечного місця в суспільстві ( рішення від 27 травня 2004 р. у справі «Коннорс проти Сполученого Королівства»)

Відповідно до п.п. 19, 22 Рішення Європейського суду з прав людини про справі «Кечко проти України» (Заява № 63134/00) від 08 листопада 2005 року, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.

З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що він проживає по сусідству із позивачкою. ОСОБА_2 він бачив останній раз приблизно 2,5 роки тому, коли той забирав свої речі з будинку позивачки. Після того відповідача він не бачив та місце перебування останнього йому не відомо.

В судовому засіданні установлено, що позивачка є власницею квартири АДРЕСА_1 , (копія рішення Яготинського районного суду від 25 вересня 2013 року, а.с. 5-6, Інформаційна довідка з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, а.с.7). У вищевказаній квартирі із 23 листопада 2016 року зареєстрований колишній чоловік позивачки ОСОБА_2 , який у вересні 2017 року, зібравши всі свої речі, покинув належну позивачці квартиру, (Витяг з будинкової книги, а.с. 13-14, акт обстеження, а.с.16). Відповідач понад один рік у належній позивачці квартирі не з"являється, комунальні послуги не сплачує, будинком не цікавиться.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає вимоги позову обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 81,259, 263-265, 280-282 ЦПК України, ст. ст.16, 29, 317,319,321,ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, котра може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд-якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Позивачкою рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду через Яготинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Литвин Л.І.