Єдиний унікальний номер 243/4047/19 Номер провадження 22-ц/804/1832/19

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Бахмут

Донецький апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Кішкіної І.В.,

суддів Гапонова А.В., Тимченко О.О.,

за участю секретаря Кіпрік Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 243/4047/19 за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року (суддя Мінаєв І.М.),

в с т а н о в и в :

18 квітня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті особи, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єнакієве Донецької області померла його бабуся ОСОБА_2 , про що свідчать свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті, видані на тимчасово окупованій території. Оскільки ця територія є тимчасово окупованою, то документи не мають юридичної сили і факт смерті бабусі йому потрібно встановити в судовому порядку для подальшого оформлення свідоцтва про смерть встановленого державного зразка. Просив встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єнакієве Донецької області.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року заяву ОСОБА_1 про встановлення факту смерті залишено без задоволення.

З вказаним рішенням не погодився ОСОБА_1 та оскаржив його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким встановити факт смерті ОСОБА_2 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єнакієве Донецької області.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме суд першої інстанції замість з`ясування факту звернення до зацікавленої особи із заявою про державну реєстрацію смерті мав би з`ясувати факт можливості чи неможливості реєстрації органом Державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті на території міста Єнакієве, та саме неможливість реєстрації Єнакіївським МВ ДРАЦС факту смерті обумовило необхідність звернення до суду, із заявою про встановлення факту смерті. Стосовно порушення судом процесуального права, зазначає що призначення судом судового розгляду на восьмий день після відкриття провадження не узгоджується з поняттям невідкладності розгляду зазначених в статті 317 ЦПК України, також він не був завчасно повідомлений про розгляд справи відповідно до статті 128 ЦПК України.

Відповідачем відзив на апеляційну скаргу не надано.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційного суду підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник заінтересованої особи Слов`янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , його батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.9).

Відповідно до довідки відділу реєстрації актів цивільного стану Єнакіївського міського управління юстиції від 21 квітня 2008 року, 13 жовтня 1984 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». 29 червня 1992 року зареєстроване розірвання шлюбу (а.с.8).

ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , її батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , що вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Таким чином, заявником підтверджено, що ОСОБА_2 є його бабусею.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 26 лютого 2019 року, виданого Єнакіївським міським відділом запису актів цивільного стану Міністерства юстиції так званої «донецької народної республіки», ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Єнакієве Донецької області (а.с.5).

Залишаючи заяву без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що звернення із заявою про встановлення факту смерті є передчасними, оскільки заявник до органів державної реєстрації актів цивільного стану із заявою про державну реєстрацію смерті не звертався, у зв`язку з чим заявником не підтверджено неможливість державної реєстрації смерті у відділі державної реєстрації актів цивільного стану, тому вимоги є передчасними і задоволенню не підлягають.

Однак із таким висновком погодитися не можна.

За змістом частини 1 статті 4 та частини 1 статті 5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно із частиною 1 статті 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. У разі настання смерті в дорозі (у поїзді, на судні, в літаку тощо) державна реєстрація смерті може бути проведена в найближчому органі державної реєстрації актів цивільного стану. Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров`я, де настала смерть, та інших осіб. Про державну реєстрацію смерті іноземця відділ державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє Міністерство закордонних справ України.

Звертаючись до суду із заявою, ОСОБА_1 зазначив, що після смерті своєї бабусі ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Єнакієве Донецької області внаслідок захворювання гострого сегментарного мезентеріального тромбозу з гангреною тонкої кішки, він не має змоги отримати свідоцтво про смерть державного зразка в органах державної реєстрації актів цивільного стану, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ встановленої форми для здійснення реєстрації смерті.

Суд першої інстанції не врахував того, що заяви про встановлення факту смерті, розглядаються в порядку окремого провадження, тому згідно положень статті 294 ЦПК України він був зобов`язаний вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи та з метою з`ясування обставин справи мав право за власною ініціативою витребувати необхідні докази.

До апеляційної скарги заявником долучено письмову відмову Слов`янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області року у проведені державної реєстрації смерті ОСОБА_2 № 15.22-1090/62 від 26 червня 2018 року (а.с.53). Вказана відмова мотивована тим, що для підтвердження факту смерті було пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.

Так, під час апеляційного перегляду справи встановлено, що у зв`язку з відмовою у проведені державної реєстрації смерті, заявник вимушений вирішувати це питання в судовому порядку.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть, яке буде визнаватися державою Україна.

У відповідності до Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», звернуто також увагу судів на те, що відповідно до абзацу 1 частини 1 статті 257-1 ЦПК України 2004 року заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України може бути подана до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Водночас за змістом абзацу 2 частини 1 цієї статті заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України може бути подана за місцем проживання (перебування) заявника до суду за межами такої території України.

За змістом частини 1 статті 317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

Предметом доказування у справах даної категорії є не сама подія смерті, а її чітко визначений час, який повинен породжувати для заявника правові наслідки.

Для встановлення факту смерті особи необхідні обставини, що свідчать про цю подію, а також про те, що заінтересована особа позбавлена можливості зареєструвати факт смерті. Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина у певний час за певних обставин.

Відповідно до статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У відповідності до вказаного вище Інформаційного листа, питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими є докази, одержані в порядку, встановленому законом.

Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документам, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини 2 статті 19 Конституції України, якою передбачено. що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати і висновки Європейського суду з прав людини у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v Turkey». «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), Європейський суд з прав людини наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони.

Такий висновок Європейського суду з прав людини слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», Європейський суд з прав людини, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать.

Враховуючи наведену практику Європейського суду з прав людини, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території.

Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ.

Як вбачається з копії лікарського свідоцтва про смерть № 79 від 25 лютого 2019 року ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 78 років в КУ «Міська лікарня №1 м.Єнакієве» внаслідок захворювання - гострого сегментарного мезентеріального тромбозу з гангреною тонкої кішки (а.с.3-4).

Дані обставини також підтверджуються копією свідоцтва про смерть серії № НОМЕР_3 , виданого 26 лютого 2019 року Єнакієвським міським відділом записів актів громадянського стану державної реєстраційної палати міністерства юстиції так званої «донецької народної республіки» (а.с.5).

Враховуючи вищенаведені рішення європейського суду, вік ОСОБА_2 та важливість встановлення факту смерті бабусі для заявника, апеляційний суд вважає можливим прийняти до уваги ті фактичні обставини - письмову інформацію, яка викладена у вказаних письмових документах, які видані на непідконтрольній Україні території.

Отже, суд вважає, що факт смерті ОСОБА_2 в певний час і в певному місці підтверджений.

За правилом частини 2 статті 319 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів.

У відповідності до положень статті 18 ЦПК України судові рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом.

Встановлення факту смерті особи в певний час провадиться тільки у разі неможливості органом державної реєстрації актів цивільного стану зареєструвати факт смерті з підстав, що відсутні документи, які свідчать про смерть особи.

Відповідно до часини 1 статті 318 ЦПК України у заяві про встановлення факту смерті має бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт.

Встановлення факту смерті ОСОБА_2 , про встановлення якого просить заявник, має для нього юридичне значення, оскільки надає йому право для проведення державної реєстрації смерті на території України, яка контролюється державними органами, і отримання свідоцтва про смерть встановленого зразку.

Згідно з пунктом 3.4. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Правил реєстрації актів громадянського стану в Україні» від 18 жовтня 2000 року №52/5, судове рішення є підставою для реєстрації факту смерті особи, яка проводиться за місцем проживання заявника в державних органах запису актів цивільного стану.

Враховуючи наведене, висновок суду першої інстанції про неможливість встановити факт смерті є помилковим та таким, що не відповідає нормам процесуального права, які регулюють розгляд даного питання у порядку окремого провадження.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про встановлення факту смерті підлягає задоволенню.

Згідно із частиною 4 статті 317 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню.

Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Аналогічна норма закріплена і у пункті 8 частини 1 статті 430 ЦПК України..

Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту смерті.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 11 травня 2019 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Слов`янський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, про встановлення факту смерті особи задовольнити.

Встановити факт смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки с. Конецполь Первомайського району Одеської області, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Єнакієве Донецької області, Україна.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді І.В. Кішкіна

А.В. Гапонов

О.О.Тимченко

Повний текст постанови складено 09 серпня 2019 року

Суддя-доповідач І.В.Кішкіна