Справа № 645/5885/15-ц
Провадження № 4-с/645/4/19
У Х В А Л А

іменем України

25 січня 2019 року м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Шарка О.П.,

секретаря судового засідання Ятлової Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на рішення/дії Головного державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить суд визнати незаконними дії державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 щодо здійснення описку квартири №59 в будинку 216/3А, по пр-ту Московському, у м.Харкові, належної на праві власності ОСОБА_1 та передання цієї квартири на зберігання стягувачу ОСОБА_3, скасувати Постанову головного державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 про опис та арешт боржника від 11.12.2018 року у виконавчому провадженні №53336008 щодо виконання виконавчого листа №645/5885/15ц, виданого 01.02.2017 року Фрунзенським районним судом м.Харкова.

В обґрунтування скарги заявник зазначила, що державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 здійснюється примусове виконаня виконавчого листа №645/5885/15ц, виданого 01.02.2017 року Фрунзенським районним судом м.Харкова про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 7 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття. 6 лютого 2017 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження було направлено боржнику, яка надала заяву, що не в змозі сплачувати аліменти через скрутне матеріальне становище та тимчасове безробіття. З метою забезпечення виконавчого документа державним виконавцем накладено арешт на єдине житло боржника - квартиру №59 в будинку 216/3А, по пр-ту Московському, у м.Харкові. З березня 2018 року боржниця перебуває у трудових відносинах з КП «Жовтневе трамвайне депо», де працює водієм трамваю та отримує офіційну зарплатню, на яку державним виконавцем могло б бути звернено стягнення, однак, державним виконавцем не було здійснено всіх передбачених законодавством дій для належного виконання рішення суду та було прийнято рішення звернути стягнення на вказану квартиру, яка при цьому є єдиним житлом боржниці. На думку заявника, державним виконавцем Комар Г.В. своїх обовязків щодо отримання інформації про доходи боржниці не виконувала, хоча з березня 2018 року по грудень 2018 року, початок звернення стягнення на нерухоме майно, повинна була здійснити перевірку боржника щонайменше тричі. Також державний виконавець Комар Г.В. на підставі ухвали про дозвіл на примусове проникнення до житла, групою у складі шести осіб прийшла до квартири заявника, де державний виконавець фотографувала та здійснила опис квартири, а також склала Постанову про опис та арешт майна боржника, якою зазначено, що заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів складає 65633 грн. 87 коп, а тому державним виконавцем здійснено опис квартири та передано її на зберігання стягувачу ОСОБА_3. На думку заявника, вчинення державним виконавцем таких дій щодо квартири заявника, на яку відповідно Закону взагалі не може бути звернуто стягнення, є проявом невиконання своїх прямих обовязків щодо зясування майнового стану боржника з метою позбавлення житла ОСОБА_1 та сприяння стягувачу в отриманні незаконної вигоди.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_5 підтримала скаргу у повному обсязі, просила її задовольнити, надала суду пояснення аналогічні викладеним у скарзі, також зазначила, що заборгованість по аліментам є значно меншою ніж вартість арештованої квартири.

У судовому засіданні Головний державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2В,, представник стягувача ОСОБА_3 ОСОБА_6 у судовому засіданні просили відмовити у задоволенні скарги, вважаючи її необґрунтованою та безпідставною, оскільки дії державного виконавця, як і оскаржувана постанова відповідають вимогам чинного законодавства.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали скарги та матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У ході судового розгляду встановлено, що рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 30 жовтня 2015 року, зокрема, стягнуто з ОСОБА_1, 03.11.1975 року, аліменти на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 7 серпня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 січня 2017 року замінено стягувача за зазначеним рішенням, стягувача визнано піклувальника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст.14Конституції України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій територій України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі-рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України;

Згідно ч.1 ст.5 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюютьсяЗаконом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів"

Непорушним конституційним правом неповнолітньої дитини, закріпленим ст. 51 Конституції України є право на утримання батьками до досягнення нею повноліття. Крім того, обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття передбачено ст. 180 Сімейного кодексу України. Обовязок батьків утримувати свою дитину не припиняється із розірванням шлюбу.

6 лютого 2017 року державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження, постанова про відкриття виконавчого провадження ВП №53336008, яка була направлена боржнику.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м.Харкова від 6 листопада 2018 року, задоволено подання державного виконавця, надано дозвіл Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області на промислове проникнення до житла боржника ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, а саме до квартири №59 житлового будинку №216/3А по пр-ту Московському, у м.Харкові, належних боржнику, з метою виконання судового рішення. Ухвала набрала законної сили.

.

Згідно статті 56 Закону України «Про виконавчепровадження» арештмайна (коштів)боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арештна майно(кошти)боржника накладається виконавцем шляхомвинесення постанови про арешт майна (коштів)боржника або про опис та арешт майна (коштів)боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2 від 11 грудня 2018 року, у звязку з невиконанням боржницею рішення суду, заборгованість по аліментам станом на 1 грудня 2018 року з урахуванням штрафу складає 65633 грн. 87 коп., описано та накладено арешт на майно боржника - квартиру №59 в будинку 216/3А, по пр-ту Московському, у м.Харкові. Призначено відповідальним зберігачем стягувача ОСОБА_3.

Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах.

Частиною 5 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі відсутності у боржника коштів та інших цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення невідкладно звертається також на належне боржнику інше майно, крім майна, на яке згідно із законом не може бути накладено стягнення. Звернення стягнення на майно боржника не зупиняє звернення стягнення на кошти боржника. Боржник має право запропонувати види майна чи предмети, які необхідно реалізувати в першу чергу. Черговість стягнення на кошти та інше майно боржника остаточно визначається виконавцем.

Відповідно до статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення. Про проведення опису майна (коштів) боржника виконавець виносить постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника. У разі прийняття виконавцем рішення про обмеження права користування майном, здійснення опечатування або вилучення його у боржника та передачі на зберігання іншим особам проведення опису є обовязковим.

Таким чином, при винесенні постанови про опис та арешт майна 11 грудня 2018 року державний виконавець Комар Г.В, діяла відповідно до вимог ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об'єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов'язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

В даному випадку, враховуючи те, що судове рішення тривалий час залишається невиконаним, а також ймовірність того, що боржник може приховати чи реалізувати належне їй майно і в подальшому ухилитись від виконання рішення, державним виконавцем обґрунтовано було прийнято рішення про передачу арештованого майна на зберігання третій особі стягувачу ОСОБА_3.

Оскільки на момент розгляду скарги, боржником рішення суду не виконується, заявник не надав доказів, підтверджуючих незаконність накладення арешту на майно, або інших обґрунтованих підстав вважати, що при накладенні арешту на майно, державний виконавець діяв неправомірно, судом не вбачається підстав для задоволення скарги ОСОБА_1 на дії та постанову державного виконавця Міжрайонному відділу державної виконавчої служби по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харків ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 447-453 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення/дії Головного державного виконавця Міжрайонного відділу ДВС по Індустріальному та Немишлянському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом пятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий суддя: