Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 599/1332/18

провадження № 61-15904св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф.,

Шиповича В. В. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

треті особа, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Озернянська сільська рада, Перша Тернопільська державна нотаріальна контора,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області, у складі судді Чорної В. Г., від 10 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Ходоровського М. В., Бершадської Г. В., Ткач О. І., від 25 липня 2019 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

Позовна заява, з урахуванням поданих уточнень, мотивована тим, що

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її двоюрідний брат ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .

09 серпня 2004 року вона подала заяву до Першої Тернопільської нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом через Посольство України в Португалії, так як перебувала в цій країні. Повернувшись до України, дізналася, що ІНФОРМАЦІЯ_1 після смерті ОСОБА_4 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 , у зв`язку із тим, що ОСОБА_4 04 січня 2003 року на ім`я ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений Озернянською сільською радою Зборівського району Тернопільської області.

Вважала, що зазначений заповіт вчинений з порушенням порядку його оформлення та посвідчення, є нікчемним в силу прямої вказівки статті 1257 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) та просила суд визнати заповіт, складений 04 січня 2003 року ОСОБА_4 на ім`я

ОСОБА_3 недійсним.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Зборівського районного суду від 10 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Встановивши, що спірний заповіт ОСОБА_4 від 04 січня 2003 року по формі та змісту відповідає вимогам цивільного законодавства, Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 22/5 від 25 серпня

1994 року (далі - Інструкція), які діяли на час його складання, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність та безпідставність позову

ОСОБА_1 .

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Зборівського районного суду від 10 травня 2019 року - без змін.

Залишаючи без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У серпні 2019 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 липня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 02 вересня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі № 599/1332/18 та витребувано її матеріали з місцевого суду.

У жовтні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.

Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 03 грудня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована помилковістю висновків судів попередніх інстанцій.

В порушення пунктів 8, 38 Інструкції в тексті заповіту не зазначено місце вчинення нотаріальної дії, а також причини посвідчення оспорюваного заповіту поза межами приміщення виконавчого комітету; на час посвідчення заповіту Озернянською сільською радою не велася книга обліку заповітів.

Судами попередніх інстанцій не враховано, що підписи від імені

ОСОБА_4 у книзі реєстрації нотаріальних дій Озернянської сільської ради у графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа», запис № 2 за 2003 рік, виконано не ОСОБА_4 .

Судами не надано належної оцінки нікчемності заповіту в силу

статті 1248 ЦК України, зокрема відсутності в ньому посилання на те, що заповіт до підписання прочитаний вголос заповідачем ОСОБА_4 .

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У вересні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_3 на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому відповідач, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, просила касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.

Іншими учасниками справи відзив на касаційну скаргу не подано

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 січня 2003 року

ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений секретарем Озерянської сільської ради Зборівського району Тернопільської області Шевчик Г. М. та зареєстрований в реєстрі за № 2, згідно якого житловий будинок і господарські будівлі, які знаходяться в АДРЕСА_1 , земельну присадибну ділянку, сертифікат на право на земельну ділянку (пай) серія ТР №0298708, яка знаходиться в оренді ПАП "Озерна", ОСОБА_4 заповів ОСОБА_3 Квартиру, яка знаходиться в

АДРЕСА_2 , заповів

ОСОБА_2 Заповіт складено 04 січня 2003 року на дому в

АДРЕСА_1 о 13 год 15 хв.

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи № 1170/1171/18-22

від 28 січня 2019 року підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках заповіту, який посвідчений 04 січня 2003 року секретарем Озернянської сільської ради виконано ОСОБА_4 , а підпис у книзі реєстрації нотаріальних дій Озернянської сільської ради в графі про отримання нотаріально оформленого документу, запис № 2 за 2003 рік, виконано не ОСОБА_4 , а іншою особою.

Позиція Верховного Суду

Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначений кодекс набув чинності з 01 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Таким чином, судами попередніх інстанцій при вирішенні питання щодо дійсності заповіту посвідченого 04 січня 2003 року вірно застосовано положення ЦК УРСР.

Відповідно до частини першої статті 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений (стаття 541 ЦК УРСР).

У частині першій статті 48 ЦК УРСР (в редакції, чинній на момент вчинення оспорюваного заповіту) передбачено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Відповідно до статті 37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на 04 січня 2003 року), статті 38 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», пункту 2 Інструкції, у населених пунктах, де немає державних нотаріусів, нотаріальні дії, зокрема посвідчення заповітів, вчиняють посадові особи виконавчих комітетів сільських, селищних, міських рад, на яких такий обов`язок покладено рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Пунктами 33-40 Інструкції передбачено порядок посвідчення заповітів.

Так, посадова особа виконавчого комітету посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 ЦК УРСР і особисто подані ними посадовій особі виконавчого комітету. Посвідчення заповітів через представників, а також заповіту від імені кількох осіб не допускається. Посадова особа виконавчого комітету перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Посадова особа виконавчого комітету при посвідченні заповіту зобов`язана роз`яснити заповідачу зміст статті 535 ЦК УРСР.

Заповіти, посвідчені посадовими особами виконавчих комітетів, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. Заповідач може в

будь-який час змінити або скасувати заповіт, подавши про це заяву до виконавчого комітету відповідної Ради народних депутатів.

Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні виконавчого комітету сільської, селищної, міської Ради народних депутатів. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням.

Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням виконавчого комітету, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстри нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії (на дому, в лікарні, на підприємстві, установі, організації та ін.) із зазначенням адреси, а також причини цього (пункт 8 Інструкції).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог у зв`язку з їх недоведеністю.

Докази відсутності волевиявлення спадкодавця на складання 04 січня

2003 року оспорюваного заповіту суду не надані.

У справі була призначена судова почеркознавча експертиза та згідно висновку експерта підписи від імені ОСОБА_4 у двох примірниках заповіту від 04 січня 2003 року виконано ОСОБА_4 , а отже заповіт містить волю заповідача щодо розпорядження своїм майном.

Не зазначення у заповіті від 04 січня 2003 року про його прочитання вголос заповідачем, причин складення його за місцем проживання заповідача, а також не здійснення реєстрації заповіту в алфавітній книзі обліку заповітів сільської ради не є підставою для визнання такого заповіту недійсним.

Оспорюваний заповіт не містить розпоряджень, які суперечили діючому законодавству.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зводяться до невірного тлумачення позивачем норм права та переважно до необхідності переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій та яким надана відповідна оцінка, що в силу статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи касаційним судом.

Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A,

№ 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення в оскаржуваній частині - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.

Встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.

Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Зборівського районного суду Тернопільської області від 10 травня 2019 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 25 липня

2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта В. В. Шипович