Постанова

Іменем України

20 листопада 2019 року

м. Київ

справа № 463/6088/15-ц

провадження № 61-22195св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору -

ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору:

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_5 , на рішення Апеляційного суду Львівської області у складі колегії суддів: Шумської Н. Л., Левика Я. А., Шандри М. М., від 20 грудня

2016 року,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про визнання права власності на будинок у порядку спадкування.

Позовну заяву мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати ОСОБА_6 , яка за життя зробила на його користь особисте розпорядження на випадок своєї смерті щодо належної їй 1/3 частини будинку по АДРЕСА_1 . Зазначав, що власником іншої

2/3 частини була ОСОБА_3 , яка у 2000-2002 роках здійснила будівельні роботи з реконструкції та виділення належної їй частки будинку із спільної власності та отримала дозвіл на оформлення права власності на перебудований двоповерховий семикімнатний житловий будинок, якому було присвоєно № 17а. Таким чином, позивач вважав, що право спільної часткової власності на будинок № 17 припинилося і одноосібним власником цього будинку стала його мати. На звернення до нотаріуса для оформлення спадщини за заповітом, йому було відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок. Через наявність такої відмови він позбавлений можливості реалізувати свої спадкові права, а тому просив визнати за ним право власності на вищезазначений житловий будинок.

Третя особа ОСОБА_2 подав самостійний позов щодо предмету спору до ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , треті особи: ОСОБА_3 , Личаківська районна адміністрація Львівської міської ради, в обґрунтування якого зазначав, що він був чоловіком померлої ОСОБА_6 , є непрацездатною особою, а тому, незалежно від наявності заповіту, має право на обов`язкову частку у спадковому майні після померлої дружини. Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_2 просив визнати за собою право власності на 1/6 частину вищезазначеного домоволодіння.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова у складі судді

Шеремети Г. І. від 26 вересня 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 як спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 5/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку під літ. «А-1» загальною площею 38,9 кв. м, житловою площею 23,3 кв. м; господарської будівлі з гаражем під літ. «Б-2», вбиральні під літ. «В», воріт № 1, огорожі № 2.

В іншій частині позову відмовлено.

Позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 як спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/6 частин домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку під літ. «А-1» загальною площею

38,9 кв. м, житловою площею 23,3 кв. м; господарської будівлі з гаражем під літ. «Б-2», вбиральні під літ. «В», воріт № 1, огорожі № 2.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щопісля роз`єднання домоволодіння АДРЕСА_1 на два окремих та присвоєння домоволодінню колишнього власника 2/3 частин іншого номера, зокрема № 17а, спадкодавець стала одноосібним власником спірного майна. ОСОБА_6 за час свого життя не встигла зареєструвати за собою право власності в цілому на це майно, а тому за позивачем як спадкоємцем за заповітом підлягає визнання права на 5/6 частин домоволодіння, а за ОСОБА_2 на 1/6 частину на підставі статті 1241 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року апеляційну скаргу Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради задоволено. Рішення Личаківського районного суду м. Львова

від 26 вересня 2016 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щоспадкодавець була власником 1/3 частини спірного домоволодіння, а тому визнавши за спадкоємцями право власності на це домоволодіння в цілому, суд порушив права власника іншої 2/3 частини - ОСОБА_3 . Крім того, після реконструкції спірного майна воно не було введено в експлуатацію як того вимагає чинне законодавство, що позбавляє спадкоємців права на спадкування домоволодіння АДРЕСА_1 . Крім того, у спорах про визнання права власності на спадкове майно, відповідачами повинні виступати усі спадкоємці, однак суд розглянув позов ОСОБА_1 без залучення спадкоємців. Також судом не враховано, що позов ОСОБА_2 був визнаний відповідачем ОСОБА_1 , що свідчить про відсутність спору щодо спадкування обов`язкової частки у спадковому майні, а тому суд дійшов помилкового висновку про наявність спору та задовольнив позов ОСОБА_2

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що спірне домоволодіння було введено в експлуатацію ще у 1958 році, самочинне будівництво у цьому домоволодінні відсутнє, а тому суд помилково застосував до спірних правовідносин положення статті 376 ЦК України. Суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що співвласник спірного домоволодіння ОСОБА_3 виділила свою частку у цьому майні в натурі і набула права власності на виділене майно - домоволодіння, якому було присвоєно інший номер. Таким чином право спільної часткової власності на домоволодіння № 17 припинилося і спадкодавець стала одноосібним власником цього майно. При цьому

ОСОБА_3 була залучена до розгляду у справі в якості третьої особи, брала участь у судових засіданнях та підтвердила вказані вище обставини і проти позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечувала. Крім того, дійшовши висновку про відсутність спору щодо визнання за ним права власності на обов`язкову частку у спадковому майні, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на відмову нотаріуса про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а тому поновлення порушених прав підлягає відновленню саме у судовому порядку.

Доводів щодо незаконності рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 касаційна скарга не містить, а тому відповідно до статті 400 ЦПК України законність ухваленого судом в цій частині рішення колегією суддів не перевіряється.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою цього ж суду від 11 вересня

2017 року - справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Справу передано до Верховного Суду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

ОСОБА_6 за життя належало право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину від 21 квітня 1989 року та реєстраційним посвідченням від 27 червня 1989 року, виданим Львівським обласним управлінням комунального господарства «Львівське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Іншим власником 2/3 частини зазначеного домоволодіння є ОСОБА_3 , якій розпорядженням Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07 грудня 2000 року надано дозвіл на завершення самовільно розпочатої реконструкції частини будинку № 17 з прибудовою і надбудовою у подвір`ї цього будинку та присвоєння окремого будинкового номера 17а.

17 червня 2002 року Личаківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження відділу приватизації державного житлового фонду оформити та видати ОСОБА_3 свідоцтво про право власності в цілому на двоповерховий семикімнатний житловий будинок

АДРЕСА_1 загальною площею 251,4 кв. м, житловою - 120,5 кв. м, гараж «В» - 28,7 кв. м, господарську будівлю «Б» - 46 кв. м.

Даних про реалізацію цього розпорядження та оформлення на ім`я

ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на будинок

АДРЕСА_1 матеріали справи не містять.

Відповідно до довідки обласного комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» Львівської області ради

від 28 жовтня 2015 року станом на 29 грудня 2012 року 2/3 частина домоволодіння № 17 є власністю ОСОБА_3 та присвоєно окремий будинковий № 17 а. Житловий будинок АДРЕСА_1 складається з двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 38,9 кв. м, житловою - 23,3 кв. м. До роз`єднання домоволодіння на два самостійних, будинок складався з чотирьох житлових кімнат та двох кухонь. На земельній ділянці домоволодіння № 17 знаходиться житловий будинок літ. «А-1», господарська будівля з гаражем літ. «Б-2», вбиральня літ. «В», ворота № 1, огорожа № 2.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , яка за життя склала заповіт, яким заповіла належну їй 1/3 частину домоволодіння

АДРЕСА_1 своєму сину - ОСОБА_1 .

Спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_6 , крім ОСОБА_1 , є також ОСОБА_4 та ОСОБА_2

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є чоловіком померлої

ОСОБА_6 . На час відкриття спадщини ОСОБА_2 був непрацездатною особою, пенсіонером за віком, у передбаченому законом порядку звернувся до нотаріуса про прийняття обов`язкової частки у спадковому майні.

03 грудня 2015 року на ім`я ОСОБА_4 приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 5/6 часток квартири АДРЕСА_2 . Цього ж дня на ім`я ОСОБА_2 приватним нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/6 частку зазначеної квартири.

05 листопада 2015 року приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу повідомив ОСОБА_2 про те, що домоволодіння АДРЕСА_1 було роз`єднано на два самостійні будинки, унаслідок чого відбулися зміни площ та опис господарських будівель і споруд та для належного оформлення спадкових прав заявнику необхідно надати правовстановлюючі документи на житловий будинок № 17 зі всіма господарськими будівлями і спорудами або звернутись до суду із позовом про визнання права власності на вищезазначене нерухоме майно.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до положень статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, на відміну від об`єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об`єктами спадщини за ЦК України є права та обов`язки, в тому числі об`єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов`язані з особою спадкодавця.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня

2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім цього, відповідно до статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України, яка містить певні умови та підстави для застосування.

Відповідно до пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України

від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва. Якщо право власності на самочинно зведену будівлю визнано судом за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій вона розміщена, то до складу спадщини входить право на відшкодування витрат на будівництво (частина шоста статті 376 ЦК України).

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Таким чином, самочинним є будівництво об`єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у цій статті.

Відповідно до статті 57 ЦПК України 2004 року доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

За змістом частини першої статті 58, частини другої статті 59, частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на положення статті 376 ЦК України та вважаючи, що спадкове майно є самочинним будівництвом, свого висновку з посиланням на належні та допустимі докази не мотивував, не вказав, які саме приміщення, які входять до належного спадкодавцеві майна, він вважає самочинними, чим це підтверджується. При цьому суд апеляційної інстанції не звернув уваги на те, що проведення іншим співвласником реконструкції своєї частини домоволодіння саме по собі не свідчить про самочинність будівництва частини іншого співвласника.

Про відсутність самочинного будівництва свідчить довідка ОКП «БТІ та ЕО» від 29 вересня 2015 року, відповідно до якої проведена ОСОБА_3 реконструкція відбулася з дотриманням вимог закону, на підставі відповідних розпоряджень Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, якій суд апеляційної інстанції належної оцінки не надав.

Таким чином, висновок суду апеляційної інстанції про самочинність будівництва будинку АДРЕСА_1 ґрунтується на припущеннях, що заборонено в силу положення частини четвертої статті 60 ЦПК України 2004 року.

Крім того, вказуючи на те, що суд першої інстанції неправильно визначив частку у спадковому майні, належну ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , суд апеляційної інстанції самоусунувся від покладених на нього обов`язків, визначених ЦПК України, не мотивував чому він не має можливості визначити таку частку кожного спадкоємця, з урахуванням спадкової маси, яка залишилась після смерті ОСОБА_6 .

Установлено, що ОСОБА_6 на момент її смерті належала 1/3 частина домоволодіння АДРЕСА_1 , яке складається із житлового будинку літ. «А-1» загальною площею 38,9 кв. м, житловою -

23,3 кв. м., господарської будівлі з гаражем літ. «Б-2», вбиральні літ. «В»,

воріт № 1, огорожі № 2, а тому саме ця частина спірного майна увійшла до спадкової маси, право на обов`язкову частку якого має ОСОБА_2 .

За змістом статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них уразі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Установлено, що ОСОБА_2 на момент відкриття спадщини після смерті його дружини був непрацездатною особою за віком, а тому він має право на обов`язкову частку у майні, яке залишилось після смерті ОСОБА_6 .

Оскільки у разі спадкування за законом сторони як спадкоємці першої черги ( ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 ) успадкували б по 1/9 частині майна померлої, то обов`язкова частка в цьому випадку становить 1/18 частина майна.

З огляду на вищевикладене, посилання суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на обов`язкову частку у спадковому майні є безпідставними, а тому рішення суду апеляційної інстанції в цій частині не може бути визнано законним та обґрунтованим.

При цьому не може бути залишене в силі рішення суду першої інстанції, оскільки суд, дійшовши правильного висновку про наявність у ОСОБА_2 права на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті його дружини, неправильно визначив таку частку, з огляду на мотиви, викладені у цій постанові.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позову

ОСОБА_2 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно з статтею 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Керуючись статтями 400, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану його представником ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Рішення Апеляційного суду Львівської області від 20 грудня 2016 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на обов`язкову частку у спадковому майні скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову.

Визнати за ОСОБА_2 , як спадкоємцем обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/18 частину домоволодіння АДРЕСА_1 .

У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_2 відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Є. В. Синельников

Судді: О. В. Білоконь

О. М. Осіян

Н. Ю. Сакара

В. В. Шипович