Справа № 510/1687/18
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.01.19 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- за участю секретаря Арабаджи Л.В.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Рені цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

В С Т А Н О В И В:

Представник відповідача позовні вимоги визнав, щодо їх задоволення не заперечував, просив розглянути справу у його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на задоволенні позову наполягав, просив про розгляд справи без його участі.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія технічного паспорту на житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району, оформленого на імя ОСОБА_3; копія рішення виконкому Котловинської сільської ради від 29.11.2002р. про узаконення господарсько-побутових будівель; копія свідоцтва від 28.12.2002р. №842 про право власності ОСОБА_3 на житловий будинок по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина; копія рішення виконкому Котловинської сільради від 12.09.2002р. про видачу свідоцтва про право власності на домоволодіння; копія заповіту від 04.03.2014р., оформленого на імя ОСОБА_1; копія державного акту серії І-ОД №010471 від 10.03.2004р. на право приватної власності на землю земельну ділянку площею 1,50 га, розташовану на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №4, діл. №81), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; копія державного акту серії ЯИ №370660 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); копія державного акту серії ЯИ №370665 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку площею 0,0228 га, розташовану по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого селянського господарства; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 помер 28.10.2014р.; копія звіту про проведення незалежної оцінки вартості нерухомості від 16.07.2018р.; копія довідки Відділу у Ренійському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області про нормативну грошову оцінку земельної ділянки; копія постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 30.06.2016р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що позивач у справі є сином ОСОБА_3

За життя ОСОБА_3 належало наступне майно:

на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2002р. №842 житловий будинок із надвірними спорудами, розташований по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області;

на підставі державного акту серії І-ОД №010471 від 10.03.2004р. на право приватної власності на землю земельна ділянка площею 1,50 га, розташована на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №4, діл. №81), виділена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва;

на підставі державного акту серії ЯИ №370660 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,2500 га, розташована по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділена для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка);

на підставі державного акту серії ЯИ №370665 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку земельна ділянка площею 0,0228 га, розташована по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділена для ведення особистого селянського господарства.

На випадок смерті ОСОБА_3 розпорядився належним йому майном, 04.03.2014р. склав заповіт на імя позивача, 28.10.2014р. помер. Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на належне йому майно.

У встановлений законодавством строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із заявою про її прийняття за заповітом. Проте, навіть у випадку своєчасного звернення, оформити спадщину було б неможливо у звязку із тим, що в нього були відсутні відповідні оригінали правовстановлюючих документів.

Останні роки перед смертю ОСОБА_3 позивач мешкав разом із ним, доглядав за батьком, як син. Відповідач у справі на спадщину не претендує, не заперечує, щоб спадщину оформив позивач.

У нинішній час, при зверненні позивача до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, йому в цьому було відмовлено з причин відсутності правовстановлюючих документів на вищевказані земельні ділянки, про що 30.06.2016р. нотаріусом було винесено відповідну постанову. Що стосується житлового будинку, то і його неможливо оформити, як спадщину, оскільки свого часу ця нерухомість не була внесена батьком позивача до державного реєстру нерухомості.

Необхідні нотаріусу документи (стосовно земельних ділянок) позивач надати не може у звязку із втратою їх спадкодавцем. Чинним законодавством не передбачена можливість відновлення актів на право власності на земельну ділянку після смерті власника його спадкоємцями за умови, що свідоцтво про право на спадщину щодо цієї земельної ділянки не видано, а на підставі ксерокопії акту неможливо оформити спадщину. Згідно п. 5.1 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999р., при втраті (псуванні) державного акту на землю власнику або землекористувачу видається відповідний дублікат.

Так як набуте за спадкуванням право власності позивачем не було оформлено, він не в змозі отримати дублікати державних актів про право власності на землю.

Окрім вищевказаного, перешкодою в оформленні прийняття спадщини є також і те, що згідно п. 7 глави 7 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Міністерством юстиції України 22.02.2012р. №296/5, у справах нотаріуса залишаються копії (фотокопії) державного акта на право власності на земельну ділянку при посвідченні договору купівлі-продажу, міни, дарування, пожертви, довічного утримання (догляду), ренти, спадкового договору, а також при видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку. На оригіналі державного акту нотаріусом проставляється відповідна відмітка про перехід права власності на земельну ділянку до набувача чи спадкоємця.

Отже, після смерті ОСОБА_3 це питання вже неможливо вирішити, за визнанням права власності на земельні ділянки та житловий будинок, як на обєкти спадщини, може звернутися тільки спадкоємець.

Таким чином, позивач прийняв спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що залишилася після померлого ОСОБА_3 і вважає, що має всі законні підстави для визнання за ним права власності на неї, оскільки до держави вона не перейшла, відумерлою не визнана, відповідач на неї не претендує.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ЦК України). Згідно із ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно поживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Як було встановлено судом, позивач у справі є спадкоємцем за заповітом.

У передбачений законом строк для прийняття спадщини позивач не звернувся до нотаріальної контори із відповідною заявою. Однак, він спільно мешкав разом із спадкодавцем до його смерті. Як зазначив позивач, після смерті батька у нього були відсутні правовстановлюючі документи на спадкові земельні ділянки та житловий будинок. В даний час оформити своє право на спадщину та отримати відповідне свідоцтво позивач також не має можливості.

Прийняття спадщини є фактом, яке відображає волю спадкоємця придбати майно після смерті спадкодавця. В даному випадку позивач прийняв спадщину фактично, оскільки його воля, як спадкоємця за заповітом, була виражена у його діях по фактичному управлінню та володінню спадковим майном (зберігання правовстановлюючих документів на земельні ділянки та нерухомість, мешкання у житловому будинку, розпорядження щодо їх цільового використовування тощо).

Таким чином, позивач прийняв спадщину за заповітом в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки він постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявив про відмову від неї.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, суд вважає, що позивач є субєктом набуття права власності на земельні ділянки та житловий будинок з підстав прийняття спадщини за заповітом в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України.

З урахуванням викладених позивачем та досліджених у судовому засіданні обставин, суд вважає можливим задовольнити його вимоги щодо визнання за ним права власності на спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 12, 76 - 81, 200, 258, 259, 264 - 265, 268, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 15, 328, 1216, 1217, 1218, 1225, 1233-1235, 1268, 1269, 1270 ЦК України, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (паспорт громадянина України серії КМ №998158, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в порядку спадкування за заповітом право власності на:

-житловий будинок із надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташований по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області (який складається в цілому з: житлового будинку літ. А. загальною площею 92,0 кв.м., житловою площею 58,90 кв.м., підсобною площею 33,10 кв.м.; літньої кухні літ. Б; сараю літ. В, Г, Д; гаражу літ. Е; вбиральні літ. З; огорожі №1-3; спорудження № 4,5), на підставі свідоцтва про право власності від 28.12.2002р. №842;

-земельну ділянку площею 1,50 га, розташовану на території Котловинської сільської ради Ренійського району Одеської області (мас. №4, діл. №81), виділену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту серії І-ОД №010471 від 10.03.2004р. на право приватної власності на землю;

-земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером №:02:001:0066, розташовану по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), на підставі державного акту серії ЯИ №370660 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку;

-земельну ділянку площею 0,0228 га із кадастровим номером №:02:001:0061, розташовану по вул. Комсомольська, 1 в с.Котловина Ренійського району Одеської області, виділену для ведення особистого селянського господарства, на підставі державного акту серії ЯИ №370665 від 26.11.2009р. на право власності на земельну ділянку,

що належали ОСОБА_3, померлому 28.10.2014 року.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Суддя В.І. Дудник