Провадження № 2/161/253/19
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

21 січня 2019 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Ярмолюк В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

19.11.2018 року позивач звернулася в суд з позовною заявою про визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Свій позов мотивує тим, що вона є квартиронаймачем житлового приміщення АДРЕСА_1, в якій також зареєстровані відповідачі. Зазначає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - є членами її сім'ї. Відповідачі вже понад шість місяців за адресою своєї реєстрації не з'являються та фактично не проживають, добровільно з реєстраційного обліку не знялися. Відповідачі виїхали на постійне місце проживання до Республіки Польща. Зазначає, що особистих речей відповідачів у квартирі немає, комунальні послуги ними не сплачуються, їх реєстрація у квартирі не дає можливості оформити субсидію на оплату комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1.

До початку судового засіданні від позивачки надійшло клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує (а.с. 29).

Відповідачі в судове засідання повторно не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується судовою повісткою (а.с. 23), яка була адресованою за місцем їх проживання, а також судовим оголошенням (а.с. 28). Будь-яких заяв, клопотань, відзив на позовну заяву від них на адресу суду не надходили.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцька міська рада в судове засідання не з'явилася також, причин своєї неявки суду не повідомлено.

За таких обставин суд, зі згоди позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи відповідно до положень ст. 280 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є наймечем квартири АДРЕСА_1. Дана обставина підтверджується карткою реєстраційного обліку, виданою відділом реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради (а.с. 6).

З довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1, по даний час зареєстровані, позивачка ОСОБА_1 та відповідачі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с. 7).

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно ч. 2 ст. 18 ЗУ «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з наймачем.

За змістом ст.160 СК місце проживання дитини визначається наступним чином: дитини віком до десяти років - за згодою батьків; дитини, яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 на момент розгляду справи досяг повних 12 років.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.09.2018 року батько ОСОБА_5 звернувся із заявою про відрахування зі складу учнів ЗОШ І-ІІІ ступеня с. Забороль Луцького р-ну Волинської обл. ОСОБА_3 2006 р.н. та ОСОБА_7 2010 р.н. та надав довідки, що діти дійсно проживають у Круліково Республіки Польща та навчаються у початковій школі № 2 (а.с. 14).

З довідки, що підтверджує відвідування початкової школи № 2 ім. ротмістра Вітольда Пілецького в Ольштинку вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 проживає у Круліково 24-А/2, 11-015, Ольштинек, та дійсно є учнем 6-А класу Початкової школи вказаного навчального закладу. Копія даної довідка також надана на польській мові (а.с. 15-16).

Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що місцем проживання ОСОБА_3, який перебуває у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання його батьків, а саме: ОСОБА_3 (відповідач) проживає разом зі своїми батьками - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 (відповідачкою), а також сестрою ОСОБА_7 у АДРЕСА_2 на постійній основі. Із зазначеного також слід зробити висновок, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 забезпечені житлом.

Отже, відповідачі будучи членами сім'ї квартиронаймача житлового приміщення, понад шість місяців без поважних причин не проживає в ньому. Дана обставина підтверджується актами обстеження жильців квартири АДРЕСА_1 від 23.01.2018 року та 04.09.2018 року (а.с. 10-13).

Таким чином, під час розгляду даної справи встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами сім'ї ОСОБА_1, зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, квартиронаймачем якої є позивач, однак за місцем своєї реєстрації відсутні понад 6 місяців. Оскільки місце проживання малолітнього ОСОБА_3 визначається за місцем проживання батьків, які в свою чергу проживають в Республіці Польща на постійній основі, тому права та інтереси останнього порушеними не будуть.

Суд зазначає, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла (рішення у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства» від 13 травня 2003 року, «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року.

Крім того, втручання держави у право на повагу до житла має бути не лише законним, але й «необхідним у демократичному суспільстві», інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною метою (рішення у справі «Зехентнер проти Австрії», 2009 року, пункт 56).

Позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовані тим, що відповідачі у даному будинку давно не проживають, обов'язків членів сім'ї, пов'язаних з утриманням, оплатою комунальних послуг, не виконують, але продовжують бути зареєстрованими, що порушує її права як наймача будинку та позбавляє право на отримання житлової субсидії, на яку вона має право.

Як вбачається з довідки № 17525 від 25.10.2018 року, ОСОБА_1 знаходиться на обліку в Луцькому об'єднаному УПФ України у Волинській області та отримує щомісячно пенсію в розмірі 1726,58 грн. (а.с. 9).

Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою проживання позивачки позбавляє їй отримати житлову субсидію на оплату комунальних послуг, чим ставить останню в край скрутне матеріальне становище, а тому виникає «нагальна суспільна необхідність» та є всі у визнанні передбачені законодавством підстави для визнання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування квартирою АДРЕСА_1.

Разом з тим, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення.

Отже, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК України, ст. ст. 12, 77, 81, 247, 263-268, 280 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Луцька міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення в повному обсязі складено 25 січня 2019 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська