Справа № 645/5541/18
Провадження № 2/645/372/19
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2019 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді - Мартинової О.М.,
секретар судових засідань Марцишенко А.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,-

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою ОСОБА_2 про визначення додаткового шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті бабуся ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його бабуся - ОСОБА_3 , яка до дня смерті проживала за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті останньої відкрилась спадщина, яка складається з квартири АДРЕСА_2 . Зазначена квартира належіть ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.02.2015 року (1/2 частина) та свідоцтва про право власності на житло від 29.12.1997 року (1/2 частина). При цьому, ОСОБА_3 26 січня 2015 року склала заповіт, яким все належне їй на день смерті майно заповідала ОСОБА_1 . Проте, спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 є ще батько позивача ОСОБА_2 . Позивач, зазначає, що у вересні 2018 року дізнався про смерть бабусі і одразу звернувся до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Однак нотаріус відмовив видати свідоцтво про право на спадщину, посилаючись на пропуск ним шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. ОСОБА_1 вказував на те, що своєчасно не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки не знав про смерть бабусі - ОСОБА_3 , адже втратив з нею зв`язок в 2016 році в зв`язку з переїздом до неї її сина та його біологічного батька відповідача ОСОБА_2 . З останнім у позивача натягнуті відносини,він перешкоджав спілкуватися з бабусею по телефону. Відповідач навіть не сповістивані позивача, ані інших родичів про смерть ОСОБА_3 . Окрім того, посилався, що є військовослужбовцем за контрактом і проживає та проходить службу в іншому місці, а саме м. Миколаєві, де в зв`язку з веденням в Україні особливого періоду, несе постійне бойове чергування. В зв`язку з чим, здійснити виїзд в м. Харків тривалий час він не мав можливості. Враховуючи викладене, позивач вважає, що причини пропуску строку для прийняття спадщини є поважними, оскільки через певні життєві обставини та характер військової служби, не міг своєчасно звернутися з відповідною заявою до нотаріальної контори, тому просить суд визначити додатковий строк тривалістю шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори після смерті його бабусі ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідачем ОСОБА_2 надано до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволені позову у повному обсязі. Вважає, зазначене в позовній заяві не є підставами для надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Посилався на те, що ОСОБА_3 постійно хворіла гіпертонією, перенесла декілька інсультів, тому її смерть не була несподіваною. Крім важкого стану здоров`я ОСОБА_3 , позивачу також було відомо і про складений заповіт на його ім`я. Про смерть ОСОБА_3 , позивач мав реальну можливість дізнатись від великого кола осіб, зокрема від рідного брата, ОСОБА_4 з яким спілкувався в продовж шістьох місяців з дня смерті бабусі, а також зі своєю мамою, яка спілкувалась з чоловіком двоюрідної тітки. Також, місце проживання ОСОБА_3 позивачу було відомо, у неї був міський стаціонарний і мобільний телефони, номера яких також позивачу відомі. Крім того, у вересні позивач телефоном повідомив відповідача, про те що він ще рік тому, тобто відразу після смерті спадкодавця, мав можливість оформити спадщину але не став цього робити. Таким чином шість місяців, більш ніж достатньо, щоб дізнатися про смерть рідної бабусі, яка хворіла.
Позивачем надано до суду відповідь на відзив, де зазначає, що дійсно спілкувався з рідним братом ОСОБА_4 , який зареєстрований в м. Харкові, але він про смерть бабусі також не знав, відповідач теж приховав від нього цю інформацію. Про смерть ОСОБА_3 брат дізнався на при кінці серпня 2018 року, також відповідач просив його нікому про це не розповідати. Зі своєю мамою, яка мешкає в м. Харкові, позивач також спілкувався, але вона ніколи не спілкувалася з чоловіком двоюрідної тітки, бо не знайома ні з нею, ні з її чоловіком. Відповідач приховав смерть бабусі від всієї родини, навіть від тих хто жив поблизу з нею в одному місці. Позивач зазначає, що є військовослужбовцем, мешкає та несе службу в іншому місті країни, тому не міг дізнатися вчасно про смерть бабусі. Вказує на те що відповідач переїхав мешкати до бабусі наприкінці 2015 року, після смерті дідуся, не звертаючи уваги на велике невдоволення бабусі на це. ОСОБА_3 скаржилась, що відповідач вимикає звук на телефонах, тому вона не завжди чула як їй телефонують. Посилається на те, що відповідача, розпочавши спадкову справу та знаючи про наявність заповіту, разом із нотаріальною конторою не змогли його знайти, хоча адреса не змінювалась.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30 жовтня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в підготовче судове засідання.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2018 року закрито підготовче судове засідання по справі, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні та витребувано у Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори копію спадкової справи заведеної після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 .

17 грудня 2018 року з Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори до суду надійшла спадкова справа № 739/2017.

Присутній в судовому засідання позивач, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та додатково пояснив, що відомості про смерть ОСОБА_3 від нього приховали. З бабусею позивач спілкувався по мобільному телефону, однак постійно виникали труднощі через те, що змінювали його номер, про що вказувала сама ОСОБА_3 , останній раз спілкувався повесні або у літку 2017 року. Вказував, що у вересні 2018 року дізнався про смерть бабусі від брата, якому відповідач повідомив також в вересні 2018 році. Зазначав, що несе службу в Збройних Силах України та знаходиться в м. Миколаїв, звідки виїжджати до м. Харкова йому не дозволяли. В лютому, серпні 2018 року у нього була відпустка, але виїжджати за межі м. Миколаїв йому не дозволено. Разом з тим, зазначає, що нотаріальна контора не відшукала його, хоча усі наявні відомості були у відповідача стосовно його місця проживання в м. Миколаїв.

Присутній в судовому засіданні відповідач, заперечував проти задоволення позову та пояснив, що позивач перестав спілкуватися з ОСОБА_3 після того, як був розірваний спадковий договір. В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , він зареєстрований з 1995 року, але мешкати переїхав в 2014 році. Про наявність заповіту на ім`я ОСОБА_1 йому було не відомо. Відповідач з матір`ю мав добрі стосунки, та не заважав спілкуватися з внуком позивачем по справі, однак той перестав дзвонити бабусі з 2016 року. Позивач жодного разу не допомагав бабусі. При цьому відповідач повністю утримував ОСОБА_3 .Також відповідач зазначив, що позивач у бабусі забрав усі документи на квартиру 09.08.2015 року, після чого, останньою був розірваний спадковий договір. Вважає, що ОСОБА_1 було відомо про смерть бабусі, оскільки родичі знали про це та повідомили позивача.

Суд, вислухавши доводи учасників справи, пояснення свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.
Згідно з ч. 1 ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Слід зазначити, що згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 від 12 вересня 2017 року.

Батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 від 12 листопада 1975 року.

Батьками ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 від 26 жовтня 1954 року.

Таким чином судом встановлено, що помела ОСОБА_3 є бабусею позивача ОСОБА_1 .

Згідно дублікату свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № НОМЕР_4 від 29 грудня 1997 року квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно належить на праві спільній сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом,після смерті ОСОБА_6 , спадкоємцем Ѕ частини двокімнатної квартири АДРЕСА_2 його дружина ОСОБА_3 .

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , згідно довідки № 3118 з КП «Жилкомсервіс» дільниці № 53 від 29.09.2017 року, були зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 .

Спадкодавець ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,за життя залишила заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сіверіною О.В., від 26 січня 2015 року, яким все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалось, заповіла ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Як вбачається зі спадкової справи № 739/2017, відповідач - ОСОБА_2 звернувся 20 вересня 2017 року до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

18 вересня 2018 року з заявою до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної конторизвернувся позивач - ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом. Також повідомив, що разом з бабусею він зареєстрований не був, із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори в строк відведений законом з дня смерті - не звертався.

Постановою державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 18 вересня 2018 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки він пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини. Разом з тим, нотаріусом повідомлено позивача про відсутність правових підстав для видачі свідоцтва про права на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з ненаданням позивачем документів підтверджуючих прийняття спадщини після померлої бабусі.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно дост.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Для прийняття спадщини згідно вимог ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Наслідки пропущення строку для прийняття спадщини передбачені ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до п. 24 Постанови ПВС України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч.3ст.1272 ЦК.
Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.
Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
Згідно п. 4.14. Глави 10 Розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 (далі Порядок), при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Відповідно до інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 51754898 від 28.04.2018 року встановлено, що померла ОСОБА_3 склала заповіт за № 63 від 26.01.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського округу Сіверіною О.В., який на момент запиту є чинним.

Позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживав постійно зі спадкодавцем ОСОБА_3 та не звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 повинен був подати заяву про прийняття спадщини у період з 11.09.2017 рокупо11.03.2018 року.

Позивач вказує, що не подав у встановлений законом шестимісячний термін нотаріусу заяву про прийняття спадщини, через те що був необізнаний про смерть ОСОБА_3 .
Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 померла у віці 85 років, свого місця проживання не змінювала, а тому її онук ОСОБА_1 міг дізнатися про її смерть шляхом направленням листів, телеграм як до бабусі, так і до сусідів, запитів до відповідних державних органів та здійснення телефонних дзвінків.
Так, посилання позивача на те, що він у встановлений законом строк не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , за відсутності відомостей про смерть спадкодавця, не є поважною причиною пропуску цього строку і свідчить про те, що онук за час життя бабусі(з моменту складання заповіту, минуло більш 2 рік) з нею не спілкувався, не піклувався про її життя та здоров`я, хоча знав про складений заповіт на його ім`я.
Крім того, 02.03.2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було укладено спадковий договір, який рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 23.12.2015 року було розірвано. Підставами розірвання вказаного договору в рішенні суду зазначено, як не виконання умов договору, а саме п. 3.1 вказаного договору де зазначалось, що « ОСОБА_1 зобов`язується виконувати особисті майнові розпорядження ОСОБА_3 : відвідувати відчужувача не рідше одного разу на квартал, надавати відчужуважу довічне матеріальне забезпечення у вигляді переказу грошових коштів не менше 500 грн. на квартал.»
Позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про наявність спроб позивача спілкування з бабусею за життя, разом з тим й докази того, що у нього виникали труднощі при спілкуванні з нею телефоном. При цьому не надано роздруківки від мобільного оператора про здійснення позивачем дзвінків на стаціонарний або мобільний номери ОСОБА_3 .
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не цікавився життям та здоров`ям своєї бабусі, з урахуванням наведених обставин, впродовж значного часу, що спростовують доводи позивача стосовно приховання смерті ОСОБА_3 .
При цьому, суд зазначає, що необізнаність позивача про смерть спадкодавця також не може вважатися поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки сама по собі ця обставина, без встановлення інших об`єктивних обставин, не свідчить про поважність пропуску спадкоємцем цього строку.
Посилання позивача на те, що відповідачем приховано від нотаріуса інформація щодо його місця знаходження суд зазначає наступне.
Недобросовісність поведінки іншого спадкоємця щодо ненадання нотаріусу відомостей про осіб, які можуть бути спадкоємцями, також не свідчить про поважність причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою на вчинення спадкоємцем дій по прийняттю спадщини, а тому доводи позивача в цій частині є безпідставними.
У позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що він не проживав зі спадкодавцем за заповітом, а нотаріус не вчиняв дій щодо розшуку і повідомлення його як спадкоємця за заповітом.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме.
Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат» з метою захисту майнових прав та законних інтересів спадкоємця, якщо нотаріусу невідомо про факт наявності інших спадкоємців або про їх місцезнаходження чи місце роботи, нотаріус має право здійснити будь-які заходи щодо їх розшуку, а саме всебічно посприяти у проведенні всіх належних процедур, щодо оформлення спадкових прав на ім`я належних спадкоємців.
Згідно з пунктами 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та повідомляє про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких йому відоме. Нотаріус може також зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Щоб не допустити пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям право подачі заяви про прийняття спадщини чи про відмову від її прийняття.
Судом встановлено, що при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру встановила наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , при цьому вчинила усіх необхідних дії для повідомлення позивача про відкриття спадщини.
Як вбачається з копії спадкової справи, державним нотаріусом було направлено запит до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Сіверіної О.В. з метою надання копії заповіту від імені ОСОБА_3 для оформлення спадщини.

Також було направлено запит від 17 травня 2018 року до відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою встановлення кола спадкоємців по спадковій справі № 739/2017.

Згідно відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 18.05.2018 року, зазначено що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрованим не значиться.

Разом з тим, в газеті «Слобідський край» від 26 червня 2018 року було опубліковано оголошення Державної нотаріальної контори, про відкриття спадкової справи після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 . ОСОБА_3 та повідомлено спадкоємцям, які бажають оформити спадщину, право з`явитися до Дванадцятої державної нотаріальної контори за адресою: м. Харків, вул. Василя Мельника, 2.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17,нотаріус при заведенні спадкової справи повинен перевірити за даними Спадкового реєстру наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту та вчинити дії для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснити виклик спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення про це у пресі, що свідчило б про належне сприяння для здійснення особистого розпорядження спадкодавця.
Таким чином, нотаріус виконала пункти 2.2 та 3.2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та всі передбачені законом дії по встановленню кола спадкоємців після смерті ОСОБА_3 , здійснила виклик позивача, як спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення про це у пресі, про що в матеріалах спадкової справи міститься газета від 26 червня 2018 року, чим не порушила права позивача.
Главою 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини, у тому числі на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першої заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини (пункт 2.1); якщо заява, в якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином, або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини (пункт 3.5).
Суд має враховувати тривалість пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини. Встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у 18 вересні 2018 року.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду,що викладена у справі (ВС/КЦС № 681/203/17-ц від 17.10.2018) - лише незначний часовий проміжок між закінченням строку прийняття спадщини та подачею позовної заяви про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини може бути підставою для задоволення таких вимог, а в даному випадку такий часовий проміжок є значним, а саме: півроку.
Позивач визнав, що йому було відомо про наявність заповіту, складеного ОСОБА_3 на його користь та повідомив суду, що особисто не відвідував спадкодавця, оскільки мешкав в іншому місті та час від часу спілкувався телефоном зі спадкодавцем за її життя, після смерті тривалий період не виявив дієвої зацікавленості у її долі, оскільки йому відповідач чинив перешкоду у спілкуванні з бабусею та в подальшому приховав факт смерті.
В оцінці наведеного суд врахував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17, відповідно до якого необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.
Аналіз наведеного правового висновку дає підстави для твердження, що обізнаність спадкоємця про наявність заповіту спростовує його доводи про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.
Суд має передбачати, що у позивача дійсно могли бути труднощі у спілкуванні зі спадкодавцем, проте, враховуючи тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що становить більше півроку, а також визнані обставини, суд визнає, що позивач втратив й не підтримував тісний зв`язок зі спадкодавцем, а також не довів існування об`єктивних та неподоланних перешкод для прийняття спадщини.
Як на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини позивач вказує на те, що не знав про смерть бабусі та не міг дізнатися про це, оскільки постійно проживає та несе службу в м. Миколаїв, після того, як дізнався про смерть ОСОБА_3 позивач відразу звернувся з заявою про прийняття спадщини.
Допитаний в судовому засіданні свідок зі сторони позивача - ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивача та колишньою дружиною відповідача, підтвердила, що її син не знав про смерть бабусі та після того, як не зміг додзвонитися останній, зателефонував їй, оскільки був стурбований, а дізнався позивач про смерть ОСОБА_3 в серпні 2018 року. Відвідувати бабусю син не міг, оскільки несе службу в Збройних Силах України і не може вільно приїжджати до м. Харкова. Вказувала на те, що померла за життя розповідала їй, що відповідач відбирає у неї телефон та ламає його. Зазначала, що позивач спілкувався з бабусею один раз на місяць, при цьому вона дзвонила останній один раз на рік.

Свідок зі сторони відповідача- ОСОБА_7 , допитана у судовому засіданні, пояснила, що ОСОБА_3 доводиться їй тіткою. Вказувала на те, що ОСОБА_3 дзвонила їй та скаржилась, що її обманули та позивач - ОСОБА_1 забрав усі документи. У відповідача та ОСОБА_3 були нормальні стосунки, він взяв на себе обов`язок по сплаті комунальних послуг, придбанню продуктів та ліків. Свідок зазначила, що дзвонила тітки один раз на тиждень, також була присутня на похоронах.Вказувала, що позивач не підтримував стосунки з бабусею з 2014 року, разом з тим, ОСОБА_3 скаржилась, що онук не спілкувався з нею після конфлікту з квартирою та їх відносини зіпсувалися.

Суд критично ставиться до посилань свідка зі сторони позивача - ОСОБА_5 щодо приховування відповідачем відомостей стосовно смерті бабусі, чинення перешкод відповідача у спілкуванні позивача з померлою та регулярності спілкування позивача зі спадкодавцем, оскільки свідок мав спілкування з померлою лише тільки один раз на рік, а також зазначені свідком дані відомі зі слів позивача та є суб`єктивною точкою зору останньої.
Відповідно до довідки № 270 від 24 червня 2017 року, що видана ОСОБА_1 , вбачається, що він дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_3 .
Згідно довідки № 408 від 08.12.2017 року, зазначено, що майор ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_5 , м. Херсон.

Як вбачається з витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) м. Херсон № 149 від 16.07.2018 року, вважається такими, що вибув у щорічну основну відпуску майор ОСОБА_1 , командир стартової батареї 2 підрозділу в м. Миколаїв на 30 діб у другу частину щорічної основної відпустки за 2018 рік з 16 липня по 14 серпня 2018 року.

Посилання позивача на ті обставини, що в силу особливостей характеру несення військової служби не міг вільно виїжджати за межі м. Миколаїв не знайшли свого підтвердження та не доведені позивачем. Так, в матеріалах справи відсутні рапорти позивача зі зверненням до командира військової частини, щодо надання дозволу на виїзд до м. Харкова, разом з тим, відсутні відомості про відмову позивачу у виїзді до міста Харкова в період з 11.09.2017 року по 11.03.2018 року. Таким чином, зазначені доводи позивача не приймаються судом, як поважні причини пропуску строку звернення до нотаріусу з заявою про прийняття спадщини.
Так, пунктами 3.5, 3.23, 3.24 глави 10 «Видача свідоцтв про права на спадщину» Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5, в окремих випадках, коли фізична особа не може з`явитися в зазначене приміщення, передбачено можливість надіслання заяви про прийняття спадщини поштою.
Згідно п. 3.5 Порядку, зазначено, якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.
Проте, позивачем не було направлено поштою до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, у відповідності до норм діючого законодавства.
Таким чином, діюче законодавство України передбачає декілька варіантів порядку реалізації громадянами права подання заяви про прийняття спадщини. У випадку, якщо фізична особа за станом свого здоров`я або іншими причинами не має можливості прийти до нотаріальної контори, то така особа може запросити нотаріуса додому для особистого написання заяви у присутності нотаріуса або ж направити таку заяву поштою з обов`язковим засвідченням справжності підпису заявника.
Тобто, переважну більшість часу, який надається спадкоємцю для прийняття спадщини, на переконання суду, позивач мав можливість реалізувати своє право, але не зробив цього та не надав жодного доказу неможливості звернення до нотаріуса.
Приймаючи до уваги наведене, суд приходить до висновку, що зазначені ОСОБА_1 причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до положень ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, бо за змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення саме цих дій, дій щодо подання заяви про прийняття спадщини. Так, судом з`ясовано, що протягом 6-місячного строку позивач не мав перешкод (об`єктивних, непереборних, істотних труднощів) для подачі нотаріусу (безпосередньо, письмово, тощо) заяви про прийняття спадщини.
Отже, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, оскільки позивач пропустив строк прийняття спадщини та своєчасно не звертався до нотаріусу із заявою про прийняття спадщини, то суд вважає, що відсутні правові підстави для задоволення позову.
За таких обставин, позовні вимоги позивача щодо визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є необґрунтованими, не доведеними належними доказами, твердження позивача спростовані доводами відповідача та зібраними доказами по справі, а тому задоволенню не підлягають.
Згідно ч. 1ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно доч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, понесені ним судові витрати, пов`язані з оплатою судового збору, не відшкодовуються.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.263,264,265,268 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини-відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення лише вступної та резолютивної частин судового рішення, а також у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Фрунзенський районний суд м.Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер облікової картки фізичної особи платника податків НОМЕР_6 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване у встановленому порядку місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Повне судове рішення складено 05 серпня 2019 року.

Суддя