ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

07 серпня 2019 року

м. Харків

справа № 635/957/18

провадження № 22-ц/818/4115/19

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - судді Піддубного Р.М. (суддя-доповідач),

суддів: Котелевець А.В., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря: Сватенко Н.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

третя особа - державний реєстратор Департаменту реєстрації Харківської міської ради Щербак Юлія Володимирівна,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року, постановлену у складі судді Назаренко О.В.,

у с т а н о в и в :

У лютому 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 28 грудня 2011 року між нею та відповідачем було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Непочатих В.В. договори купівлі-продажу, відповідно до умов яких вона набула право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1 га за вказаною адресою. Того ж дня вказані договори купівлі-продажу було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за номерами 4835660 та 4835525 відповідно, а у Державному акті серії НОМЕР_1 зроблено відмітку про перехід права власності на земельну ділянку.

Посилаючись на те, що рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради Щербак Ю.В. від 15 вересня 2017 року їй відмовлено у державній реєстрації права власності на вищевказане нерухоме майно у зав`язку з тим, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний актуальний запис про реєстрацію обтяження арешт нерухомого майна на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року, а ухвалою цього ж суду від 18 січня 2018 року у задоволенні її клопотання про скасування арешту, накладеного в порядку кримінального судочинства у зв`язку з відкриттям відносно ОСОБА_2 кримінального провадження, відмовлено, ОСОБА_1 просила визнати за нею право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 21 червня 2019 року провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю предмету спору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просила ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування скарги зазначила, що на час накладення ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 14 серпня 2017 року арешту житловий будинок та земельна ділянка ОСОБА_2 на праві власності не належала, ухвалою цього ж суду від 18 січня 2018 року у задоволенні її клопотання про скасування арешту, накладеного в порядку кримінального судочинства у зв`язку з порушенням кримінального провадження, в якому вона в статусі ані підозрюваного ані обвинуваченого не перебуває, відмовлено, укладені між нею та ОСОБА_2 договори купівлі-продажу недійсними у встановленому законом порядку не визнані, іншого способу захистити своє порушене право власності на нерухоме майно не існує, а тому суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмету спору.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Закриваючи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 255 ЦПК України провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, суд першої інстанції виходив із того, що у справі відсутній предмет спору, оскільки відповідачем позов визнається.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо відсутній предмет спору.

Необхідність запровадження такого правила обумовлена тим, що відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання.

Як убачається із матеріалів справи, предметом заявленого ОСОБА_1 позову є вимоги про визнання за нею права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку за вказаною адресою.

Позов мотивовано тим, що вона набула право власності на вищевказане нерухоме майно у встановленому законом порядку, зокрема на підставі нотаріально посвідчених у 2011 році договорів купівлі-продажу, які було зареєстровано у Державному реєстрі правочинів за номерами відповідно 4835660 та 4835525, у Державному акті на право власності на землю серії НОМЕР_1 зроблено відмітку про перехід права власності, разом з тим, у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на спірне нерухоме майно зареєстровано за іншою особою.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність предмету та відповідно наявність передбачених процесуальним законом підстав для закриття провадження у справі.

Оскільки порушення норм процесуального права призвело до постановлення помилкової ухвали, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню, з направленням справи до того ж суду для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 374, 379, 382 - 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Харківського районного суду м. Харкова від 21 червня 2019 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності направити для продовження розгляду до того ж суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 08 серпня 2019 року.

Головуючий Р.М. Піддубний

Судді А.В. Котелевець

А.І. Овсяннікова