ПОСТАНОВА

Іменем України

24 січня 2019 року

м. Кропивницький

справа № 401/1569/18

провадження № 22-ц/4809/112/19

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С.М., суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.

секретар судового засідання Кравченко Я.С.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1,

відповідач - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2018 року в складі судді Андріянова О.В. за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів,-

УСТАНОВИВ:

26.06.2018 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Просив змінити розмір аліментів, що сплачуються на підставі рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.01.2015 р., на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, та стягувати присуджені аліменти в розмірі 600 грн., щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що в нього змінилося сімейне становище, він вдруге одружився і у них народилася дитина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 Відповідач також створила іншу сім'ю, її теперішній чоловік може гідно утримувати сім'ю, в тому числі сина сторін.

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2018 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, на утримання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти у розмірі 800 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обгрунтованими та підтверджуються наданими позивачем доказами.

В апеляційній скарзі відповідачем ставиться питання про скасування судового рішення з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначено, що суд неповно з'ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Висновок суду про можливість зміни способу аліментів є безпідставним, оскільки обставини працевлаштування позивача не змінилися. ОСОБА_1 продовжує працювати головним бухгалтером в ТОВ «РАДУГА» і отримує постійний дохід, що підтверджується довідкою про доходи позивача. У матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, а тому для застосування положень частини першої статті 184 СК України не було підстав.

Крім того, судом першої інстанції при визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, грубо порушено вимоги закону щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідач звертає увагу що згідно ч. 1 ст. 184 СК України суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі за заявою одержувача (в редакції закону, який діє з 28.08.2018).

Отже, законодавець маючи на меті посилення захисту прав дитини на належне утримання, надав виключне право одержувачу аліментів на зміну способу їх стягнення.

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Погоджується, що сімейний стан позивача змінився, у нього народилась донька ІНФОРМАЦІЯ_4, тому можуть бути підстави для зменшення розміру стягуваних аліментів з 1/3 на 1/4 частину заробітку (доходу) ОСОБА_6, але не менше встановленого законом мінімального гарантованого розміру аліментів на одну дитину.

Проте позивач не звертався із такими вимогами, а лише просив про зміну розміру аліментів і стягнення їх у твердій грошовій сумі, тому, на думку відповідача, суд повинен відмовити ОСОБА_6 у задоволенні позову та роз'яснити йому право на звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, визначивши свій дохід у частці.

Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст.ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ст.ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним нормам процесуального права.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Встановлено, що позивач та відповідач є батьками ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.7).

Рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.01.2015 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 (а.с.4-6).

Згідно довідки про доходи ОСОБА_1 працює в ТОВ «Радуга» на посаді головного бухгалтера та отримує заробітну плату, розмір якої за період з червня 2017 року по травень 2018 року складає 41015 грн., без урахування аліментів - 22257,30 грн. (а.с.16).

Згідно копій свідоцтв про шлюб та народження ОСОБА_1 одружений з ОСОБА_8, від даного шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 8, 9).

За змістом ст. 51 Конституції України дитинство являється об'єктом охорони держави.

Діти рівні у своїх правах незалежно від походження, а також від того, народжені вони у шлюбі чи поза ним (ст. 52 Конституції України).

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» та ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

У відповідності до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3- 1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно положень ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими для виконання на території України.

Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ст.192 СК України).

Прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860.00грн.; з 1 травня - 1944.00грн.; 1 грудня - 2027.00грн. встановлений ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік».

Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Отже, закон надає право платнику аліментів звернутися до суду про зміну розміру аліментів, що визначені рішенням суду.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на зміну свого сімейного стану, народження другої дитини в іншому шлюбі, можливість одержання значної фінансової допомоги сином від чоловіка, з яким відповідач перебуває у шлюбі.

Частиною першою ст.184 СК України, визначено, що суд за заявою одержувача визнає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Проте, норма ч. 3 ст. 181 СК України (в редакції Закону № 2037-УШ від 17.05.2017) передбачає, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 25.01.1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 03.08.2006 року передбачено, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_1, та змінюючи порядок стягнення аліментів, присуджених рішенням Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.01.2015 року, із 1/3 частини заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, на 800 грн. щомісяця, до досягнення дитиною повноліття, суд першої інстанції не врахував вказані норми матеріального права і встановлений законодавством мінімальний розмір утримання на дитину відповідного віку, проігнорував заперечення одержувача аліментів ОСОБА_2 проти зміни способу їх стягнення, внаслідок чого ухвалив рішення , що не відповідає нормам матеріального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Оскаржене судове рішення не відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

У зв'язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні його позову за безпідставністю.

Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 1057,20 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Світловодського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 серпня 2018 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру та способу стягнення аліментів відмовити.

У відшкодування понесених судових витрат стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, ІНПП: НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, ІНПП НОМЕР_2, 1057,20 грн. сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.М. Єгорова

Судді: О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко