Провадження №22-ц/812/1972/19
Провадження №22-ц/812/1986/19
ПОСТАНОВА

Іменем України

12 грудня 2019 року м. Миколаїв

справа № 470/437/17

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого Коломієць В.В.

суддів Данилової О.О.,Шаманської Н.О.,

із секретарем судового засідання Андрієнко Л.Д.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні за законом, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвоката Бобко Віктора Андрійовича, на рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області, ухвалене 02 жовтня 2019 року під головуванням судді Лусти С.А. у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складений 07 жовтня 2019 року

В С Т А Н О В И В:

У липні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та зміну черговості у спадкуванні за законом.

Позивач зазначала, що з 1976 року вона проживала з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом виховували до повноліття її сина, здійснювали догляд та піклувалися про батьків померлого. До смерті батьків ОСОБА_4 він був зареєстрований за місцем її проживання по АДРЕСА_1 , а з 17 жовтня 2006 року за адресою власного будинку: АДРЕСА_2 , там вони тримали господарство. В березні 2004 року ОСОБА_4 отримав тілесні ушкодження у вигляді опіку полум`ям голови, шиї, тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, дихальних шляхів, повік та кон`юктиви, що складали 40% поверхні тіла. З 30 березня 2004 року по 14 травня 2004 року знаходився на лікуванні в опіковому відділенні Миколаївської міської лікарні №3, а 27 липня 2004 року йому була встановлена інвалідність другої групи внаслідок цієї травми. За твердженням позивачки, до кінця свого життя ОСОБА_4 не міг повноцінно обслуговувати себе, був безпомічним, неспроможним фізично самостійно забезпечити умови свого життя, був непрацездатним, не міг самостійно прати, готувати собі їжу, прибирати, внаслідок чого він потребував сторонньої допомоги, догляду та піклування.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді трьох земельних ділянок площею 9.86 га, 1,91 га та 0,555 га в межах території Висунської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а також житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_2 . Заповіту на випадок смерті ОСОБА_4 не складав.

Як вказала ОСОБА_1 , вона як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше п`яти років до часу відкриття спадщини та відноситься до спадкоємців четвертої черги, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, крім неї із таким заявами звернулися відповідачі: ОСОБА_2 - сестра померлого, та ОСОБА_5 - племінник померлого, син ОСОБА_6 - брата покійного, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Посилаючись на те, що з 2004 року саме вона опікувалась спадкодавцем, надавала йому як матеріальну допомогу на лікування, на утримання так і фізичну допомогу в організації його життя і побуту, морально підтримувала його до дня його смерті, позивачка просила встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_4 з 1976 року по день смерті ОСОБА_4 . Надати їй право на спадкування за законом прав, що належали ОСОБА_4 на день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом зі спадкоємцями другої черги - відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2019 року позов задоволено частково. Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 . В задоволенні вимоги про зміну черговості у спадкуванні за законом, відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в розмірі по 320 грн. з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на те, що суд неправильно оцінив докази, що були досліджені в судовому засіданні, внаслідок чого прийшов до неправильного висновку про недоведеність перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані та відмову в задоволенні позову в частині зміни черговості у спадкуванні за законом, просила рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове, про задоволення позову. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокат Бобко В.А. - посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати в частині задоволених позовних вимог, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачці в цій частині її позову, в іншій частині рішення залишити без змін. На думку відповідачів, позивачкою не доведений факт її проживання ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу останні 5 років до смерті спадкодавця. До того ж цей факт не підлягає встановленню, оскільки не має для неї юридичного значення.

Відзивів на апеляційні скарги не надходило.

В судовому засіданні у суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та її представник адвокат Яцук Н.М. підтримали доводи і вимоги апеляційної скарги позивачки, в задоволенні апеляційної скарги відповідачів просили відмовити.

Представник відповідачів адвокат Бобко В.А. - підтримав доводи і вимоги поданої ним апеляційної скарги та просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Судом встановлено і підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 (а. с. 10). Як вбачається з матеріалів спадкової справи (а.с. 50-64) у передбачений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк із заявами про прийняття спадщини звернулися: позивачка ОСОБА_1 , сестра померлого відповідачка ОСОБА_2 , племінник померлого відповідач ОСОБА_3 (на підставі ч. 3 ст. 1266 ЦК України). Племінниця спадкодавця ОСОБА_7 відмовилися від прийняття спадщини22 листопада 2016 року позивач ОСОБА_8 також звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини (а. с. 84).

Згідно довідки Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області від 11.12.2015р. № 2192 на день смерті ОСОБА_4 за адресою його реєстрації ніхто крім нього не був зареєстрований та не проживав (а.с. 56).

Відповідно до Інформаційної довідки зі Спадкового Реєстру № 42505698 від 18.12.2015 року ОСОБА_4 заповіт не вчиняв та спадковий договір не укладав (а.с. 55).

Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

За приписами частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 27 СК України проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу не є, за загальним правилом, підставою для виникнення у них прав і обов`язків подружжя.

Статтею 74 СК України регулюється право на майно жінки та чоловіка, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. З аналізу цієї статті випливає, що майно, набуте жінкою та чоловіком, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності подружжя.

Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року.

Таким чином, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу.

Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

Аналіз норми частини другої статті 3 СК України у системному зв`язку пункту 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" дає підстави дійти висновку про те, що для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення вимог ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 01 січня 2004 року до 13 жовтня 2015 року, оскільки позивачкою надано належні та допустимі докази на підтвердження того, що між позивачкою та ОСОБА_4 склалися відносини, що притаманні сім`ї: вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, були пов`язані спільним побутом.

Вказані обставини були підтверджені поясненнями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 та довідкою Висунської сільської ради Березнегуватського району Миколаївської області № 529 від 14 квітня 2017 року і актами обстеження місця проживання від 14 квітня 2017 року та 08 січня 2018 року, згідно яким позивачка проживала однією сім`єю разом з ОСОБА_4 з 1976 року по день його смерті за адресою ОСОБА_1 ( а.с.8-9, 77).

У зазначений період позивач у іншому шлюбі не перебувала.

Суд дав належну оцінку наданим сторонами доказам та обґрунтовано критично оцінив показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_7 та допитаного у якості свідка відповідача ОСОБА_3 , оскільки вони суперечать вищевказаним письмовим доказам.

За такого посилання апеляційної скарги відповідачів на недоведеність позивачкою факту її проживання з ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до часу його смерті є необґрунтованими, оскільки суперечать зібраним у справі доказам.

Також не можна погодитися з доводами апеляційної скарги відповідачів, що встановлення такого факту не має юридичного значення для ОСОБА_1 , оскільки дає їй право на спадкування майна ОСОБА_4 як спадкоємцю четвертої черги відповідно до статті 1264 ЦК України.

Таким чином, апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокатом Бобко В.А. слід залишити без задоволення.

Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За змістом частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.

Під безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції належним чином встановив у повному обсязі фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дав належну оцінку наданим сторонами доказам у їх сукупності, та дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність ОСОБА_1 її вимог про зміну черговості у спадкуванні.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не було надано належних та достатніх доказів (ст.ст. 77, 80 ЦПК України), які б переконливо доводили існування передбачених ч. 2 ст.1259 ЦК України підстав для надання ОСОБА_1 права на спадкування разом із спадкоємцями ОСОБА_4 другої черги, якими є відповідачі.

Так, судом було встановлено, що ОСОБА_4 внаслідок отриманої навесні 2004 року опікової травми, з 30 березня до 14 травня 2004 року перебував на лікуванні у відділенні термічної травми та реконструктивної хірургії міської лікарні № 3, переніс кілька операцій, а з 29 липня 2005 року йому була встановлена друга група інвалідності безстроково. Проте, доказів проходження ОСОБА_4 якогось лікування в період з 2005 року і до часу смерті матеріали справи не містять, відсутні і докази, що за станом здоров`я він потребував стороннього догляду.

Також судом вірно встановлено, що з пояснень свідків, фотознімків ОСОБА_4 на весіллі відповідача та відеозапису цього весілля, яке відбувалося у 2010 році (а.с. 109-116), свідчать про те, що ОСОБА_4 хоча і мав проблеми зі здоров`ям, які були наслідком перенесеної опікової травми, однак у безпорадному стані не перебував та був у змозі самостійно забезпечити умови власного життя, а надання позивачкою допомоги та підтримки ОСОБА_4 свідчить лише про існування між ними відносин притаманних сім`ї.

Не був встановлений факт перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані і рішенням Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 17.11.2016р. у справі №470/676/16-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , яким було відмовлено у задоволенні позову в частині вимог про усунення відповідачів від права на спадкування за законом. В цій частині рішення суду було залишено без змін рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 02.03.2017 року(а.с. 81-85).

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем перебування спадкодавця ОСОБА_4 в безпорадному стані.

Крім того, матеріали справи не містять доказів, що позивачка матеріально забезпечувала ОСОБА_4 , тоді як з пояснень як сторін, так і свідків вбачається що той отримував окрім пенсії ще й орендну плату за передані ним у оренду земельні ділянки.

Доводи апелянта ОСОБА_1 про те, що вона тривалий час опікувалась та надавала допомогу ОСОБА_4 не може бути достатньою обставиною для одержання нею права на спадкування разом із спадкоємцями другої черги, оскільки нею не було доведено наявності у сукупності усіх юридичних фактів, за яких у позивачки могло виникнути право на зміну черговості спадкування з підстав, передбачених частиною другою статті 1259 ЦК України, зокрема, щодо матеріального забезпечення нею спадкодавця та перебування того протягом тривалого часу у безпорадному стані.

З огляду на викладене, посилання апеляційної скарги ОСОБА_1 на незаконність і необґрунтованість рішення в частині відмови у задоволенні її вимог та необ`єктивну оцінку судом наданих нею доказів - не можуть бути прийняті до уваги, а доводи даної апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Отже, апеляційну скаргу ОСОБА_1 також слід залишити без задоволення.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу, подану представником ОСОБА_2 і ОСОБА_3 адвокатом Бобко Віктора Андрійовича, залишити без задоволення.

Рішення Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 02 жовтня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.

Головуючий В.В. Коломієць

Судді О.О.Данилова

Н.О. Шаманська

_____________________________________________

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.