КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/1823/19 Доповідач у ІІ інст. Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

29 січня 2019року Київський апеляційний суду в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

судді - доповідача - Таргоній Д.О.,

суддів: Олійника В.І., Приходька К.П.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

у вересні 2017р. позивач ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору ПАТ «Фідобанк», в якому просив суд: стягнути з відповідача на свою користь суму страхового відшкодування у розмірі 11448233,33 грн. та покласти судові витрати на відповідача.

В ході розгляду справи в суді першої інстанції представником відповідача подано до суду клопотання про залишення позову без розгляду на підставі п. 4) ч. 1 ст. 257 ЦПК України, оскільки в провадженні Київського районного суду м. Сімферополя АРК перебуває цивільна справа № 123/2988/14-ц, з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення страхового відшкодування залишено без розгляду.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, представник позивача -адвокат ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. В доводах апеляційної скарги зазначив, що висновки суду про існування передбачених п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позову без розгляду є необґрунтованими, оскільки ніякого провадження українськими судами по аналогічному позову не проводиться. Дійсно, ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя від 07 березня 2014 року по справі №123/2988/14-ц було відкрито провадження з аналогічного позову. Однак, ухвала вказаного суду є недійсною та не створює правових наслідків, оскільки прийнята під час окупації, а справа в подальшому розглянута судом Російської Федерації за законодавством Російської Федерації.Відповідно до положень чч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими ч. 2 цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Представником ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» адвокатом Кальницькою І.С. в порядку ст. 360 ЦПК України подано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник відповідача посилається на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Зокрема, звертає увагу суду апеляційної інстанції на безпідставність доводів позивача про недійсність ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 07 березня 2014 року про відкриття провадження у справі №123/2988/14-ц, оскільки вказаний суд діяв як орган судової влади України на підставі законів України в межах своїх повноважень. Натомість рішення Київського районного суду м. Сімферополя від 17 червня 2014 року, яким закінчено розгляд справи №123/2988/14-ц було ухвалене іменем Російської Федерації, а тому є незаконним та не створює жодних правових наслідків. Вважає також безпідставними доводи позивача щодо припинення Київського районного суду м. Сімферополя. Так, рішенням Вищої ради правосуддя від 25.01.2018 року №182/0/15-18 припинено роботу вказаного суду, однак, на думку представника відповідача, це жодним чином не може свідчити про те, що справа №123/2988/14-ц не знаходиться у провадженні цього суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Постановлюючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність передбачених п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: Публічне акціонерне товариство «Фідобанк» про стягнення страхового відшкодування без розгляду. При цьому, районний суд виходив з того, що ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя по справі №123/2988/14-ц відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 до того самого відповідача, про той самий предмет та з тих самих підстав.

Колегія суддів апеляційного суду з такими висновками не погоджується, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що з аналогічним позовом, тобто щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, позивач ОСОБА_2 звертався в березні 2014р. до Київського районного суду м. Сімферополя АРК.

Ухвалою Київського районного суду м. Сімферополя АРК від 07 березня 2014р. по цивільній справі № 123/2988/14-ц було відкрито провадження за зазначеним позовом та призначено справу до розгляду.

27.04.2014 набрав чинності Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" (далі - Закон).

У ст. 3 Закону визначено поняття "тимчасово окупована територія України" (далі - тимчасово окупована територія) і встановлено особливий правовий режим цієї території (стаття 4), особливості діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій в умовах цього режиму, додержання та захисту прав і свобод людини і громадянина, а також прав і законних інтересів юридичних осіб.

Статтею 12 Закону змінено територіальну підсудність судових справ у зв'язку з неможливістю здійснення правосуддя судами Автономної Республіки Крим та міста Севастополя на тимчасово окупованих територіях.

Зазначеною статтею Закону передбачено, зокрема, забезпечення розгляду цивільних справ, підсудних місцевим загальним судам, розташованим на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, - місцевими загальними судами міста Києва, що визначаються Апеляційним судом міста Києва.

В ході розгляду даної справи встановлено, що питання про передачу цивільної справи № 123/2988/14-ц, провадження по якій відкрито Київським районним судом м. Сімферополя 07 березня 2014 року, за підсудністю Апеляційним судом м. Києва не вирішувалось.

У відповідності з ч. 1-3 ст. 9 Закону, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що 17 червня 2014 року Київським районним судом м. Сімферополя по цивільній справі № 123/2988/14-ц ухвалено рішення іменем Російської Федерації та на підставі законів Російської Федерації.

Відповідно до вказаних вище положень Закону, зазначене рішення є недійсним та не створює правових наслідків для сторін.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм ст. ст. 3,9, 12 Закону "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України".

Так, наявність самої по собі ухвали Київського районного суду м. Сімферополя від 07 березня 2014 року не свідчить про існування передбачених п.4 ч. 1 ст. 257 ЦПК України підстав для залишення позову ОСОБА_2 без розгляду, оскільки встановлено, що провадження по даній справі було закінчено ухваленням рішення, яке є недійсним на території України.

Положенням пункту 4 частини першої статті 257 ЦПК України передбачено, що суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Оскільки доказів наявності у провадженні будь-якого іншого суду, визначеного законом, спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, відповідачем суду надано не було, ухвала суду Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року про залишення позову без розгляду є необґрунтованою і має бути скасована з поверненням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду. .

На підставі викладеного та керуючись ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381-384ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 12 листопада 2018 року скасувати.

Направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст постанови складено 31 січня 2019 року.

Суддя - доповідач Таргоній Д.О.

Судді Олійник В.І. Приходько К.П.