Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

10 грудня 2019 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Сінчук О. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за борговою розпискою, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 30.06.2017 року між нею та відповідачем був укладений договір позики грошових коштів в простій письмовій формі у вигляді розписки, який не було нотаріально посвідчено. Відповідно до даної розписки відповідач отримав у позику 260 000,00 грн., строком до 01.08.2017 року. Станом на 25.09.2019 року відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі - 260 000,00 грн., та 3% річних у розмірі 16 775 грн.34 коп., на підставі ст.625 ЦК України, всього 276 775 грн. 34 коп.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду даної справи був повідомлений належно, письмових пояснень, заяв чи будь-яких клопотань відповідач суду не направив та відповідно до положень ч.3 ст. 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 30.06.2017 року між сторонами був укладений договір позики на суму 260 000,00 грн., за умовами якого відповідач зобов`язувалася повернути позивачу вказану суму боргу до 01.08.2017 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача, яка приєднана до матеріалів справи.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В даному випадку відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у неї в борг кошти в сумі 260 000,00 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги і приймається судом для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, строк виконання зобов`язання, передбачено відповідальність за неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, та особистий підпис боржника.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що станом на 25.09.2019 року відповідач не повернув борг.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Так, відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно ст. 549 ЦК України неустойкою є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики, якщо інше не встановлене договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного Банку України.

А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно мав місце договір позики на суму 260 000,00 грн., умови якого відповідач не виконав. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не було надано.

Також, з урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу в строк до 01.08.2017 року, то підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача суми боргу в розмірі - 260 000,00 грн., а також сума трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов`язання за 785 днів в розмірі 16 775 грн.34 коп. за період з 02.08.2017 року по 25.09.2019 року.

Відповідно до ст.141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача судові витрати по справі, які складаються з судового збору, що поніс позивач в зв`язку з розглядом даного спору та які підтверджені належними доказами на суму 2 767 грн.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 549,625, 1046, 1047 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 158, 258- 265, 280-282 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 1963 року народження на користь ОСОБА_1 1987 року народження борг в сумі 260 000 грн. та 3 % річних з простроченої суми, починаючи з 02.08.2017 року по 25.09.2019 року в сумі 16775 грн. 34 коп., всього стягнути : 276775 грн. 34 коп. (двісті сімдесят шість сімсот сімдесят п`ять гривень тридцять чотири копійки) та судові витрати по справі в сумі 2767 грн. (дві тисячі сімсот шістдесят сім гривень).

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Киїського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд -якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.12.2019 року.

СуддяО. Я. Ярмола