Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 668/3807/16-ц

провадження № 61-17040св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Бурлакова С. Ю., Зайцева А. Ю., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Кредобанк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Семиженка Г. В., Базіль Л. В., Бугрика В. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулась о суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредобанк» (далі - ПАТ «Кредобанк»; банк), ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що на підставі кредитного договору

№ 3/ж-О1 від 05 червня 2006 року укладеним між відкритим акціонерним товариством «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_2 , остання отримала кредит у розмірі 20 800,00 доларів США під 14,5 % річних на строк до 01 червня 2021 року на придбання двокімнатної квартири АДРЕСА_1 . Цього ж дня в забезпечення кредитного договору між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 3/ж-О1-1. У лютому

2016 року ОСОБА_1 стало відомо про те, що 02 червня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 1 до вказаного кредитного договору, за яким розмір процентів за користування кредитом було збільшено з 14,5 % до 14,7 % річних. Укладення додаткового договору та зміна розміру відсоткової ставки відбулися без згоди ОСОБА_1 .

ОСОБА_1 просила припинити дію договору поруки з моменту укладення додаткового договору № 1 від 02 червня 2008 року.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій:

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено.

Визнано припиненим договір поруки від 05 червня 2006 року № 3/ж-О1-1, укладений між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в забезпечення зобов`язань за кредитним договором від 05 червня 2006 року № 3/жО1, з 02 червня 2008 року з моменту укладення додаткового договору № 1 до кредитного договору від 05 червня 2006 року № 3/ж-О1.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив із того, що сторони кредитного договору змінили умови договору зі збільшенням об`єму відповідальності без згоди поручителя та за відсутності в договорі вказівки на те, що такі зміни можливі без повідомлення поручителя.

Рішенням апеляційного суду від 26 квітня 2017 року апеляційну скаргу

ПАТ «Кредобанк» задоволено.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 лютого

2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив із того, що пункт 4.3 договору поруки регулює порядок внесення змін до договору, а не порядок збільшення процентної ставки, а пунктом 2.6 договору поруки ОСОБА_1 надала свою згоду на будь-які збільшення процентної ставки в майбутньому, а тому її згода, як поручителя, під час укладання додаткового договору не є обов?язковою, що в свою чергу виключає можливість застосовувати частину першу статті 559 ЦК України.

Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги:

09 червня 2016 року ОСОБА_1 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від

08 лютого 2017 року.

Касаційна скарга мотивована тим, що сама по собі наявність застереження у договорі поруки щодо попередньої згоди поручителя на зміну умов основного договору (пункти 2.5, 2.6 договору поруки) не є достатнім свідченням того, що поручитель погоджується нести відповідальність перед кредитодавцем в обсязі більшому, ніж на час укладення забезпечувального правочину, оскільки ці положення не містять інформації про те, що така зміна та доповнення умов основного договору повинні були здійснюватися без повідомлення поручителя, і не свідчать про відмову поручителя від узгодження можливих змін.

Доводи інших учасників справи:

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Рух касаційної скарги та матеріалів справи:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Херсонського міського суду Херсонської області.

У вересні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 вересня 2018 року справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Короткий зміст фактичних обставин справи:

У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 05 червня 2006 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та

ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 3/ж-О1, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 20 800,00 доларів США на строк до 01 червня 2021 року на придбання квартири, а ОСОБА_2 зобов`язалась повернути банку кредит у повному обсязі в терміни, передбачені цим договором та додатками до нього.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 укладено договір поруки № 3/ж-О1-1 від 05 червня 2006 року.

Відповідно до пункту 1.1 вищевказаного договору поруки, укладеного з ОСОБА_1 , поручитель, зобов`язується відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов?язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати відсотків та комісії за користування кредитом, пені, штрафів, неустойок) за кредитним договором від 05 червня 2006 року

№ 3/ж-О1, укладеним між боржником та кредитором.

Пунктом 4.2 договору поруки поручитель підтвердив, що йому відомі усі умови кредитного договору.

Відповідно до умов пунктів 3.2, 3.7 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку 14,5 % річних. У разі зміни законодавства України щодо здійснення кредитування, облікової ставки НБУ, інших економічних умов , що впливають на ціну кредитних коштів, банк має право самостійно змінити розмір процентної ставки за кредитом, попередивши про це письмово позичальника.

Пунктом 3.8 кредитного договору передбачено порядок укладання з позичальником додаткової угоди у разі збільшення на зміну розміру процентної ставки.

02 червня 2008 року додатковою угодою № 1 до кредитного договору

№ 3/ж-О1 від 05 червня 2006 року між банком та позичальником було змінено розмір процентної ставки за користування кредитними коштами до 14,7 % річних з моменту підписання його сторонами (з 02 червня 2008 року).

Відповідно до пункту 2.6 договору поруки, поручитель також зобов`язалася, що у випадку зменшення або збільшення процентної ставки за кредитним договором вона несе відповідальність з врахуванням цих змін.

При цьому, пунктом 4.3 договору поруки, сторони узгодили, що всі зміни і доповнення до цього договору вносяться за взаємною згодою сторін і складаються в письмовій формі.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно з частиною першою статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Частиною 1 статті 651 ЦК України визначено, що зміна умов договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Тлумачення частини першої статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) дозволяє стверджувати, що порука припиняється за наявності факту зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. При цьому для припинення поруки достатнім є встановлення таких змін в основному зобов`язанні. Тому подальше фактичне виконання зобов`язання, в тому числі фактичний строк його виконання, відмова кредитора від вимоги щодо виконання зобов`язання в зміненому обсязі, не свідчать про збереження поруки, оскільки відбулися після настання правоприпиняючого факту (збільшення обсягу відповідальності).

Збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту.

Аналогічний висновок висловлений і Верховним Судом України у постанові від 20 квітня 201 б року у справі № 6-2662цс15.

Суд першої інстанції встановив, що дії банку щодо підвищення відсоткової ставки не були узгоджені з поручителем згідно з нормами чинного законодавства та вимог договору поруки.

З 02 червня 2008 року банк фактично підвищив відсоткову ставку, що підтверджується належними та допустимими доказами.

Таким чином, порука ОСОБА_1 за договором поруки від 05 червня

2006 року № 3/ж-О1-1 є припиненою з 02 червня 2008 року.

Відповідно до статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Апеляційний суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог наведеного не врахував, не встановив дійсні обставини справи в результаті чого дійшов неправильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.

У зв`язку із наведеним Верховний Суд дійшов висновку, що рішення суду апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог не відповідає як нормам матеріального права, так і принципу справедливості правосуддя у зв`язку із чим таке рішення не може вважатися законним і підлягає скасуванню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України, як помилково скасованого.

Щодо розподілу судових витрат:

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

У зв?язку із тим, що касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню із залишенням в силі рішення суду першої інстанції, яким її позовні вимоги задоволено, врахувавши те, що судом першої інстанції не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат за подання позову, судові витрати понесені позивачкою за подання позову та за розгляд справи судом касаційної інстанції в розмірі 1 212,64 грн слід стягнути з ПАТ «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись статями 141, 410, 413, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 26 квітня 2017 року скасувати та залишити в силі рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 08 лютого 2017 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 1 212,64 грн судових витрат понесених позивачкою за подання позову на касаційної скарги.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточної та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: С. Ю. Бурлаков
А. Ю. Зайцев
В. М. Коротун
В. П. Курило