Ухвала

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 243/610/16-ц

провадження № 61-49059св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

відповідачі: Територіальне міжгалузеве об`єднання «Слов`янськ», Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк»,

третя особа - ОСОБА_7 ,

розглянув заяву судді Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід у справі за касаційними скаргами Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року у складі судді Кузнецова Р. В. та постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Азевича В. Б., Жданової В. С., Краснощокової Н. С.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У січні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 звернулися до суду із позовом до Територіального міжгалузевого об`єднання «Слов`янськ» (далі - ТМО «Слов`янськ»), Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (далі - ПАТ «Промінвестбанк»), третя особа - ОСОБА_7 , про визнання частково недійсним договору іпотеки.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що 07 липня 2006 року між ТОВ «СУ-550» і ТМО «Слов`янськ» укладений договір № 50 на пайову участь у будівництві офісних приміщень, відповідно до умов якого ТМО «Слов`янськ» прийняло на себе зобов`язання виконати роботи з будівництва, введення в експлуатацію, передачі та оформлення права власності на нежитлові приміщення, розташовані на другому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу на АДРЕСА_1 , а ТОВ «СУ-550» зобов`язалося сплатити за це кошти. Відповідно до договору про уступку права вимоги від 05 лютого 2009 року та протоколу узгодження до цього договору від 05 лютого 2009 року, права пайовика набула ОСОБА_1 07 липня 2006 року та 18 жовтня 2006 року ТМО «Слов`янськ» уклало договори на пайову участь у будівництві офісних приміщень, із ПП ОСОБА_8 , яка у подальшому, на підставі договору про відступлення права вимоги від 14 вересня 2010 року, укладеного нею із ОСОБА_9 , набула також права пайовика за договором на пайову участь у будівництві офісних приміщень укладеного між ТМО «Слов`янськ» та ОСОБА_9 02 жовтня 2008 року. Відповідно до договору про відступлення права вимоги від 04 червня 2013 року, укладеного між первісним кредитором ПП ОСОБА_8 та новим кредитором ОСОБА_5 , права пайовика за договорами на пайову участь у будівництві від 07 липня 2006 року, 18 жовтня 2006 року та 02 жовтня 2008 року набув ОСОБА_5 18 жовтня 2006 року та 12 січня 2009 року ТМО «Слов`янськ» уклало договори на пайову участь у будівництві гаражів (допоміжних служб) та офісних приміщень із ОСОБА_2 18 жовтня 2006 року ТМО «Слов`янськ» уклало договір із ОСОБА_6 на пайову участь у будівництві інженерних комунікацій, енергозабезпеченні та благоустрої території блоку допоміжних служб. 10 листопада 2008 року ТМО «Слов`янськ» уклало договір з ОСОБА_4 , на пайову участь у будівництві нежитлових приміщень, у тому числі гаража. 28 січня 2009 року ТМО «Слов`янськ» уклало договір із ОСОБА_3 , на пайову участь у будівництві гаража. Кошти за вказане нерухоме майно пайовиками (позивачами) сплачені у повному обсязі. Проте ТМО «Слов`янськ» свої зобов`язання за договорами щодо оформлення права власності за пайовиками не виконало. 05 травня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТМО «Слов`янськ» підписаний іпотечний договір, відповідно до умов якого, останнє, передало в іпотеку нерухоме майно - незакінчений будівництвом адміністративно-житловий корпус на АДРЕСА_1 , а саме: вісім квартир першого і другого рівня, загальною площею 1 039,41 кв. м, вісім офісних приміщень, загальною площею 419,81 кв. м, і дев`ять складських приміщень, загальною площею 491,19 кв. м. Вказаний іпотечний договір нотаріально не посвідчений. Рішенням Господарського суду Донецької області від 13 червня 2012 року спірний іпотечний договір визнаний дійсним із моменту його укладення. Разом з тим на момент укладення спірного правочину предметом іпотеки мали бути лише права на земельну ділянку, на якій розташований об`єкт незавершеного будівництва, а не сам об`єкт незавершеного будівництва; державна реєстрація права власності ТМО «Слов`янськ» на об`єкт незавершеного будівництва відсутня. Крім того, іпотечний договір порушує права позивачів, як пайовиків, оскільки в іпотеку передано майно, за яке ними здійснена оплата.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 просили визнати недійсним іпотечний договір від 05 травня 2008 року в частині передачі в іпотеку: нежитлового приміщення (офісне приміщення) № НОМЕР_1 , площею 8,7 кв. м, (пізніше присвоєна поштова адреса приміщення № НОМЕР_2 ), нежитлового приміщення (офісне приміщення) № НОМЕР_3 , площею 2,7 кв. м, та № НОМЕР_4, площею 29,7 кв. м (пізніше присвоєна поштова адреса приміщення № НОМЕР_5 ), розташованих на другому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу на АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення № НОМЕР_6 (гараж), загальною площею 66,5 кв. м, нежитлових приміщень № НОМЕР_7, № НОМЕР_8 загальною площею 23,9 кв. м, розташованих за вказаною адресою; нежитлового приміщення № НОМЕР_9 (гараж), площею 68,1 кв. м, офісного приміщення № НОМЕР_10, площею 3 кв. м, офісного приміщення № НОМЕР_11, площею 63,8 кв. м (пізніше присвоєна поштова адреса - приміщення № НОМЕР_1), офісного приміщення № НОМЕР_12, площею 44,2 кв. м, офісного приміщення № НОМЕР_13, площею 2,8 кв. м, розташованих на першому та другому поверхах будівлі адміністративно-житлового корпусу за вказаною вище адресою; приміщення НОМЕР_14, площею 130,4 кв. м, розташованого на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за вказаною адресою; приміщення № НОМЕР_15 гаража, площею 55,9 кв. м, приміщення № НОМЕР_16, площею 8,4 кв. м, розташованих на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за вказаною адресою; гаража, позначеного у технічному паспорті цифрами НОМЕР_17, площею 95,1 кв. м; приміщення № НОМЕР_18, площею 2,2 кв. м (пізніше присвоєна поштова адреса - приміщення № НОМЕР_19), розташованих на першому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу за вказаною адресою.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір, право власності на яке виникне у майбутньому, укладений 05 травня 2008 року між ПАТ «Промінвестбанк» та ТМО «Слов`янськ», у частині передачі в іпотеку: нежитлового приміщення, площею 32,4 кв. м (приміщення № НОМЕР_5), офісне приміщення, площею 8,7 кв. м (приміщення № НОМЕР_2), розташованих на другому поверсі будівлі адміністративно-житлового корпусу на АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, загальною площею 23,9 кв. м (приміщення № НОМЕР_7, № НОМЕР_8), нежитлове приміщення № НОМЕР_6 (гараж), площею 66,5 кв. м, адміністративно-житлового корпусу на АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, загальною площею 97,3 кв. м (приміщення № НОМЕР_19 ) АДРЕСА_1 ; нежитлових приміщень: офісне приміщення, загальною площею 66,8 кв. м (приміщення № НОМЕР_1), офісне приміщення , площею 47 кв. м (приміщення № НОМЕР_20), нежитлове приміщення гараж, площею 68,1 кв. м (приміщення № НОМЕР_21), на АДРЕСА_1 ; нежитлового приміщення, загальною площею 130,4 кв. м (приміщення № НОМЕР_14 ), АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що іпотечний договір є частково недійсним, оскільки укладений з порушенням вимог статті 5 Закону України «Про іпотеку», частини другої статті 583 ЦК України. Предмет іпотеки, зазначений в оспорюваному іпотечному договорі на час його підписання відповідно до статті 5 Закону України «Про іпотеку» не міг бути таким. Відповідачами не надано доказів, що об`єкт незавершеного будівництва - адміністративно-житловий корпус на АДРЕСА_1 , а саме вісім квартир першого і другого рівня загальною площею 1 039,41 кв. м, вісім офісних приміщень, загальною площею 419,81 кв. м, 9 складських приміщень, загальною площею 491,19 кв. м, на час підписання іпотечного договору зареєстрований на праві власності за ТМО «Слов`янськ». Всі позивачі сплатили пайові внески, тобто виконали свої зобов`язання та мали право на отримання у власність майно, яке без їх на те згоди передано в іпотеку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 жовтня 2017 року касаційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк» задоволено, рішення судів попередніх інстанцій у частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 скасовані, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Скасовуючи судові рішення у вказаній частині, суд касаційної інстанції виходив із того, що суди дійшли обґрунтованого висновку про те, що при укладенні договорів іпотеки порушені положення статті 5 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, чинній на час укладення спірних договорів), оскільки майнові права на окремі приміщення в житловому будинку ТМО «Слов`янськ» мало право передавати в іпотеку лише з 14 січня 2009 року. Разом з тим ПАТ «Промінвестбанк» заявлено про застосування строку позовної давності, оскільки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дізналися про порушення свого права 26 грудня 2012 року та 14 січня 2013 року відповідно, а з позовом звернулися лише 27 січня 2016 року. Суди не звернули уваги на ці доводи та не встановили, з якого моменту у позивачів, зокрема ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , виникло право на звернення до суду з позовом. Крім того, суди дійшли помилкового висновку, що іпотека за спірним правочином виникла на підставі рішення суду, оскільки вказаним рішенням встановлено, що договір іпотеки є дійсним із моменту його укладення, тобто з 05 травня 2008 року.

Рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним іпотечний договір № 367, право власності, на яке виникне в майбутньому, від 05 травня 2008 року, укладений між ПАТ «Промінвестбанк» та ТМО «Слов`янськ», у частині передачі в іпотеку нежитлового приміщення загальною площею 130,4 кв. м (приміщення 1), розташоване на першому поверсі будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_6 доведені обставини, що підтверджують виконання ним своїх обов`язків за договорам із ТМО «Слов`янськ». Передаючи в іпотеку 05 травня 2008 року об`єкт незакінченого будівництва - адміністративно-житловий корпус за адресою: АДРЕСА_1 , іпотекодавець передав також в іпотеку і об`єкт незавершеного будівництва - приміщення під гараж площею 130,4 кв. м, придбаний ОСОБА_6 на підставах незаборонених законом. Передаючи в іпотеку зазначені майнові права в незавершеному будівництвом адміністративно-житловому корпусі ТМО «Слов`янськ» діяло без згоди інвестора ОСОБА_6 , оскільки саме до цього зводяться правові висновки, викладені в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2013 року та ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 червня 2013 року, і вони відповідають установленим обставинам справи та нормам матеріального права. Крім того, аналогічний висновок міститься також в постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року та від 03 квітня 2013 року.

Пайовиками за договорами на пайову участь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , стали вже після укладання спірного іпотечного договору від 05 травня 2008 року. ОСОБА_2 стала також пайовиком за договором на пайову участь від 18 жовтня 2006 року, тобто до укладення іпотечного договору, проте свої зобов`язання за вказаними договорами пайовики повністю виконали (повна сплата вартості об`єкта), тобто вчинили дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності або набуття майнових прав на об`єкти вже після укладання спірного іпотечного договору № 367 - у право власності, яке виникне в майбутньому від 05 травня 2008 року. У зв`язку із чим, передаючи в іпотеку зазначені майнові права позивачів у незавершеному будівництвом адміністративно-житловому корпусі, ТМО «Слов`янськ» не була потрібна згода вказаних інвесторів, та їх права укладанням спірного іпотечного договору не порушувались, оскільки як вже зазначалося, саме повна сплата вартості об`єкта будівництва, свідчить про вчинення дій, спрямованих на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на об`єкт будівництва або набуття майнових прав на цей об`єкт. При цьому наявність клопотання відповідача про застосування строку позовної давності до вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не впливає на суть прийнятого рішення, оскільки позов у цій частині є необґрунтованим.

Постановою Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційних скарг, позиції інших учасників справи

У грудні 2018 року ОСОБА_2 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2018 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що повна сплата вартості об`єктів (набуття на них майнових прав) відбулась до 26 березня 2013 pоку - дата набрання законної сили рішенням Господарського суду Донецької області у справі № 5006/2/24пд/2012 від 13 червня 2012 року після винесення постанови Донецьким апеляційним господарським судом від 26 березня 2013 року (час, із якого іпотечний договір набув юридичної сили для позивачів (пайовиків), які не були сторонами іпотечного договору).

У грудні 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 подали до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2018 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, в якій просять скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказують на те, що суди не врахували, що за період часу від 05 травня 2008 року до 26 березня 2013 pоку спірний іпотечний договір не мав жодної юридичної сили навіть для сторін, не говорячи про третіх осіб, які не були його сторонами.

У січні 2019 року ПАТ «Промінвестбанк» подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2018 рокута постанову Донецького апеляційного суду від 27 листопада 2018 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у частині задоволених вимог та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує на те, що Вищим спеціалізованим судом України зазначено, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку, що іпотека за спірним правочином виникла на підставі рішення суду, оскільки судовим рішенням встановлено, що договір іпотеки є дійсним з моменту його укладення, тобто з 05 травня 2008 року. При новому розгляді справи судами попередніх інстанцій не виконано вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказаних в ухвалі від 25 жовтня 2017 року.

У лютому 2019 року ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу ОСОБА_2 .

У березні 2019 року ОСОБА_6 подав відзив на касаційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , у якому зазначено, що судові рішення в частині задоволення його позовних вимог жодним чином не порушують прав заявників.

У травні 2019 року ОСОБА_6 подав відзив на касаційну скаргу ПАТ «Промінвестбанк», у якому зазначено, що твердження відповідача про те, що він не сплатив повну вартість об`єкта інвестування до укладання договору іпотеки, оскільки довідка ТМО «Слов`янськ» про сплату внеску була датована 04 жовтня 2012 року, не вчинивши тим самим необхідних дій спрямованих на набуття майнових прав, і відповідно, не набув майнових прав на цей об`єкт, спростовуються зазначеною довідкою ТМО «Слов`янськ» у якій чітко зазначено, що свої зобов`язання за договором купівлі-продажу від 24 квітня 2002 року № 28 він виконав у повному обсязі, сплативши 100 % вартості гаражного бокса площею 130,4 кв. м - 17 000,00 грн, а зобов`язання за договором від 18 жовтня 2006 року № 68 на пайову участь у будівництві інженерних комунікацій, енергозабезпеченні та благоустрої території блоку допоміжних служб, він виконав у повному обсязі сплативши 100 % вартості об`єктів загального користування у сумі 38 049,00 грн.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду цієї справи визначено суддю-доповідача Ступак О. В. та колегію суддів Першої судової палати, до якої входять судді: Гулейков І. Ю., Усик Г. І.

Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , витребувано матеріали цивільної справи та надано строк для подання відзивів на касаційні скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ПАТ «Промінвестбанк» та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Суддею-доповідачем Ступак О. В. у цій справі заявлено самовідвід.

Заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з пунктом 5 частини першої статті 36 ЦПК Українисуддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді.

Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК Українипитання про самовідвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожен має право при визначенні його цивільних прав і обов`язків на справедливий публічний розгляд справи протягом розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним на підставі закону.

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» Європейський суд з прав людини наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». На кону стоїть довіра, яку в демократичному суспільстві суди повинні вселяти в громадськість (пункти 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє доти, доки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Зважаючи на те, що кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі та коли у стороннього спостерігача не могло б виникнути сумнівів у неупередженості судді та враховуючи те, що суддя Ступак О. В. брала участь у вирішенні цієї справи у суді касаційної інстанції та висловила свою думку щодо заявленого ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позову, отже, вона не може брати участь у розгляді цієї справи у суді касаційної інстанції.

Після скасування Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, де Ступак О. В. була у складі судової колегії, рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 квітня 2016 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 22 червня 2016 року у цій справі, при новому її розгляді суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи рішення, посилалися на висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, зроблені в ухвалі від 25 жовтня 2017 року, що свідчить про те, що суддя Верховного Суду Ступак О. В. не може вдруге висловлювати свою думку з приводу заявленого позову, адже на підставі її висновків у цій справі, суди ухвалили відповідне рішення. При цьому суд першої інстанції, з яким погодився й суд апеляційної інстанції, мотивував своє рішення на підставі норм матеріального права на застосування яких вказав суд касаційної інстанції, у складі колегії якого була суддя Ступак О. В.

Крім того, один із заявників - ПАТ «Промінвестбанк» у своїй касаційній скарзі вказує на те, що при новому розгляді справи судами попередніх інстанцій не виконано вказівок Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вказаних в ухвалі від 25 жовтня 2017 року.

Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення заяви судді Ступак О. В. про самовідвід.

Керуючись статтями 36, 40 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву судді Ступак Ольги В`ячеславівни про самовідвід задовольнити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О. В. Ступак

І. Ю. Гулейков

Г. І. Усик