Ухвала

06 серпня 2019 року

м. Київ

справа № 755/32512/14-ц

провадження № 61-7511ск19

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, визнання укладеним договору про надання житлово-комунальних послуг,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Новобудова» (далі - ТОВ «Новобудова») звернулося до суду із вказаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з відповідача заборгованість з оплати за надані житлово-комунальні послуги у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 у розмірі 21 428,25 грн та визнати укладеним між сторонами договір про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Новобудова» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 21 428,00 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Після ухвалення вищезазначеного рішення ОСОБА_1 неодноразово зверталася до суду із заявами про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

Зокрема, 15 червня 2017 року ОСОБА_1 подала в суд заяву про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами.

Постановою Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року залишено без змін.

У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у відкриті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на указані судові рішення відмовлено з підстав, встановлених пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню

У червні 2019 року ОСОБА_1 повторно звернулась до Верховного Суду із касаційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2019 року у відкритті касаційного провадження відмовлено на підставі пункту 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

У липні 2019 року до Верховного Суду утретє надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року, в якій заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України передбачено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо є постанова про залишення касаційної скарги цієї особи без задоволення або ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою цієї особи на це саме судове рішення.

Отже, в силу вказаної норми процесуального права, яка є імперативною, повторне касаційне оскарження судових рішень заборонено.

Ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанова Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року вже були предметом перегляду суду касаційної інстанції за касаційною скаргою ОСОБА_1 , за результатами якого Верховним Судом постановлено ухвалу від 26 квітня 2019 року про відмову у відкритті касаційного провадження з підстав подання касаційної скарги на судові рішення у малозначній справі.

Враховуючи, що касаційна скарга ОСОБА_1 подана на судові рішення, які були предметом касаційного оскарження, суд відмовляє у відкритті касаційного провадження з підстав, встановлених пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України.

На підставі наведеного та керуючись пунктом 3 частини другої статті 394 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 22 жовтня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року у зв`язку з нововиявленими обставинами у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, визнання укладеним договору про надання житлово-комунальних послуг відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко