ПОСТАНОВА

Іменем України

06 серпня 2019 року м. Кропивницький

справа № 404/7330/16-ц

провадження № 22-ц/4809/1143/19

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді - Кіселика С.А., (суддя доповідач),

суддів: Карпенка О.Л., Мурашка С.І.,

за участю секретаря судового засідання Савченко Н.В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Міська рада м.Кропивницького,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 квітня 2019 року за участю судді Іванової Н.Ю. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міська рада міста Кропивницького про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення порядку користування земельними ділянками,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Кіровоградська міська рада, про усунення перешкод в користуванні нерухомим майном.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до технічного паспорту, виданого ОКП «КООБТІ» від 20 листопада 2014 року, до складу домоволодіння по АДРЕСА_1 входять господарські будівлі, зокрема: літня кухня літера Б, площею 15,4 кв.м, та баня літера Е, площею 14,70 кв.м., задня стінка яких межує з домогосподарством сусідки ОСОБА_2 . Між домоволодіннями встановлено паркан, в якому було облаштовано хвіртку, через яку позивач мала можливість заходити на суміжну територію у разі виникнення потреби обслуговування своїх надвірних будівель.

На початку 2016 року відповідач з своєї сторони домоволодіння заблокувала хвіртку шляхом зварювання, чим створює позивачу перешкоди у користуванні майном та його обслуговуванні.

Також зазначає, що вона є інвалідом ІІ групи загального захворювання безстроково. Від події, яка сталася в січні 2016 року вона зазнала дуже сильні душевні переживання. Привичний ритм її життя змінився, відчувала себе приниженою та ображеною, незахищеною. Розмір моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 5 512 грн. дорівнює розміру подвійної мінімальної заробітної плати на 2016 рік за два місяці страждань.

Відповідно до уточненої позовної заяви просила:

- усунути перешкоди у користуванні надвірними будівлями: літньою кухнею літера Б, та банею літерою Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не блокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 розблокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , шляхом відновлення її, можливості відкрити, у стані, якому вона була до блокування;

- усунути перешкоди в користуванні надвірними будівлями: літньою кухнею літера Б, та банею літера Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 , не чинити перешкоди у проході та обслуговуванні стін кухні літера Б та бані літера Е домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- встановити порядок користування земельними ділянками, виділивши їй 1 метр від стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- встановити земельний сервітут між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 надавши їй право проходити по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 для обслуговування стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5 512 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди /т.1, а.с.87-90/.

Рішенням Кіровського районного суду м.Кіровограда від 23 квітня 2019 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Міська рада міста Кропивницького про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення порядку користування земельними ділянками залишено без задоволення.

Не погоджуючись з рішення суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі зазначила, що вважає рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23.04.2019 року незаконним та необґрунтованим у зв`язку з неповнотою встановлення обставин, які мають значення для справи та неправильністю встановлення обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження доказів.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та її представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, відповідачів та представника відповідача ОСОБА_2 , які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає із наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону.

Відповідно до ст. ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а обов`язок надання доказів покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи спір на підставі досліджених доказів суд першої інстанції встановив, що відповідно до архівної довідки № 108180 від 10 червня 2014 року, виданої ОСОБА_1 , право власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг Обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» належало: ОСОБА_5 ціле (приватна), договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 23 червня 1976 № 2064/ Третя Кіровоградська державна нотаріальна контора. Акт готовності від 20 вересня 1990 року. № 402 /т.1, а.с.5/.

Відповідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_1 , виготовленого ОКП «Кіровоградське об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 20 листопада 2014 року /т.1, а.с. 201/, на території земельної ділянки є: житловий будинок літ. «А,а,в1, а3, а4», погріб літ. «а2», літня кухня літ. «Б», убиральня літ. «В», гараж літ. «Г», баня літ. «Е», яма вигрібна літ. «е», навіс літ. «Ж,З», колодязь літ. «К», ганок літ. «кр», огорожа літ. «N-N2», вимощення «/» /а.с. 6-8/.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 травня 2007 року спадкоємцем майна ОСОБА_6 є його дружина ОСОБА_2 . Спадкове майно складається з 18/25 частин домоволодіння з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в АДРЕСА_3 . За даними витягу № 13971085 з реєстру прав власності на нерухоме майно виданого 22 березня 2007 року обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації», це домоволодіння в цілому складається з двох житлових будинків, один з яких Аа-д.мазан., другий Ббб1 кр.-саман., обкладених цеглою, загальною площею 148,46 кв.м., житловою площею 104,23 кв.м., має господарсько-побутові будівлі, що до нього прилягають: сарай Л, сарай Н, погріб Л1, сарай Р, убиральня И, сарай Р1, убиральня К, сарай С, сарай Е, сарай Ш, сарай е, лазня В, зл.яма П, огорожа №-№ 4, водопровід ++, розташоване на земельній ділянці розміром 2527,8 кв.м. /т.1, а.с.48/.

Із інвентарної справи по АДРЕСА_3 вбачається, що домоволодіння, розташоване в АДРЕСА_3 , на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_4 7/50 частин, ОСОБА_7 7/50 частин, ОСОБА_2 18/25 частин.

Домоволодіння складається з житлового будинку літ. «А», площею 36,13 кв.м., житлового будинку літ. «Ббб» - 68,1 кв.м., сарай літ. «Л»., сарай літ. «Н», погріб - літ. «Л1», сарай літ. «Р», убиральня літ. «И», сарай літ. «Р1», сарай літ « Е», сарай літ. «Ш», сарай літ. «е», лазня літ. «В», зл. яма літ. «П», огорожа літ. «N1», водопровід літ. «++», ворота літ. «N», ворота літ. «N2», хвіртка літ. «N3», ганок літ. «кр», прибудова літ. «м1», л. кухня літ. «М», вбиральня літ. «Т», вбиральня літ. «Я». Площа земельної ділянки становить 2527,8 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 28 квітня 2012 року Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області, між ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , 28 квітня 2012 ІНФОРМАЦІЯ_1 було зареєстровано шлюб. Прізвище ОСОБА_7 після реєстрації шлюбу змінилось на « ОСОБА_9 » /т. 2, а.с.84/.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03 травня 2017 року земельна ділянка за кадастровим номером: 101, площею 0,2687 га за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 /т.1, а.с.175/.

В позовній заяві позивач посилається на те, що порушуються її права, а саме відповідач ОСОБА_2 зі своєї сторони домоволодіння заблокувала хвіртку позивача чим створює перешкоди у користуванні майном та його обслуговуванні.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки не ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах по справі, які б підтвердили існування порушень з боку відповідачів відносно земельної ділянки позивача.

Колегія суддів частково погоджується із висновком суду першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_10 є власником домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Земельні ділянки зазначених домоволодінь є суміжними. Тильна стіна господарських будівель розташованих на земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема, літньої кухні та бані вибудувана безпосередньо на лінії розмежування земельних ділянок. Доступ до стіни для обслуговування будівлі зі сторони домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_3 можливий лише за умови проходу та користування земельною ділянкою за цією адресою.

Будь яких правовстановлюючих документів на право власності на земельну ділянку на якій розташовані будинок та господарчі будівлі домогосподарства позивача суду не надано.

Натомість матеріали справи містять витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності із якого вбачається, що земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної приватної власності відповідачам ОСОБА_2 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 .

Межі земельної ділянки, що знаходиться у приватній власності відповідачів позивачем не оспорюються.

Крім того, згідно протоколу №19 комісії по розгляду земельних спорів від 07.11.2016 комісією встановлено, що межі земельних ділянок домоволодінь АДРЕСА_4 не порушуються.

11 квітня 2017 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву, відповідно якої просила:

- усунути перешкоди у користуванні надвірними будівлями: літньою кухнею літера Б, та банею літерою Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не блокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_2 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 розблокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , шляхом відновлення її, можливості відкрити, у стані, якому вона була до блокування;

- усунути перешкоди в користуванні надвірними будівлями: літньою кухнею літера Б, та банею літера Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 ,. не чинити перешкоди у проході та обслуговуванні стін кухні літера Б та бані літера Е домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- встановити порядок користування земельними ділянками, виділивши їй 1 метр від стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- встановити земельний сервітут між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 надавши їй право проходити по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 для обслуговування стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 ;

- стягнути з ОСОБА_2 на її користь 5 512 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди /т.1, а.с.87-90/.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Міська рада міста Кропивницького, про усунення перешкод в користуванні майном, встановлення порядку користування земельними ділянками, встановлення земельного сервітуту, в частині позовних вимог про встановлення земельного сервітуту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з наданням позивачу права проходити по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 для обслуговування стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 - залишено без розгляду.

Підставою для залишення позовної вимоги без розгляду, як зазначено в ухвалі суду, стала заява позивача проголошена нею у підготовчому судовому засіданні.

Заява про залишення зазначеної позовної вимоги без розгляду підтримана позивачем і судовому засіданні в суді апеляційної інстанції.

Після залишення частини позовних вимог без розгляду позивач, фактично, відповідно до позову, просила усунути перешкоди у користуванні своїм майном, зокрема усунення перешкод у доступі до тильної стіни бані та літньої кухні, зі сторони домоволодіння відповідачів, які потребують відповідного догляду та обслуговування.

Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно ч. 1 статті 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до пункту 3.25 ДБН 360-92 для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни треба приймати не менше 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Таким чином, для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту позивачу необхідний доступ до них, який можливий лише за умови встановлення земельного сервітуту, який саме і передбачає право користування земельною ділянкою і полягає у можливості проходу, проїзду, через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо.

Однак, як вже зазначалось, позивач в ході розгляду справи звернулась до суду із заявою про залишення без розгляду її позовної вимоги про встановлення земельного сервітуту і ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 жовтня 2018 заяву позивача задоволено, заявлений нею позов в частині позовних вимог про встановлення земельного сервітуту між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з наданням позивачу права проходити по земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_3 для обслуговування стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , залишено без розгляду.

В судовому засіданні позивач пояснила суду, що звернулась із заявою про залишення без розгляду вимоги про встановлення земельного сервітуту з тих підстав, що вважає незаконним набуття у власність відповідачами земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_3 , в розмірах визначених у технічній документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки, що належить ОСОБА_2 , в натурі (на місцевості). Вважає, що межа між земельними ділянками домоволодінь мала б проходити на відстані не менше ніж 1 метр від стіни її літньої кухні та гаражу, а тому підтримала свою вимогу встановити порядок користування земельними ділянками, виділивши їй 1 метр від стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 .

Колегія суддів вважає, що дана вимога не підлягає задоволенню з тих підстав, що встановлення судом порядку користування земельною ділянкою можливе лише між її співвласниками, однак в даному випадку позивач не є співвласником земельної ділянки розташованої за адресою: АДРЕСА_3 .

Вимога щодо виділення ОСОБА_1 земельної ділянки у розмірі одного метру від стіни літньої кухні літера Б, та бані літера Е, до кінця двору домоволодіння, що в АДРЕСА_1 також не може бути задоволена, оскільки суд не є органом до компетенції якого входить виділення земельних ділянок у власність.

Крім того, за умов які ставить позивач, виділення їй земельної ділянки передбачає вилучення цієї земельної ділянки із власності відповідачів.

Згідно положень статті 143 Земельного Кодексу України примусове припинення прав на земельну ділянку здійснюється у судовому порядку у разі: а) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; б) неусунення допущених порушень законодавства (забруднення земель радіоактивними і хімічними речовинами, відходами, стічними водами, забруднення земель бактеріально-паразитичними і карантинно-шкідливими організмами, засмічення земель забороненими рослинами, пошкодження і знищення родючого шару ґрунту, об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем, порушення встановленого режиму використання земель, що особливо охороняються, а також використання земель способами, які завдають шкоди здоров`ю населення) в строки, встановлені вказівками (приписами) центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі; в) конфіскації земельної ділянки; г) примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності; ґ) примусового звернення стягнень на земельну ділянку по зобов`язаннях власника цієї земельної ділянки; д) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Наведена вище норма права не визначає як підставу примусового припинення прав на земельну ділянку яке здійснюється у судовому порядку - необхідність належного обслуговування господарських будівель, розташованих на суміжній земельній ділянці, власнику цих будівель.

Що стосується позовних вимог про: усунення перешкоди у користуванні надвірними будівлями - літньою кухнею літера Б, та банею літера Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не блокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_2 ; зобов`язання ОСОБА_2 розблокувати хвіртку в паркані межі за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_3 , шляхом відновлення її, можливості відкрити, у стані, якому вона була до блокування; усунення перешкоди в користуванні надвірними будівлями - літньою кухнею літера Б, та банею літера Е, домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у проході та обслуговуванні стін кухні літера Б та бані літера Е домоволодіння, що в АДРЕСА_1 , то суд дійшов висновку, що вирішення цих вимог пов`язано із вимогою про встановлення земельного сервітуту, яку, за заявою позивача, залишено судом без розгляду.

Таким чином, враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до ч.1 статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 367,ст. 368, ст. 374, ст. 375, ст.377, ст. 381, ст. 382, ст. 383, ст. 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 23 квітня 2019 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Суддя доповідач С.А.Кіселик

Судді: О.Л.Карпенко

С.І.Мурашко