КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2019 року м. Київ

Справа № 22-ц/824/9447/2019 Головуючий у судді 1-ї інстанції - Писанець В.А.

Унікальний № 757/9635/16-ц Доповідач - Гаращенко Д.Р.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого Гаращенка Д.Р.

суддів Борисова О.В., Левенець Б.Б.

при секретарі Гавриленко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у справі за заявою ОСОБА_2 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок » від 14 грудня 2012 року в справі №572/12 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 14 грудня 2012 року в справі №572/12 за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заяву мотивував тим, що рішенням Постійно діючого третейського суду при українській громадській організації «Право та обов`язок» від 14 грудня 2012 року у справі №572/12 було стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитним договором №В-11/0221/08/43/10 від 14 липня 2008 року в сумі 226 709,69 грн.

Зазначив, що справа непідвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», оскільки спір у цій справі стосується захисту прав споживачів.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року у задоволенні заяви було відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 08 лютого 2019 року, подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що суд першої постановив ухвалу з порушенням норм матеріального та процесуального законодавства.

Зазначив, що ОСОБА_4 є споживачем послуг банку (кредитної спілки), спір виник щодо заборгованості за кредитом.

Рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» було ухвалено 14 грудня 2012 року.

Проте, 12 березня 2011 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», відповідно до якого частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» було доповнено пунктом 14.

Відтак, третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ в порядку, щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку(кредитної спілки).

Він звернувся до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнський громадській організації «Право та обов`язок» від 14 грудня 2012 року, відповідно до якого з нього на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» було стягнуто заборгованість суму несплачених вчасно процентів та нарахованої пені.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в порушення вимог ст. 12 Закону України «Про третейські суди», він з Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» не дійшли згоди щодо розгляду справи саме Постійно діючим третейським судом при Всеукраїнський громадській організації «Право та обов`язок», що є підставою для скасування зазначеного рішення.

В судовому засіданні представник кредитної спілки заперечував проти апеляційної скарги просив ії відхилити.

Інші учасники розгляду не з`явилися, про судове засідання повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, учасників процесу які з`явились у судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 14 грудня 2012 року у справі № 572/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» суму несплачених вчасно процентів за період з 15 липня 2008 року по 29 жовтня 2012 року у розмірі 93 924,11 грн.; суму нарахованих витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн.; суму сплаченого третейського збору у розмірі 700,00 грн.; суму нарахованої пені за період 15 липня 2010 року по 29 жовтня 2012 року у розмірі 130 085,58 грн.; що разом складає суму коштів в сумі 226 709.69 грн.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 зазначив, що ОСОБА_2 є поручителем, а той спір який виник між ним та Кредитною спілкою «Центр фінансових послуг» підвідомчий третейському суду.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Колегія суддів вважає. що рішення суду відповідає зазначеній нормі процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Закону України «Про третейські суди» та п. 1, 4 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України (в редакції Закону, що діяла станом на 03 березня 2016 року) передбачені підстави та випадки скасування рішення третейського суду, серед яких справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14, згідно з яким третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Наведене дає підстави для висновку про те, що положення п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», які містять заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної установи), поширюються на правовідносини з питань виконання, зміни, розірвання договору споживчого кредиту.

Вказаний правовий висновок узгоджується з правовою позицією, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року.

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Разом з тим, порука є способом забезпечення зобов`язань боржника перед кредитором і має похідну правову природу від правовідносин, що виникають з кредитного договору.

Поручитель за змістом договору поруки не є споживачем послуг банку з кредитування, а навпаки, є особою, яка своєю відповідальністю забезпечує відповідальність боржника у договорі споживчого кредиту, тобто споживача.

Договір поруки не є договором на придбання, замовлення, використання продукції для особистих потреб, не пов`язаних з підприємницькою діяльністю, виконанням обов`язку найманого працівника, або договором про намір здійснити такі дії.

Отже, поручитель не може розглядатись у договорі поруки як споживач послуг банку, а тому у цих правовідносинах на нього не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 755/15234/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що апелянт є боржником у вказаному спорі, заяви про скасування рішення третейського суду самостійно не подавав, строк на подачу такої заяви пропустив.

Згідно з ч. 6 ст. 454 ЦПК України заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу не може бути подана після закінчення трьох місяців, рахуючи з дня, коли сторона, що заявляє це клопотання, отримала арбітражне рішення, а у разі подання такою стороною клопотання до міжнародного комерційного арбітражу про виправлення або роз`яснення рішення чи ухвалення додаткового рішення, - з дня винесення міжнародним комерційним арбітражем рішення з цього прохання.

Згідно з ч.7,8 зазначеної статті заява, подана після закінчення строку, встановленого частинами п`ятою або шостою цієї статті, повертається.

Колегія суддів вважає, що апелянт пропустивши строк на подачу заяви про скасування рішення третейського суду затягує час на його виконання.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 375, 381, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 13 грудня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 09 серпня 2019 року.

Головуючий Д.Р. Гаращенко

Судді О.В. Борисова

Б.Б. Левенець