Номер провадження: 22-ц/813/3554/19
Номер справи місцевого суду: 522/2932/16-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов А. В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.11.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого - Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

за участю секретаря - Чепрас А.І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року у складі судді Тарасова А.В.,

в с т а н о в и в:

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина у твердій грошовій формі у сумі 2000 грн. щомісячно до 11.03.2031 та стягнення аліментів на утримання позивача у твердій грошовій формі у сумі 800 грн. щомісячно до 11.03.2019.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що у неї з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_3 З 31.08.2014 відповідач проживає окремо, родину не утримує, має мінливий дохід з неофіційних джерел. Позивачка є студенткою контрактної форми навчання, має випадкові заробітки.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22.06.2016 позов задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 17.02.2016 до 11.03.2031. Стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання у розмірі 500 грн. щомісячно, до досягнення спільною дитиною шестирічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В задоволенні решти вимог відмовлено.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 17.12.2018 заяву відповідача про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись з заочним рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 614 грн. щомісячно, починаючи з 17.02.2016 до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 ; стягнути з відповідача на користь позивача одноразово аліменти на її утримання у розмірі 500 грн за період з 17.02.2016 до 11.03.2016 (до досягнення спільною дитиною трьохрічного віку).

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні відомості щодо отримання відповідачем повідомлень про вручення повісток про виклик до суду, з конвертів, які повернулися до суду вбачається, що та складені довідки про закінчення терміну зберігання рекомендованих листів. На розписці щодо отримання повістки про виклик до суду відповідача відсутній підпис одержувача. Згідно зі ст. 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2016 - 1167 грн, з 1 травня - 1228 грн, з 1 грудня - 1313 грн. На момент ухвалення оскарженого рішення, розмір прожиткового мінімуму на дитину віком до 6 років складав 1228 грн., тому апелянт вважає доцільним стягнення аліментів у розмірі 614,00 грн. (50% від прожиткового мінімуму). Також, судом повинно було бути ухвалене рішення про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання у розмірі 500 грн. до досягнення спільною дитиною трьохрічного віку, проте судом невірно застосовано ч.3 ст. 84 СК України, хоча матеріали справи не містять документів, які б підтверджували наявність в дитини вад фізичних або психічного розвитку.

Позивач про дату, час та місце розгляду скарги повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Згідно з ч. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване судове рішення частково не відповідає зазначеним вимогам виходячи із наступного.

Суд першої інстанції здійснив заочний розгляд даної справи на підставі наявних у справі доказів та з посиланням на те, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання та не з`явився у судове засідання, а про причини своєї неявки не повідомив суд.

Апеляційний суд не погоджується з тим, що відповідач належним чином повідомлений про розгляд даної справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача ґрунтуються на тому, що відповідач належним чином не був повідомлений про розгляд даної справи, не отримував копію рішення, а тому був позбавлений права на справедливий, публічний розгляд даної справи судом, який вирішив спір щодо його прав та обов`язків та відсутня була можливість надати свої заперечення щодо позову. Посилається на порушення судом ст. 129 Конституції України, ст.ст. 2, 31 ЦПК України та ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Суд першої інстанції під час ухвалення рішення у справі допустив порушення норм процесуального права, що передбачає порушення прав на справедливий суд.

В матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідач отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та відомості про належне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо неналежного повідомлення відповідача про розгляд справи є обґрунтованими.

Матеріали справи свідчать, що 26.06.2012 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився спільний син- ОСОБА_3 .

З 31.08.2014 сторони проживають окремо, син проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, добровільно досягти згоди щодо сплати аліментів сторони не можуть, що сталою підставою для звернення позивача до суду з відповідним позовом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Крім того, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України).

Згідно із ч. 1 ст. 184 СК України та роз`яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до положень зазначеної постанови батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

ОСОБА_2 є батьком дитини та здоровою, працездатною особою молодого віку, на своєму утриманні інших дітей та непрацездатних батьків не має.

Постійного стабільного доходу відповідач не має, доказів на підтвердження свого матеріального забезпечення та наявності можливості сплати аліментів в розмірах визначених позивачем не надав.

Апелянт з сумою аліментів в розмірі 1000 грн. не погоджується з посиланням на те, що такий розмір є більшим від 50% прожиткового мінімуму на дитину, який у 2016 році становив 614 грн.

Натомість суд апеляційної інстанції зазначає, що прожитковий мінімум є мінімальною гарантією загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує тільки мінімальні потреби дитини.

З урахуванням наведеного розмір аліментів на дитину в сумі 1000 грн. суд вважає обґрунтованим та справедливим у даному випадку.

Відповідачем не наведено доводів та не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти у такому розмірі.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною шести років в розмірі 500 грн, суд першої інстанції не звернув увагу, що нормами Сімейного кодексу (ч. 3 ст. 84 СК України) передбачено, що дружина, з якою проживає дитина має право на утримання чоловіком до досягнення дитиною шести років лише у випадках коли дитина має вади фізичного або психічного розвитку.

Позивачем доказів наявності у дитини вад фізичного чи психічного розвитку не надано.

Враховуючи, що відповідач суму до стягнення на утримання матері дитини не оспорює, вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню шляхом зміни строку стягнення вказаного виду аліментів, а саме до досягнення дитиною трьох років.

Згідно з п. 3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо: справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь - якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду, якщо учасник справи обґрунтовує апеляційну скаргу такою підставою.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2016 року скасувати.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів- задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.12.2009 року Шевченківським ВМ Приморського РВ м. Одеси), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень 00 копійок) щомісячно, починаючи з 17 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.12.2009 року Шевченківським ВМ Приморського РВ м. Одеси), на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), аліменти на утримання у розмірі 500,00 грн. (п`ятсот гривень 00 копійок) щомісячно, до досягнення спільною дитиною - - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьохрічного віку, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (паспорт серії НОМЕР_1 виданий 11.12.2009 року Шевченківським ВМ Приморського РВ м. Одеси) на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн. (п`ятсот п`ятдесят одна гривня 20 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 05.12.2019.

Головуючий:

Судді: