Провадження №2/447/843/19
Справа №447/1970/19
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

03.12.2019 Миколаївський районний суд Львівської області в складі судді Головатого А. П., за участю секретаря судового засідання Войтович О. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаїв Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження в м. Миколаєві Львівської області справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про стягнення заробітної плати,

Процесуальні дії у справі.

29.08.2019 ОСОБА_1 пред`явив позов відповідно до якого (урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) просить стягнути з ТзОВ "Енергія-Новий Розділ" заборгованість по заробітній платі в розмірі 23946,71 гривень та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41894,59 гривень. В обгрунтування позову покликається на те, що між сторонами з 03.10.2016 до 24.06.2019 було укладено трудовий договір. 24.06.2019 позивача звільнили з роботи у зв`язку з переведенням. З 25.06.2019 позивач працює на ПП "Гарант Енерго М". Однак, заробітну плату при звільненні відповідач позивачу не виплатив в повному обсязі, заборгованість з заробітної плати становить 23946,71 гривень. Спір про розмір заборгованості відсутній. Тому, позивач вважає, що відповідач повинен виплатити йому компенсацію за затримку розрахунку при звільненні, яка згідно з розрахунками позивача становить 41894,59 гривень.

02.09.2019 суд прийняв позовну заяву до розгляду і відкрив провадження у справі, постановив, що справа підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.

04.10.2019 відповідач подав відзив на позовну заяву, згідно з яким зазначив, що провів з позивачем частковий розрахунок при звільненні, оскільки ухвалами Солом`янського районного суду м. Києва накладено арешт на рахунки відповідача. Відповідач неодноразово вживав заходів щодо скасування арешту, однак, марно. Тому, зазначає, що несвоєчасний розрахунок має місце за відсутності вини відповідача. Таким чином, відповідач просить відстрочити виплату позивачу коштів на три місяці.

09.10.2019 позивач подав заяву про збільшення позовних вимог, згідно з якою визнав, що з моменту подачі позовної заяви відповідач виплатив йому ще 100,00 гривень, тому заборгованість з заробітної плати становить 23946,71 гривень та просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 41894,59 гривень (період затримки розрахунку 3 місяці 10 днів; середній заробіток 12609,05 гривень на місяць).

10.10.2019 суд постановив ухвалу про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін та призначив у справі судове засідання.

11.11.2019 відповідач подав клопотання у якому зазначив, що не погоджується з заявою про збільшення позовних вимог, оскільки така подана після закінчення підготовчого засідання. Заборгованості з заробітної плати відповідач перед позивачем не має. Невиплачена сума це компенсація за невикористані відпустки. Затримка у виплаті сталася не з вини відповідача, оскільки на його рахунки накладено арешт. Стягнення з відповідача компенсації за затримку розрахунку при звільненні завдасть шкоди господарській діяльності відповідача. Крім цього, відповідно до ст.614 ЦК України є вина. Вина відповідача у невиплаті відсутня. Тому, просить відмовити позивачу у стягненні компенсації за затримку розрахунку при звільненні.

03.12.2019 позивач подав заяву про проведення судового розгляду справи за його відсутності, зазначивши, що позов підтримує у повному обсязі.

03.12.2019 відповідач подав клопотання, відповідно до якого зазначив, що заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати відповідач не має. Сума яку просить стягнути позивач це компенсація за невикористані відпустки. Крім цього, відповідач вважає, що позивач неправильно провів розрахунок компенсації за затримку розрахунку при звільненні, оскільки використав заробітку плату, яка була йому нарахована, а не ту яка підлягала виплаті.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, клопотання про відкладення судового засідання не подав, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце судового розгляду справи був повідомлений належно. Тому, суд доходить висновку, що судовий розгляд справи слід проводити за його відсутності, з метою завершення розгляду справи у розумний строк без невиправданої затримки.

Згідно зі ст.247 ЦПК Укарїни у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд встановив:

З 03.10.2006 до 24.06.2019 позивач працював на підприємстів ТзОВ "Енергія-Новий Розділ", що стверджується копією трудової книжки позивача серії НОМЕР_1 та копією наказу від 24.06.2019 №105-К.

Згідно з довідкою від 21.08.2019 №113, залишок невиплаченої заробітної плати позивачу відповідачем становить 24046,71 гривень.

Відповідно до копій ухвал слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 17.12.2018 у справі №760/32373/18 та від 30.08.2019 у справі №760/24817/19 на визначені в ухвалах рахунки відповідача, в межах суми 804892343,78 гривень, накладено арешт у вигляді заборони розпорядження та здійснення видаткових операцій.

Згідно з копією листа від 11.09.2019 №16-43/1805 та копіями платіжних доручень, банк відмовив відповідачу у виконанні платіжних доручень, у зв`язку з тим що на рахунки відповідача накладено арешт.

Позивач визнав, що у серпні 2019 року відповідач виплатив позивачу ще 100,00 гривень.

29.08.2019 відповідач подав клопотання про скасування арешту майна, яке на підставі ухвали від 07.10.2019 знаходиться на розгляді у Вищому антикорупційному суд України.

Оцінка суду.

При вирішенні даного спору суд виходить з того, що між сторонами спору існували трудові правовідносини, врегульовані КЗпП України. Спір про розмір заборгованості з заробітної плати відсутній. Розмір заборгованості, який визнали сторони становить 23946,71 гривень. Таким чином, позовна вимога про стягнення заробітної плати підлягає до задоволення.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Позивач подав заяву про збільшення позовних вимог 09.10.2019. Відповідач вважає, що така подана з порушенням ЦПК України, а отже не може бути предметом судового розгляду, оскільки подана після закінчення підготовчного засідання у справі. Однак, відповідно до ст. 274 ЦПК України справи, що виникають з трудових відносин розглядаються у порядку спрощеного позовного провадження. У спрощеному позовному провадженні підготовче засідання не проводиться, а розгляд справи починається зі стадії судового розгляду. Відповідно до ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Перше судове засідання було призначене на 13.11.2019. Тому, суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині, оскільки позивач не порушив строк визначений ЦПК України для подання заяви про збільшення позовних вимог.

З наведених причин суд не приймає клопотання відповідача, яке надійшло на електронну пошту суду 28.11.2019 і поштою 03.12.2019, оскільки воно містить заперечення по суті позову і є поданим після проведення першого судового засідання у справі.

Як на підставу своїх заперечень відповідач покликається на те, що виплатив позивачу заробітну плату, але не виплатив компенсацію за невикористані дні оплачуваної відпустки. Відповідно до ст.2 Закону України "Про оплату праці" компенсаційні виплати також входять до структури заробітної плати. Крім цього, ст.116 КЗпП України визначено, що у день звільнення слід виплатити працівникові всі суми, що належать йому від підприємства. Тому, суд відхиляє заперечення відповідача у цій частині.

Суд також виключає можливість застосування ст. 614 ЦК України до спірних правовідносин, оскільки між сторонами не виникло зобов`язальних правовідносин, врегульованих нормами ЦК України. Правовідносини, що виникли між сторонами є трудовими і врегульовані нормами КЗпП України.

Відповідач стверджує, що не здійснив повний розрахунок з позивачем у день звільнення, оскільки на момент звільнення позивача на рахунки відповідача було накладено арешт. На підтвердження цього надав копії ухвал слідчого судді щодо накладення арешту.

Конституцією України гарантовано право особи на працю та право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 97 КЗпП України встановлює, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Відповідно до ч.2 ст.10 Конвенції «Про захист заробітної плати», ратифікованої Україною 04.08.1961, заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

Таким чином, право працівника на оплату праці гарантується державою першочергово і законом передбачено відповідальність за невиплату заробітної плати у визначені строки.

Згідно зі ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак, відповідач не надав достатніх доказів того, що на всі його кошти та на всі його рахунки без винятку накладено арешт. Крім цього, позивача звільнили 24.06.2019, а постановлення додаткової ухвали про накладення арешту на рахунки 30.08.2019 дає підстави вважати, що не всі рахунки та кошти відповідача були арештовані на момент звільнення позивача. Зі змісту ухвали від 30.08.2019 встановлено, що у відповідача на момент звільнення позивача були рахунки, які він відкрив після постановлення ухвали від 17.12.2018 і якими від вільно користувався до накладення на них арешту 30.08.2019. Тому, суд відхиляє доводи відповідача про те, що у нього не було можливості виплатити позивачу заробітну плату у повному обсязі у день звільнення з незалежних від відповідача причин.

Згідно з ухвалою слідчого судді від 17.12.2018 на яку покликається відповідач, арешт накладено на рахунки відповідача в межах певної суми і відповідач може здійснювати видаткові операції понад зазначену суму.

Відповідач також не довів, що у нього не має рахунків зі спеціальним режимом використання для виплати заробітної плати. Якщо відповідач взагалі не відкривав таких рахунків, то невиплата заробітної плати сталася з вини відповідача.

Розмір компенсації за затримку розрахунку при звільненні відповідач не оспорював.

Тому, суд доходить висновку, що позовна вимога про стягнення компенсації за затримку розрахунку при звільненні підлягає до задоволення у розмірі про який просить позивач.

Відповідно до ст.435 ЦПК України вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.

Суд доходить висновку, що у задоволенні клопотання про відстрочення виконання рішення слід відмовити, оскільки відповідач не надав суду достатніх доказів того, що у нього відсутні кошти для виплати заробітної плати, а також не надав доказів на підтвердження того, що вжив достатніх заходів для забезпечення безперешкодної та своєчасної виплати заробітної плати працівникам, шляхом відкриття рахунку зі спеціальним режимом використання чи шляхом виплати коштів з рахунків, які були відкриті після 17.12.2018 та якими він користувався до 30.08.2019.

Враховуючи наведене, суд доходить висновку, що позов підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи це, судовий збір слід стягнути з відповідача у розмірі 768,40 гривень на користь держави.

Керуючись ст. 264, 265 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" про стягнення заробітної плати задовольнити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 23946 (двадцять три тисячі дев`ятсот сорок шість) гривень 71 копійку.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 41894 (сорок одну тисячу вісімсот дев`яносто чотири) гривні 59 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ" на користь держави судовий збір у розмірі 768,40 гривень.

У відстроченні виконання рішення відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Миколаївський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю "Енергія-Новий Розділ", місцезнаходження: вул. Грушевського, 37, м. Новий Розділ, Львівської області, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України: 33525073.

Повний текст рішення складено 03.12.2019.

Суддя Головатий А. П.