Справа № 636 / 5023 / 19
2 / 636 / 2268 / 2019
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2019 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого - судді Ковригіна О.С.
при секретарі Фатєєвій С.М.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою в якій просить суд визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1993 року, видане Відділом по приватизації житла райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501, визнавши за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Вважати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , таким, що не використав приватизаційних чеків для приватизації житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 в розмірі 56,4 кв. м у номінальної вартості 28200 крб.

В обґрунтування позовних вимог Позивач зазначив, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року, виданого Відділом по приватизації житла райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501 власниками квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Позивач, ОСОБА_1 .

На момент отримання вказаного Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року Позивачу виповнилося 18 років, однак в порушення на той час діючого законодавства Позивач особисто згоди на приватизацію не надавав, заяву на приватизацію не підписував. До того ж на час приватизації Позивач постійно не проживав в квартирі, наймачем цієї квартири не був.

Саме через те, що батьки Позивача включили його до приватизації даної квартири, Позивач наразі позбавлений права приймати участь у приватизації якогось іншого нерухомого майна, що в свою чергу порушує та звужує його права.

Таким чином, Позивач вважає, що свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1993 року, видане Відділом по приватизації житла згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501, в частині надання Позивачу у власність частини квартири АДРЕСА_1 , має бути скасованим.

Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надав заяву про слухання справи без його участі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі проти задоволення позову не заперечувала.

Якщо всі учасники справи заявили клопотання про розгляд справи у їх відсутність, суд вважає можливим здійснити судовий розгляд на підставі наявних у суду матеріалів, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, та враховуючи визнання позову відповідачем ухвалити рішення по справі, що передбачено ч. 3 ст. 200 ЦПК України.
Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року, виданого Відділом по приватизації житла райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501 (далі Свідоцтво) власниками квартири АДРЕСА_1 , є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та Позивач, ОСОБА_1 .
Відповідно до договору дарування серії ВАР №721582 від 24.02.2004 року ОСОБА_4 та ОСОБА_1 подарували 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 .
09.10.2015 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 уклали договір дарування серії НАР №981285 відповідно до якого дарувальники передали у власність обдарованого свої частки квартири АДРЕСА_1 .
Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 , на момент звернення до суду належить Відповідачу, що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №189266905 від 19.11.2019 року.
Відповідно до абз. 3 ст. 9 Житлового Кодексу Української РСР, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі Закон), приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Згідно ст. 2 Закону до об`єктів приватизації належать - квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Згідно ч. 4 ст. 5 Закону, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону.
Згідно п.18 Положення про порядок передачі квартир у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету з житлово-комунального господарства від 15 вересня 1992 року (яке було чинним на момент приватизації вищезазначеної квартири), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Згідно п.23 зазначеного Положення, оформлена заява на приватизацію квартири (будинку) з доданою до неї довідкою про склад сім`ї та займані приміщення, а також документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації, подаються громадянином до органу приватизації місцевої державної адміністрації, виконкому місцевої Ради народних депутатів чи державного підприємства, організації, установи, де вони реєструються.
Таким чином, як випливає з аналізу вказаних норм, процедура оформлення права власності передбачає обов`язкове постійне проживання в цих квартирах (будинках) квартиронаймача.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в постанові N2 від 12.04.1985 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 01 листопада 1996 року N9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.
Відповідно до ч.2 ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.
На момент отримання Свідоцтва про право власності на житло від 21.10.1993 року Позивачу виповнилося 18 років, однак в порушення на той час діючого законодавства Позивач особисто згоди на приватизацію не надавав, заяву на приватизацію не підписував. До того ж на час приватизації Позивач постійно не проживав в квартирі, наймачем цієї квартири не був.
Таким чином, свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1993 року, видане Відділом по приватизації житла згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501, в частині надання Позивачу у власність частини квартири АДРЕСА_1 , має бути скасованим.
Згідно ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Видача свідоцтва про право власності на вказану квартиру обмежило право Позивача на поліпшення житлових умов та реалізацію в майбутньому права на приватизацію.
Приймаючи до уваги вищевказані обставини, слід визнати, що приватизацію цієї квартири було проведено з порушенням діючого законодавства.
Отже, після винесення рішення про скасування вищевказаного свідоцтва про право власності на житло, право Позивача на приватизацію житла буде відновлено.
Згідно з ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.
Згідно ч.1 ст. 4 Закону України „Про приватизацію державного житлового фонду", житлові чеки - це приватизаційні папери, які отримують усі громадяни України і які використовуються при приватизації державного житлового фонду.
Частиною 4 ст.5 вказаного Закону передбачено, право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.
Порядок приватизації квартир, визначений «Положенням про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», затверджений Наказом Міністерства ЖКХ України № 396 від 16.12.09 року. Згідно п.п. 17, 18, 20 «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян», громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Громадянином до органу приватизації подається, зокрема документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду. Документом, що підтверджує невикористання громадянином житлових чеків для приватизації державного житлового фонду, є довідка з попередніх місць проживання (після 1992 року) щодо невикористання права на приватизацію державного житлового фонду.
Враховуючи викладене та беручи до уваги, що свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1993 року, видане Відділом по приватизації житла райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501, в частині надання Позивачу у власність частини квартири АДРЕСА_1 , має бути скасованим, а тому Позивач повинен бути визнаний таким, що не використав права на приватизацію державного житлового фонду.
Керуючись: ст. ст. 10, 11, 200, 211, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним та скасування свідоцтва на право власності на квартиру та визнання права власності задовольнити.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на житло від 21.10.1993 року, видане Відділом по приватизації житла райдержадміністрації згідно з розпорядженням (наказом) від 21.10.1993 року №501, визнавши за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Вважати ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , таким, що не використав приватизаційних чеків для приватизації житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 в розмірі 56,4 кв. м у номінальної вартості 28200,00 крб.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга може бути подана до або через Чугуївський міський суд Харківської області.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя