КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 січня 2019 року

справа 759/6994/18

провадження № 22-ц/824/1443/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі: Юрчуку С.В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року у складі судді Журибеди О.М. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок та збільшення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У травні 2018 року позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про перерахунок та збільшення аліментів, у якому просила стягнути з відповідача на її користь на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.05.2018 року і до досягнення дитиною повнолітня.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок та збільшення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до повноліття дитини, починаючи з 08 травня 2018 року.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

В поданій апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що визначена судом сума не покриває необхідних витрат на розвиток дитини, одяг та продукти харчування. Зазначає, що відповідачем не доведено, що на його утриманні перебуває малолітній син. Крім того, відповідач не надав доказів на підтвердження понесення ним додаткових витрат на лікування.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що на його утриманні перебуває малолітній син та його мати. Також відповідач потребує постійного контролю стану здоров`я, періодичного лікування та профілактики. Тому, на її думку, розмір аліментів, визначений судом, є достатнім для утримання неповнолітньої доньки та для її гармонійного розвитку.

В судовому засіданні позивач апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

В судовому засіданні відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розмір аліментів, який сплачується відповідачем відповідає розміру його можливості надання коштів на утримання дитини.

Колегія суддів не може повністю погодитися з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 05.09.1998 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.10).

Сторони від шлюбу мають двох дітей сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 7, 13).

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягненню нею повноліття.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У ч.3 цієї статті зазначено, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 08.11.2016 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 аліменти в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , починаючи з 25.05.2016 року до досягнення дітьми повноліття (а.с. 5-6).

ОСОБА_4 на момент звернення до суду з цим позовом є повнолітнім.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 посилалася на те, що після досягнення старшою дитиною повноліття, відповідач почав сплачувати на іншу дитину аліменти у розмірі 1/6 частини від всіх видів заробітку.

Відповідно до ч.1 ст. 431 ЦПК України, виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ про стягнення періодичних платежів може бути самостійно надісланий стягувачем безпосередньо підприємству, установі, організації, фізичній особі - підприємцю, фізичній особі, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Як пояснила у судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач, виконавчий лист на виконання рішення Апеляційного суду міста Києва від 08.11.2016 року нею було подано до Військової частини НОМЕР_1 за місцем роботи відповідача, де здійснено нарахування позивачу аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, проте після досягнення старшим сином повноліття, позивачу перераховано аліменти до 1/6 частини від усіх доходів відповідача.

Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Пункт 1 ч.1 ст. 3 цього Закону містить посилання про те, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Таким чином, якщо рішення суду про стягнення аліментів не виконується в добровільному порядку, його примусове виконання покладається на органи державної виконавчої служби.

Відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 10 цього Закону, заходами примусового виконання рішень є:

1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;

2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;

3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;

4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;

5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Положеннями ч.1, ч. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що порядок стягнення аліментів визначається законом. Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

У ч. 7 цієї статті зазначено, що після закінчення строку, передбаченого законом для стягнення аліментів, за відсутності заборгованості із сплати аліментів підприємство, установа, організація, фізична особа - підприємець, фізична особа, які проводили відрахування, повертають виконавцю постанову про стягнення аліментів з відміткою про перерахування в повному обсязі стягувачу присуджених йому сум аліментів. Якщо відраховані з боржника суми аліментів не були перераховані стягувачу, виконавець письмово повідомляє стягувачу про розмір заборгованості, що утворилася, та роз`яснює йому права на звернення з позовом до підприємства, установи, організації, фізичної особи - підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи, якщо така заборгованість утворилася з їхньої вини.

Таким чином, у Військової частини НОМЕР_1 , де працює відповідач відсутні повноваження для перерахунку аліментів, стягнутих судом.

Апеляційним судом міста Києва визначено розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Позивач не зверталася до органів державної виконавчої служби для примусового виконання цього рішення суду.

У відповідності до ст. 273 СК України якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати.

ІНФОРМАЦІЯ_4 у відповідача народився син, ОСОБА_5 (а.с.41).

ОСОБА_4 , син відповідача, на момент звернення до суду з цим позовом є повнолітнім.

Отже, сімейний стан відповідача змінився, разом з тим, з урахуванням досягнення старшим сином відповідача, ОСОБА_4 повноліття, матеріальний стан відповідача суттєво не змінився, тому підстав для зменшення розміру аліментів, встановлених рішенням суду, з 1/3 до 1/6 у суду першої інстанції не було. Окрім того, такі вимоги не заявлені сторонами.

Стаття 185 СК України передбачає, що той із батьків з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той із батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була поставлена, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей, хворобою, каліцтвом, тощо).

Донька відповідача, ОСОБА_3 з 2016 року відвідує ТОВ «Спортклуб Дії», де займається танцями (а.с.14).

Згідно з ч. 1 ст. 81 СК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказів того, що позивач сплачує кошти за відвідування занять з танців чи інших гуртків до суду не надано.

Таким чином, вимога про стягнення коштів в частині від заробітку за понесені додаткові витрати позивачем не обґрунтовані.

Судом першої інстанції не були враховані вищезазначені обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року скасувати.

Ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про перерахунок та збільшення аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 29 січня 2019 року.

Суддя-доповідач

Судді