Справа 521/6738/19
Провадження № 2/521/2858/19
26 листопада 2019 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Коблової О.Д.,
за участю секретаря судового засідання - Вікленко Ю.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про втрату права користування кімнатою,
В провадженні вказаного складу суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про втрату права користування кімнатою.
В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що ОСОБА_1 , проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 25.01.2013 року. Право користування цією кімнатою у гуртожитку належить на підставі Ордеру № 95 від 18.04.2013 року. Позивач зазначає, що станом на сьогодення він проводить підготовку документів для оформлення права власності на назначену квартиру.
Проте там зареєстровані дві особи, але вони не проживають більш ніж як два роки. Це - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
У зв`язку з вищевказаним позивач звернувся до суду та просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , такими що втратили право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою № НОМЕР_1 .
Представник позивача у судове засідання з`явилась, підтримала позовні вимоги,просила задовольнити їх у повному обсязі.
Відповідачі у судове засідання не з`явилися, про час слухання справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Згідно ст. 280 ч.1 ЦПК України суд, зважав можливим розглядати справу в заочному порядку.
Перевіривши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, суд приходить до наступного.
Так, у судовому засіданні встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 на ліжко-місця зареєстровані наступні особи: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 05.04.2013 року; ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований з 25.01.2013 року.
Крім цього, у зазначеній кімнаті проживав/проживає без реєстрації місця проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Вищенаведене, підтверджує те, що кімната № НОМЕР_2 за вказаною адресою, поділена як найменше на 3 ліжко-місця, які належать вищевказаним особам на рівних правах.
На підтвердження ж свого права користування зазначеною кімнатою у гуртожитку, ОСОБА_5 надає копію виданого ОФ ПАТ ' Стальканат-Сілур" ордеру № 95 від 2013 року в гуртожитку АДРЕСА_3 .
У наданому ордері не вказано номеру та дати спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету ОФ ПАТ "Стальканат-Сілур" заводу "Стальканат", тобто не відомомо на підставі чого він був виданий.
Крім цього, в ордері чітко вказано про те, що він виданий на ліжко-місце, а не на житлове приміщення (кімнату) у цілому, що свідчить про те, що у інших осіб можуть бути такі ж самі ордери на ліжко-місце у цій самій кімнаті.
Відповідно до п.9 ст.11 Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" (далі - Закон) ліжко-місце - умовна частина площі жилого приміщення у гуртожитку (кімнати, жилого блоку чи секції), визначена та виділена для тимчасового проживання в ньому одночасно декількох одиноких осіб однієї статі, не пов`язаних між собою сімейними та/або родинними стосунками. Площа одного ліжко-місця визначається власником гуртожитку з розрахунку на одну особу для кожного типу гуртожитку та не може бути меншою за розмір, визначений відповідно до санітарних норм, затверджених згідно із законодавством.
Пунктом 14 ст.11 цього ж Закону передбачено, що проживання у гуртожитку на правових підставах - проживання у гуртожитку (використання жилої площі в гуртожитку в якості житла) відповідно до цього Закону, а саме: а) у відомчих гуртожитках державної та комунальної форми власності - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу; б) гуртожитках колишніх державних і комунальних підприємств та організацій, що були включені до статутних капіталів господарських товариств, створених у процесі масової приватизації та корпоратизації: - до включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств та після передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - виключно за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК УРСР; - після включення таких гуртожитків до статутних капіталів зазначених товариств до передачі таких гуртожитків у комунальну власність відповідно до цього Закону - за договором найму жилого приміщення, укладеним на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 ЖК УРСР, або на підставі договору оренди житла, укладеного згідно із статтями 810, 811-813 Цивільного кодексу України на вимогу власника гуртожитку (його представників), за умови, що мешканець гуртожитку або його сім`я були вселені у гуртожиток на підставі спеціального ордера та проживали у гуртожитку за договором найму жилого приміщення.
В свою чергу, громадяни, які на правових підставах вселені в гуртожиток та фактично проживають у ньому на умовах надання їм ліжко-місця, набувають право на приватизацію жилих приміщень у гуртожитку відповідно до цього Закону після їх розселення в окремі жилі приміщення в гуртожитку. У разі надання місцевою радою згоди на приватизацію жилих і нежилих приміщень у гуртожитку (або його частин), в якому жилі приміщення (або їх частини) використовуються для проживання громадян на умовах надання ліжко-місця, такі жилі приміщення можуть бути приватизовані лише після розселення громадян, які в них проживають на умовах надання ліжко-місця, в окремі жилі приміщення, що вказано у п.112 ст.З цього ж Закону.
Таким чином, задоволення позовних вимог позбавляє права інших осіб, яким було видано такі ж самі ордера на койко-місце у кімнаті № НОМЕР_2 в АДРЕСА_4 права на приватизацію кімнати у цьому гуртожитку.
Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Стаття 263 ЦПК України передбачає, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, в ході судового розгляду, позивачем, на переконання суду, не виконаний процесуальний обов`язок довести ті обставини, на які він покликається як на підставу своїх вимог, зокрема, матеріали позовної заяви та пояснення в судовому засіданні містять лише суб`єктивні посилання, не підтверджені жодним докази.
У відповідності до ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивачем позовні вимоги не доведені, в зв`язку з цим підстави для задоволення поданого позову відсутні.
Керуючись ст. ст. 2, 76-83, 141, 263-265, 273, 354-355 ЦПК України, суд
В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа - Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради про втрату права користування кімнатою- відмовити.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ст. 354 ЦПК України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення складений 09 грудня 2019 року.
Суддя О.Д. Коблова