Номер провадження 2/754/5582/19
Справа №754/6410/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 грудня 2019 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Лісовської О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_12

відповідачки ОСОБА_3

представника відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 року по 24.01.2018 року, від шлюбу мають малолітню дитину - дочку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час дитина проживає разом з матір`ю у квартирі АДРЕСА_2 . Відповідачка всіляко перешкоджає позивачу у спілкуванні з дитиною, постійно налаштовує дитину проти позивача, заперечує проти зустрічей батька з дитиною без присутності матері. Позивач постійно надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Зважаючи на викладене, позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить зобов`язати відповідачку не чинити перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_5 , визначити способи участі позивачі у спілкуванні та вихованні дитини, а саме: один день серед тижня в період часу з 09 години до 20 години без присутності матері; кожного тижня з вечора п`ятниці до вечора неділі (з ночівлею) без присутності матері; на свята (Новий рік (парні роки), день народження дитини (парні роки), день народження позивача та членів родини, Різдво (парні роки), Великдень (парні роки), 8 Березня (парні роки), Трійця (парні роки), День Конституції (парні роки), День незалежності (парні роки); половина всіх осінніх, зимових, весняних та літніх канікул з дитиною без присутності матері; під час хвороби доньки безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання; безперешкодне спілкування телефоном з дитиною.

19.06.2019 року до суду надійшов Відзив відповідачки на позов, в якому вона просить задовольнити позов частково, встановивши порядок спілкування батька з дитиною у присутності матері за наступним графіком, а саме: один день тижня в період з 18 до 21 години, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; щоп`ятниці з 18 до 21 години, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; кожної суботи з 12 до 21 години з обов`язковою перервою на денний сон, обід та полуденок, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; на день народження доньки, Новий рік, Різдво, 8 Березня з 12 до 19 години, за місцем знаходження дитини, враховуючи думку та стан здоров`я дитини; необмежені розмови з донькою в телефонному режимі з 18 до 19 години в будні дні та з 12 до 19 години у вихідні дні, враховуючи думку та стан здоров`я дитини. У Відзиві відповідачка також вказує про те, що протягом спільного проживання та у подальшому окремого проживання сторін позивач неодноразово вчиняв щодо відповідачки фізичне та психологічне насильство, при цьому робив це у присутності дитини. Позивач постійно створював конфліктні ситуації у сім`ї, дратувався з будь-якого приводу, розмовляв з відповідачкою на підвищених тонах, використовуючи нецензурні слова у присутності дитини, що негативно відобразилось на поведінці, емоційному стані та психіці дитини. Відповідачка з метою захисту від дій позивача неодноразово зверталася до правоохоронних органів, центру соціальних служб. На даний час відповідачка перебуває на обліку Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як жертва домашнього насильства. Через напружену атмосферу у сім`ї, показове агресивне відношення батька до матері дитини дитина лякається батька, хвилюється в його присутності та вимагає постійної присутності матері. Однак, незважаючи на це, відповідачка не заперечує проти зустрічей батька з дитиною, але в її присутності. Обов`язкову присутність матері при зустрічах відповідачка обґрунтовує, крім іншого, також і станом здоров`я дитини, яка під час приступів потребує негайної медичної допомоги, яку може надати лише вона, оскільки позивач не має необхідних знань та вмінь для цього. На підставі викладеного відповідачка просить позовні вимоги задовольнити частково.

18.07.2019 року до суду надійшла Відповідь позивача на відзив відповідачки, в якій він категорично не погоджується з позицією відповідачки щодо проведення зустрічей з дитиною у присутності матері, оскільки має бажання спілкуватися з дитиною наодинці. Також позивач зазначає, що він неодноразово залишався з дитиною наодинці під час спільного проживання, а тому впевнений, що зможе надати будь-яку допомогу дитині у разі потреби. Така позиція відповідачки порушує не лише його права на спілкування з дитиною, а й права дитини.

19.08.2019 року до суду надійшли Заперечення відповідачки на відповідь на відзив, в яких вона наполягає на своїй позиції щодо зустрічей батька з дитиною в її присутності, зважаючи на стан здоров`я дитини, приступи, під час яких необхідно надавати термінову медичну допомогу, яку позивач надати не зможе.

08.10.2019 року до суду надійшли додаткові письмові пояснення позивача щодо позовних вимог.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, просили при прийнятті рішення врахувати доводи, викладені у Відзиві на позов, та задовольнити позовні вимоги частково.

Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність та прийняти рішення з урахуванням Висновку Органу опіки та піклування, наданого у даній справі. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника третьої особи, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, її представника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.

Судом встановлено, що сторони у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 31.08.2007 року по 24.01.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб та рішенням суду про розірвання шлюбу.

У період шлюбу у сторін народилася дитина - дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

На даний час малолітня ОСОБА_5 проживає разом із своєю матір"ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 . Місце проживання дитини було визначено за згодою батьків.

За вказаною адресою Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що умови для проживання та виховання дитини створено належним чином. Для дитини виділено окреме спальне місце (дитяче ліжко) в кімнаті разом з матір`ю, є шафа для одягу, письмовий стіл, телевізор, розкладний диван; наявні дитячі речі, іграшки, книжки. Під час проведення обстеження житлово-побутових умов проживання малолітня ОСОБА_5 була вдома, в ході бесіди дитина повідомила, що бачиться з батьком вона не проти, однак хоче, щоб на зустрічах біля неї була мама.

Позивач ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

За адресою проживання позивача Службою у справах дітей Броварської міської ради проведено обстеження житлово-побутових умов проживання та з`ясовано, що позивач проживає у двокімнатній квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_6 , для дитини облаштовано окрему кімнату, де є диван, письмовий стіл, тумба, телевізор, комп`ютер.

Відповідно до інформації ДНЗ № 755 Деснянського району м. Києва, що була отримана на запит Служби у справах дітей Деснянської РДА, малолітня ОСОБА_5 відвідує заклад (ясла-садок) № 755 з 01.09.2017 року по даний час. За весь час відвідування закладу дівчинка перебуває під постійною опікою мами; приводили та забирали дівчинку мама та бабуся. Мама постійно цікавилась справами дитини під час перебування в дошкільному закладі, приймала активну участь у житті колективу, відвідувала свята та батьківські збори. За даний період часу батько в житті дитини участі не приймав та взагалі не відвідував заклад.

Згідно із інформацією КНП «ЦПМСД № 2 Деснянського району м. Києва, в якому обслуговується малолітня ОСОБА_5 , дитина перебуває на диспансерному обліку з діагнозом «хронічна кропив`янка, рецидивуючий обструктивний бронхіт, гіперметропічний астигматизм обох очей, аденоїдні вегетації, синдром нав`язливих рухів невротичного характеру». Зі слів лікаря-педіатра, під наглядом якого перебуває дитина, під час звернень за медичною допомогою (амбулаторно чи вдома) дитину завжди супроводжує мати ОСОБА_3 . Батько ОСОБА_1 за весь час відвідувань лікаря-педіатра був присутній при огляді дитини вдома (під час хвороби) 3-4 рази. Починаючи з липня 2017 року, батько під час відвідувань лікаря-педіатра вдома не присутній.

Крім того, у висновку психологічного обстеження малолітньої ОСОБА_5 , здійсненого психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім`ї Київської міської державної адміністрації, зазначено, що у дівчинки сформований надійний тип емоційної прив`язаності до матері, ознак нанесення психологічної травми з боку батька по відношенню до дитини не виявлено, до батька у дитини спостерігається дистанційне ставлення через його агресивну поведінку по відношенню до матері. Враховуючи інтереси та бажання дівчинки, а також те, що між батьками існують непорозуміння та часті конфлікти, батькам дитини рекомендовано налагодити конструктивну комунікацію між собою для вирішення питань, які пов`язані зі здоров`ям доньки, за допомогою сімейної медіації.

Також під час розгляду справи встановлено, що відповідачка неодноразово зверталась за захистом себе та неповнолітньої дитини від поведінки позивача до центру соціальних служб. Відповідачка на даний час перебуває на обліку Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, як жертва домашнього насильства, що підтверджується довідкою від 09.04.2019 року № 217.

Крім того, відповідачка неодноразово зверталася до поліції із заявами щодо протиправної поведінки позивача ОСОБА_1 , що підтверджується її письмовими заявами та витягами з ЄРДР.

Вирішуючи вимоги кожної із сторін у справі суд враховує наступні вимоги закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України "Про охорону дитинства" батьки, які проживають окремо від дитини, зобов"язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Згідно із ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину.

Частинами 1, 2 статті 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов"язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст. 157 Сімейного Кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Конвенція про права дитини у пункті 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини.

З наведених вище норм діючого законодавства можна зробити висновок, що сторони по справі зобов"язані здійснювати свої батьківські обов"язки щодо дитини, мають право на спілкування з дитиною, її виховання.

Відповідно до ст. 159 Сімейного кодексу України якщо той з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Стаття 141 Сімейного кодексу України визначає, що мати, батько мають рівні права та обов"язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов"язків щодо дитини.

Тобто права та обов"язки матері та батька щодо дитини є рівними навіть тоді, коли вони не є подружжям. На обсяг батьківських прав та обов"язків не впливає та обставина, що один із батьків проживає окремо від дитини.

Інтереси дитини захищаються передусім, і не лише національним законодавством, але й нормами міжнародного права. Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, ч. 3 ст. 9 Конвенції проголошує правило про те, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Як зазначено у Загальному коментарі Комітету з прав дитини № 14 (2013 рік) щодо права дитини на першочергове врахування її найкращих інтересів (п. 1 ст. 3), з метою довести, що право дитини на оцінювання та першочергову увагу до її найкращих інтересів було дотримане, усі рішення стосовно дитини або дітей мають бути вмотивовані, обґрунтовані та пояснені. У мотивації рішення необхідно чітко вказати усі фактичні обставини, що стосуються дитини, які елементи було визнано необхідними під час оцінювання найкращих інтересів, склад таких елементів у кожній справі, а також яким чином їх було оцінено для визначення найкращих інтересів дитини. Якщо рішення не збігається з поглядами дитини, слід чітко вказати причину для цього. У виключних випадках, коли обране рішення не відповідає найкращим інтересам дитини, слід вказати підстави для такого рішення і таким чином показати, що найкращі інтереси дитини було враховано, незважаючи на результат. Недостатньо вказати у загальних формулюваннях, що інші міркування переважають над найкращими інтересами дитини. Слід чітко перерахувати такі міркування у зв`язку з розглянутою справою та надати причини для їхньої першочергової важливості. В обґрунтуванні також має бути доведено, що найкращі інтереси дитини не були достатньо вагомими, щоб переважити інші міркування. Слід визначити обставини, за яких найкращі інтереси дитини мають бути найвагомішим міркуванням.

У даній ситуації суд звертає увагу на те, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»).

Тобто, у даному випадку вирішення питання про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням в їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Крім того, відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори», стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів).

Враховуючи особливості правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне з однієї сторони розглянути правомірність втручання в їх право на повагу до сімейного життя, що гарантовано статтею 8 Конвенції, з іншої сторони обов`язковому дослідженню підлягає питання щодо забезпечення прав неповнолітньої дитини не розлучатися з батьками і врахування при цьому якнайкращих інтересів дитини (статті 1, 9 Конвенції про права дитини).

Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»).

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, не надає йому можливості спілкуватися з дитиною наодинці, лише дозволяє таке спілкування в її присутності, що стало підставою для звернення його до суду з даним позовом.

Заперечуючи проти цього, відповідачка вказує про те, що жодних перешкод вона позивачу у спілкуванні з дитиною не чинить, лише заперечує проти того, щоб він проводив час наодинці з дитиною, враховуючи стан здоров`я дитини та неможливість позивача надати при необхідності першу медичну допомогу.

Як встановлено судом, між сторонами по справі з моменту розлучення склалися складні стосунки, дитина на даний час має низку захворювань, що провокують приступи та необхідність надання термінової медичної допомоги, відповідачка заперечує проти зустрічей батька з дитиною без її присутності, оскільки він не зможе надати належну допомогу у разі, якщо у дитини виникнуть приступи, пов`язані із хворобою.

Але при цьому той факт, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні батька з дитиною під час розгляду справи не знайшов своє підтвердження та не був підтверджений належними письмовими доказами.

Допитані судом свідки з боку відповідачки пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_7 у суді пояснила, що вона є подругою відповідачки з 2016 року. Неодноразово вона бачила ОСОБА_1 на майданчику разом з дитиною, іноді бачила їх втрьох (разом з мамою дитини). Також зазначила, що під час прогулянок з дитиною ОСОБА_1 вживає пиво. Коли вони втрьох гуляють на вулиці, то з дитиною проводить час мама, а тато в цей час стоїть осторонь.

Свідок ОСОБА_8 у суді пояснила, що вона є сусідкою сім`ї, знає обох сторін приблизно 6 років. Вона неодноразово чула, як сторони сварилися між собою, ОСОБА_3 кричала , навіщо ОСОБА_1 її б`є. Дитина під час сварок знаходилася у квартирі. Після розлучення ОСОБА_1 часто приїздив до дитини. ОСОБА_3 неодноразово зверталася до неї за допомогою, коли у дитини були приступи, іноді просила відчинити вночі двері лікарям швидкої допомоги. ОСОБА_1 завжди безперешкодно приходить до квартири, ОСОБА_3 ніколи не забороняла йому спілкуватися з дитиною. Також свідок зазначила, що бачила на руці ОСОБА_3 синяки, які, як пояснювала останні, наніс ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_9 у суді пояснила, що вона знайома з ОСОБА_3 приблизно 5 років, ОСОБА_1 вона знає з 2019 року. Вони часто зустрічаються з ОСОБА_3 , проводять час з дітьми. Вона також бачила, як ОСОБА_3 разом з ОСОБА_1 та дитиною гуляли у парку. Одного разу був випадок, коли під час прогулянки ОСОБА_1 активно жестикулював, був конфлікт між ним та ОСОБА_3 . Також зазначила, що ОСОБА_3 ніколи не заперечувала проти спілкування батька з дитиною, не налаштовувала дитину проти батька.

Свідок ОСОБА_10 у суді пояснила, що вона є матір`ю відповідачки ОСОБА_3 . Після народження дитини вона деякий час приходила до дочки, але потім ОСОБА_1 заборонив їй відвідувати їх квартиру. Ще з часу вагітності ОСОБА_3 в їх сім`ї відбувалися сварки та конфлікти, які влаштовував ОСОБА_1 , який ображав ОСОБА_3 , сварився з нею, вчиняв конфлікти, принижував. Це все відбувалося у подальшому у присутності дитини. Часто ОСОБА_1 вживає пиво, але при цьому у стані алкогольного сп`яніння свідок ОСОБА_1 не бачила. ОСОБА_3 не забороняє батьку спілкуватися з дитиною, при цьому сама дитина не завжди цього хоче. Після розлучення вона часто буває у дочки та онуки, оскільки допомагає у догляді за дитиною.

Свідок ОСОБА_11 у суді пояснив, що він є рідним братом ОСОБА_3 . Зазначив, що ОСОБА_1 багато палить та вживає велику кількість пива. Був випадок, коли батько залишив дитину у розважальному центрі, після чого у дитини почалося захворювання. Також пояснив, що ОСОБА_1 забороняв ОСОБА_3 спілкуватися з подругами, знайомими, застосовував до неї фізичне та моральне насильство. ОСОБА_1 не здатний відповідально ставитися до сім`ї та дитини. Траплялися також неодноразові випадки зґвалтування ОСОБА_3 з боку ОСОБА_1 , у зв`язку з чим вона зверталася до поліції.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, той факт, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідачка чинить йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 у частині усунення перешкод у спілкування та вихованні дитини безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог про встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, то слід зазначити наступне.

19.08.2019 року Службою у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації надано Висновок про участь батька у вихованні малолітньої дитини ОСОБА_5 . Так, відповідно до Висновку Служба вважає за доцільне встановити наступний графік спілкування батька з дитиною, а саме: щовівторка з 18.00 до 21.00 години; щоп`ятниці з 18.00 до 21.00 години; щосуботи з 15.00 до 20.00 години; святкові дні: Новий рік, День народження дитини ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), День народження батька ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ); Різдво, Великдень, 8 Березня, Трійця, День Конституції, День незалежності за домовленістю між батьками.

Згідно із ст. 158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

При вирішенні даного спору суд бере до уваги рішення Органу опіки та піклування щодо визначення способу участі батька у вихованні дитини, але при цьому зауважує, що вважає за доцільне встановити наступний порядок участі батька у вихованні дитини, а саме:

1) До досягнення дитиною семирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_8):

- перша та третя субота з 10 години до 15 години у присутності матері;

- друга та четверта субота з 15 години до 20 години у присутності матері;

- ІНФОРМАЦІЯ_1 з 10 години до 20 години у присутності матері;

- ІНФОРМАЦІЯ_6 з 10 години до 20 години у присутності матері.

2) З часу досягнення дитиною семирічного віку (з 01 липня 2021 року) і до досягнення дитиною 14-річного віку:

- перша та третя субота з 10 години до 15 години (без присутності матері);

- друга та четверта субота з 15 години до 20 години (без присутності матері);

- ІНФОРМАЦІЯ_1 (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- ІНФОРМАЦІЯ_6 з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 07 січня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 28 червня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 24 серпня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- щорічно по три дні поспіль в період шкільних весняних та осінніх канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- щорічно по сім днів поспіль в період шкільних зимових канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- щорічно 14 днів поспіль в період шкільних літніх канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- під час хвороби дитини безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання;

- безперешкодне спілкування телефоном з дитиною.

Суд вважає, що саме такий спосіб участі батька у вихованні дитини враховує як інтереси малолітньої дитини, так й інтереси обох батьків. При цьому також суд враховує той факт, що дитина у 2021 році піде до школи (як зазначила відповідачка у судовому засіданні), у робочі дні може мати додаткові заняття, а тому доцільніше визначити графік спілкування батька з дитиною саме у вихідні дні, надавши достатньо часу для їх спілкування.

Крім того, судом враховується при визначенні способу участі батька у вихованні дитини стан її здоров`я, а саме наявність неодноразових приступів, що потребує швидкої реакції та надання термінової медичної допомоги, обізнаність матері щодо такої допомоги та відсутність у батька на даний час необхідних навиків та знань щодо того, яким саме чином таку допомогу надати дитини у разі потреби.

Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне до досягнення дитиною семирічного віку встановити графік спілкування батька з дитиною у присутності матері, яка не заперечує щодо такого спілкування та надає батьку можливість зустрічатися з дитиною. Суд вважає, що це надасть змогу батьку змінити ставлення до нього дитини, проявити себе та зацікавити дитину до продовження спілкування, що позитивно вплине на стосунки дитини з батьком та можливість подальшого спілкування у відсутності матері.

Виходячи з наявних матеріалів справи та досліджених судом письмових доказів, а також того, що позивач має позитивні характеризуючи дані, має можливість та бажання приймати активну участь у вихованні своєї дитини, а також те, що таке спілкування не перешкоджатиме розвитку дитини, наявність між сторонами суперечок щодо участі позивача у спілкуванні та вихованні дитини, суд вважає, що судом повинен бути визначений порядок участі позивача у вихованні його дочки ОСОБА_5 , зазначений вище, а позовні вимоги повинні бути частково задоволені.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтями 10-13 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до вимог ст. 76-83 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1 ) письмовими, речовими і електронними доказами; 2 ) висновками експертів; 3 ) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вищевказані норми діючого законодавства та встановлені у справі докази та обставини, суд вважає, що позивачем наведено достатньо доказів на підтвердження підстав для визначення способу участі батька у вихованні дитини, при цьому не надано належних доказів на підтвердження того, що відповідачкою чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст.. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст. 141, 150, 155, 157, 159 Сімейного Кодексу України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способу участі батька у вихованні дитини - задовольнити частково.

Встановити порядок участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з дитиною - донькою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за наступним графіком:

1) До досягнення дитиною семирічного віку (до ІНФОРМАЦІЯ_8):

- перша та третя субота з 10 години до 15 години у присутності матері;

- друга та четверта субота з 15 години до 20 години у присутності матері;

- 30 червня з 10 години до 20 години у присутності матері;

- 01 грудня з 10 години до 20 години у присутності матері.

2) З часу досягнення дитиною семирічного віку (з 01 липня 2021 року) і до досягнення дитиною 14-річного віку:

- перша та третя субота з 10 години до 15 години (без присутності матері);

- друга та четверта субота з 15 години до 20 години (без присутності матері);

- 30 червня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 01 грудня з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 07 січня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 28 червня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- 24 серпня (парні роки) з 10 години до 20 години (без присутності матері);

- щорічно по три дні поспіль в період шкільних весняних та осінніх канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- щорічно по сім днів поспіль в період шкільних зимових канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- щорічно 14 днів поспіль в період шкільних літніх канікул (без присутності матері, але за попереднім погодженням з матір`ю та з урахуванням стану здоров`я дитини);

- під час хвороби дитини безперешкодне відвідування дитини за місцем її проживання;

- безперешкодне спілкування телефоном з дитиною.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідачка - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Третя особа - Служба у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, адреса: м. Київ, пр.. Маяковського, 21-Г.

Повний текст рішення виготовлений 12 грудня 2019 року.

Суддя О.В.Лісовська