КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2019 року м. Київ

Єдиний унікальний номер справи №761/39937/17

Апеляційне провадження №22-ц/824/85/2019

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Іванченка М.М.

суддів: Желепи О.В., Болотова Є.В.

при секретарі: Клець О.В.

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Надра», третя особа - ОСОБА_2, про припинення зобов'язань за договором поруки

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 25 червня 2018 року в приміщенні суду під головуванням судді Піхур О.В., повний текст судового рішення складено 6 липня 2018 року ,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва за позовом до ПАТ «Банк Надра», третя особа - ОСОБА_2, про припинення зобов'язань за договором поруки, в якому просила суд визнати зобов'язання за договором поруки від 14 вересня 2007 року припиненими; визнати зобов'язання за договором поруки від 14 листопада 2007 року- припиненими.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що 14 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір № 401/МК/2007/ЦВ-840, відповідно до умов якого надано кредитні кошти у сумі 42 500 дол. США з відсотковою ставкою 14,4% річних та терміном користування до 14 вересня 2012 року. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 14 вересня 2007 року. 14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» укладено кредитний договір №463/МК/2007/ЦВ-840, відповідно до умов якого надано кредитні кошти в сумі 46 500 дол. США з відсотковою ставкою 14,4% річних та терміном користування до 14 листопада 2012 року. В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 14 листопада 2007 року, в даному випадку кредитний договір і договір поруки припиняє свою дію 22 травня 2012 року. Однак, останнє погашення за кредитним договором № 401/МК/2007/ЦВ-840 від 14 вересня 2007 року здійснювались 12 грудня 2008 року, а за кредитним договором №463/МК/2007/ЦВ-840 від 14 листопада 2007 року здійснювались 11 грудня 2008 року, саме з цього моменту у банку виникло право на звернення до суду з позовом до позичальника та поручителя про дострокове стягнення заборгованості. В договорі поруки строку його закінчення не визначено. Відповідач звернувся з позовом до суду про солідарне стягнення у серпні 2009 року, тобто із пропуском спеціального строку зазначеного в ч.4 ст.559 ЦК України. Відповідно банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитному договору, оскільки від останнього платежу який здійсненний позичальником пройшло 9 місяців, а це набагато більше ніж встановлено ч.4 ст.559 ЦК України. У зв'язку з тим, що у договорі не встановлено строку, після якого порука припиняється, а кредитор звернувся до боржників після спливу встановленого строку, а саме 6 місяців від дня настання основного зобов'язання, позивач з цим позовом завернувся до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року позов ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Надра», третя особа - ОСОБА_2, про припинення зобов'язань за договором поруки - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року в справі № 761/39937/17 за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк Надра», третя особа - ОСОБА_2, про припинення зобов'язань за договором поруки та ухвалити нове рішення яким задовольнити позов у повному обсязі

Посилається на те, що судове рішення необґрунтоване та незаконне, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин справи. При цьому зазначає, що вимогою про дострокове стягнення заборгованості може бути лише позов, заявлений кредитором до поручителя в судовому порядку. Вимога до позивача про дострокове стягнення заборгованості не заявлялась, а претензія на яку посилається відповідач, застосовується до відносин між суб'єктами господарювання, до кола яких позивач не належить. Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права у позивача відсутні.

Учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та представника позивача.

Тому, в порядку ч.2 ст.372 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вважав, що оскільки відповідач звернувся до суду з позовом до позичальника та поручителя лише 31 серпня 2009 року, після встановленого законом 6-ти місячного строку, що свідчить про те, що банк пропустив можливість звернення до поручителя, як солідарного боржника по кредитним договорам, оскільки від сплати останнього платежу, здійсненого позичальником пройшло більше 9 місяців, що не відповідає ч. 4 ст. 559 ЦК України, тому є підстави для задоволення позовних вимог, проте, позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки позивач дізнався про своє порушене право в 2009 році, а не в 2017 році, коли подав позовну заяву про визнання договорів поруки припиненими, тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Проте апеляційний суд не може погодитись із таким висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч.ч.1, 2 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Вимогам вищенаведених норм, рішення районного суду не відповідає.

Відповідно до положень ст.553 ЦК України договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку; порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Згідно зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 14 вересня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ КБ «Надра», укладено кредитний договір №401/МК/2007/ЦВ-840, відповідно до умов якого надано кредитні кошти в сумі 42 500 дол. США з відсотковою ставкою 14,4% річних та терміном користування до 14 вересня 2012 року.

На забезпечення зобов'язань за указаним кредитним договором між ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 14 вересня 2012 року (а.с. 5-7).

В подальшому, 14 листопада 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ КБ «Надра», укладено кредитний договір №463/МК/2007/ЦВ-840, відповідно до умов якого кредитні кошти в сумі 46 500 дол. США з відсотковою ставкою 14,4% річних та терміном користування до 14 листопада 2012 року.

В якості забезпечення зобов'язань за кредитним договором між ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_1 укладено договір поруки від 14 листопада 2012 року (а.с. 8-9).

26 лютого 2009 року відповідачем направлено на адресу ОСОБА_1 претензію за кредитним договором №401/МК/2007/ЦВ-840 від 14 вересня 2007 року на суму 2141, 49 доларів США та за кредитним договором №463/МК/2007/ЦВ-840 від 14 листопада 2007 року на суму 2353,27 доларів США (а.с. 61-62).

Отже указане свідчить, що банк звернувся до поручителя з претензією для оплати строкової заборгованості.

31 серпня 2009 року ВАТ КБ «Надра» звернулось до Староміського районного суду м. Києва із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами у сумі 81014, 38 доларів США, що еквівалентно 627772 грн 72 к., яка складається з поточної заборгованості та дострокове стягнення грошових коштів.

А відтак, банк звернувся із достроковою вимогою до поручителя саме 31 серпня 2009 року, при цьому позивачем указану обставину не спростовано.

Рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 20 листопада 2009 року позов ВАТ КБ «Надра» в особі філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ задоволено, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 4 лютого 2010 року (а.с. 105-109).

Розірвано кредитні договори №401/МК/2007/ЦВ-840 від 14 вересня 2007 року і №463/МК/2007/ЦВ-840 від 14 листопада 2007 року укладені між ВАТ КБ «Надра» (філії ВАТ КБ «Надра» Вінницьке РУ) та ОСОБА_2

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ВАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 627772 грн 72 к., 1700грн судового збору, 120 грн витрат на ІТЗ розгляду цивільних справ.

Вирішено питання про повернення ВАТ КБ «Надра» зайво сплаченого судового збору.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ВАТ КБ «Надра» про розірвання кредитних договорів з підстав істотної зміни обставин і визначення наслідків договорів - відмовлено.

Суд першої інстанції вважаючи, що шестимісячний строк для звернення відповідача із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 дострокової суми боргу не дав належної оцінки тому, що банк звертався з претензією до поручителя щодо поточної заборгованості, а з достроковою вимогою звернувся лише 31 серпня 2009 року при зверненні із відповідними позовом.

Крім того, суд першої інстанції належним чином не надав оцінки наявної в матеріалах справи розшифровці суми заборгованості, з якої вбачається, що останній платіж боржником сплачено 16 серпня 2009 року, який відповідно до п.5.1.3 кредитних договорів, було переведено на погашення нарахованих відсотків (а.с. 110-113). Указане дає підстави для висновку про переривання перебігу шестимісячного строку для звернення з вимогою до поручителя про стягнення поточної заборгованості.

А відтак суд апеляційної інстанції не може погодитись із висновком суду першої інстанції про те, що ВАТ КБ «Надра», правонаступник якого є ПАТ КБ «Надра», пропустило шестимісячний строк для звернення до суду із позовом про солідарне стягнення з ОСОБА_1 поточної та дострокової суми боргу.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норми матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2018 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 через їх необґрунтованість.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Розподіл судового збору за подання позову не здійснюється, оскільки останній, відповідно до п. ч. 2 ст.141 ЦПК України покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва ухваленого 25 червня 2018 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Банк Надра», третя особа - ОСОБА_2, про припинення зобов'язань за договором поруки - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено та підписано 30 січня 2019 року.

Головуючий суддя:

Судді: