Справа № 487/6388/19
Провадження № 2/487/2244/19
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.12.2019 Заводський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого - судді Кузьменка В.В.,

за участю:

секретаря судових засідань Рафальської Т.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Долгової Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради, про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

22.08.2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, в якому просила суд встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із матір?ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день її смерті в квартирі АДРЕСА_1 ; встановити факт постійногопроживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 із вітчимом - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати ОСОБА_2 , про що свідчить свідоцтво про смерть від 20.04.2017 року серія НОМЕР_1 . Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала померлій на праві спільної часткової власності разом з її чоловіком ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 19.11.2001 року, виданого ТОВ «ЖИТЛО». ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги за законом прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки був з нею зареєстрований з 02.04.1980 р. по день її смерті в спадковій квартирі АДРЕСА_1 , але не встиг її оформити так як помер через місяць після дружини - 14.05.2017 що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2017 року № НОМЕР_2 .

Позивачка зазначає також, що була зареєстрована за іншою адресою, хоча мешкала постійно з матір?ю ОСОБА_2 та вітчимом ОСОБА_3 з січня 2000 року та доглядала за ними до кінця їх життя у зв`язку з погіршенням стану їх здоров`я, а в подальшому й поховала їх самотужки за власний кошт на підтвердження чого надала чеки від 15.04.2017р. та 14.05.2017 р.

При цьому, позивачка стверджувала, що мати та вітчим не залишали заповіту знаючи про те, що вона є їх єдиною спадкоємицею за законом, а тому прийме спадщину у повному обсязі.

Натепер ОСОБА_1 продовжує мешкати у спадковій квартирі АДРЕСА_1 та утримувати її у житловому стані, сплачувати по ній всі використані комунальні послуги, про що свідчать надані суду квитанції про оплату житлово - комунальних послуг.

Позивачка звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та батька (вітчима), проте нотаріусом їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо оформлення спадкових прав на квартиру через відсутність документів, підтверджуючих родинні відносини між нею та вітчимом ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, позивачка просить суд встановити факт її спільного проживання з батьками для оформлення спадкових прав.

Позивач ОСОБА_1 і представник позивача адвокат Долгова Л.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позові та просили про їх задоволення у повному обсязі.

Представник відповідача Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи він повідомлявся вчасно належним чином.

Суд, дослідивши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивачки ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20.04.2017 року серія НОМЕР_1 .

Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, зокрема на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належала померлій на праві спільної часткової власності з її чоловіком ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності від 19.11.2001 року, виданого ТОВ «ЖИТЛО».

Порядок прийняття спадщини, визначений Главою 87 ЦК України.

Згідно з нормоюстатті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені устатті 1219 ЦК України(статті1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина другастатті 1220 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина першастатті 1268 ЦК України).

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у частинах 3, 4 статті1268, статті1269 ЦК України.

Так, згідно з частиною третьоюстатті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняв в порядку спадкування за законом її чоловік ОСОБА_3 , який був зареєстрований разом із нею на момент смерті.

Позивач ОСОБА_1 не зверталася після смерті матері із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, але як її дочка, вона постійно проживала разом із нею з 2010 року, про що свідчить акт про проживання від 01.07.2019 р. №889 ТОВ «Ліски-М» та пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , які були допитані в судовому засідання. Але вона не була зареєстрована разом із матір?ю в квартирі АДРЕСА_1 , а була зареєстрована за іншою адресою.

ОСОБА_3 будучи спадкоємцем першої черги за законом прийняв спадщину після смерті дружини, оскільки був з нею зареєстрований з 02.04.1980 р. по день її смерті в спадковій квартирі АДРЕСА_1 , але не встиг її оформити так як помер через місяць після дружини - ІНФОРМАЦІЯ_3 р. що підтверджується свідоцтвом про смерть від 29.05.2017 року № НОМЕР_2 . Так, ОСОБА_3 прийняв після смерті дружини Ѕ частку від спадкового майна Ѕ частини спірної квартири АДРЕСА_1 .

Позивачка, вважаючи його своїм батьком, доглядала мати та вітчима до кінця їх життя і прийняла у спадщину за законом Ѕ частку спадкового майна, яке належало ОСОБА_3 та ј частку від спірної квартири, яку він успадкував після смерті дружини, але не встиг оформити.

Коли ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, позивачка звернулась до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після вітчима.

Проте, постановою від 27.12.2017 року №3172/02-14, виданою Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачці ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_3 було відмовлено, у зв`язку з відсутністю у неї документів, які є доказом родинних відносин між нею та вітчимом ОСОБА_3 .

Однак, дослідивши матеріали позовної заяви та спадкової справи за № 536/2017 наданої Третьою Миколаївською державною нотаріальною конторою Миколаївської області після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , судом встановлено наступне.

24 березня 1977 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом НОМЕР_3 і ОСОБА_6 взяла собі прізвище чоловіка - «Шполянська».

З цього часу позивачка, її мати і вітчим почали мешкати разом однією сім?єю за місцем реєстрації батьків. Позивачці на той час виповнилося 10 років.

19 липня 1985 року, згідно зі свідоцтвом про шлюб від 19.07.1985 р. № 426666 позивачка уклала шлюб із ОСОБА_7 і змінила дівоче прізвище на ОСОБА_8 .

19.11.2001 року ТОВ «ЖИТЛО» видано ОСОБА_3 та ОСОБА_6 свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 . Подружжю належало по Ѕ частці відповідної квартири.

Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася. Після смерті ОСОБА_3 у встановлений законом шестимісячний строк до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулася лише позивач.

Позивачка ОСОБА_1 залишилась єдиною спадкоємицею. Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 не має.

Заповіту подружжя Шполянських не залишило.

Факт спільного проживання ОСОБА_1 з померлим ОСОБА_3 підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , які пояснили, що позивачка ОСОБА_1 з 2010 року проживала з батьками, оскільки ті були вже похилого віку і потребували догляду, а враховуючи те, що мати позивачки постійно хворіла та була інвалідом першої групи, їй було ампутовано одну ногу, такий догляд з боку дочки був фактично необхідним.

З викладеного вбачається, що позивачка дійсно проживала з подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 в період з 2000 року по день смерті батьків, а отже вступила в управління спадковим майном після смерті матері в порядку спадкування за законом як спадкоємиця першої черги і прийняла Ѕ частку від Ѕ частки спадкового майна після неї.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Частиною першою статті 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, а також те, що сім`я створюється на підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Сім`я створюється на підставі: шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю.

Згідно зі ст. 1264 Цивільного кодексу України: «У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини».

Судом встановлено, що позивачка дійсно з 2010 року постійно проживала разом із вітчимом ОСОБА_3 до дня його смерті однією сім?єю у спадковій квартирі АДРЕСА_1 , доглянула його і поховала за власний рахунок. За таких умов, згідно вимог ст. 1264 ЦК України, прийняла спадщину після його смерті, як спадкоємиця четвертої черги за законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, встановлено що в судовому порядку можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно статті 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

З аналізу наведених норм можна дійти висновку, що законодавець не пов`язує місце відкриття спадщини з місцем реєстрації спадкодавця, а відповідно до статті 1221 ЦК України ототожнює його з останнім місцем проживання останнього, яке може знаходитися поза межами його реєстраційного обліку.

При цьому, відсутність реєстрації спадкодавця за останнім його місцем проживання, зокрема за місцем проживання спадкоємця, не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини частини третьої статті 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.

Згідно зі ст.ст. 3. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, зокрема й у судовому порядку.

Відповідно ст.328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Вітчим та падчерка родинних відносин підтверджених документально між собою не мали.

ОСОБА_3 на момент смерті був власником 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 та ј частки, яка ним була прийнята, але не оформлена після дружини у спадщину.

Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України за №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.

Оцінивши надані суду докази у їх сукупності, встановивши дійсний характер спірних правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.6,7,10,12,13,81,141,259,263-265,354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_4 ) до Миколаївської міської ради ( ) про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем, а також про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем, визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_4 ),разом із матір?ю ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , на день її смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Встановити факт постійногопроживання однією сім`єю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_4 ) із вітчимом - ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , в період починаючи з січня 2010 року по ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (іпн: НОМЕР_4 ) в порядку спадкування за законом після смерті вітчима - ОСОБА_3 , право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та на ј частину квартири АДРЕСА_1 , яку він прийняв після смерті дружини ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , але не оформив.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скаргидо Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрована: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: Миколаївська міська рада, місце знаходження м. Миколаїв, вул. Адміральська, 20, .

Суддя Заводського районного

суду м. Миколаєва В.В.Кузьменко