Справа № 509/1910/19
06 серпня 2019 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді Козирськго Є.С.,
при секретарі - Алізаде А.Е.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , про стягнення боргу за договором позики,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 26.10.2017 року в розмірі 237 932, 11 грн, з яких - 193 970 грн. - сума позики, 37 138,62 грн. - відсотки за користування позикою, 6 823,49 грн. - 3% річних.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 26 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за умовами якого відповідач отримав від ОСОБА_1 7000 (сім тисяч) доларів США. На підтвердження факту укладення договору позики та передання грошей в позику Відповідач видав Позикодавцю розписку щодо особистого отримання складену та підписану ним власноруч, яка посвідчує, що Відповідач отримав особисто від Позикодавця у борг грошові кошти в сумі 7 000 (сім тисяч) доларів США із зобов`язанням повернути позику в строк до 06.11.2017 року.
При цьому, позивач зазначив, що у зв`язку з невиконанням Відповідачем своїх зобов`язань перед позивачем за договором позики від 26 жовтня 2017 року щодо повернення суми позики в обумовлений сторонами строк, Позивач має право на стягнення процентів за користування позикою та 3% річних від суми позики у відповідності до ст. ст. 625, 1048 ЦК України.
З огляду на зазначене, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 26.10.2017 року в розмірі 237 932, 11 грн, з з урахуванням 37 138,62 грн. - відсотків за користування позикою, та 6 823,49 грн. - 3% річних.
В судове засідання сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином, від позивача надійшла до суду заява про розгляд справи за його відсутності, щодо заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач до суду не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений на сайті Судової влади, оскільки згідно інформації наданої ГУДМС в Одеській області ОСОБА_2. не зареєстрований за жодним адресом в Одеській області.
Від відповідача письмового відзиву на позов до суду не надходило, тому з урахуванням ч.8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
Суд, у зв`язку з ненаданням відповідачем відзиву на позов, зі згоди позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Проаналізувавши матеріали справи, оглянувши оригінал розписки від 26.10.2017 року, суд вважає позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики обґрунтованим, доведеним і таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 26 жовтня 2017 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Відповідач) був укладений договір позики, за умовами якого Відповідач позичив, а Позикодавець передав 7 000 (сім тисяч) доларів США, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією розписки від 26.10.2017 року, складеною та підписаною ОСОБА_2 власноруч.
Зі змісту розписки вбачається, що отримані в позику кошти Відповідач зобов`язався повернути Позикодавцю у строк до 06.11.2017 року.
Згідно ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини, інші юридичні факти тощо.
Стаття 509 ЦК України визначає, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку, зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 525 ЦК України визначає, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Керуючись статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Суд зазначає, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Таким чином, факт укладення Договору позики у розмірі 7 000 доларів США між Позивачем та Відповідачем підтверджено борговою розпискою від 26.10.2017 року, складеною власноруч Відповідачем.
Тобто, надана до суду розписка є документом, що підтверджує боргове зобов`язання, містить усі істотні умови щодо суми позики і строку повернення позики.
Більш того, наявність у позивача оригіналу боргової розписки згідно з положенням частини третьої статті 545 цього Кодексу свідчить про неповернення боргу Відповідачем, тому у ОСОБА_1 є беззаперечні підстави для стягнення з Відповідача неповернутої суми позики за вказаним договором.
Аналогічних висновків дійшов Верховний суд України у постановах від 24 лютого 2016 року в справі №6-50цс16 та постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13.
Як встановлено судом, позичені кошти Відповідач повинен був повернути у строк до 06.11.2017 року, однак взятих на себе зобов`язань не виконав.
Частина 2 ст. 524 ЦК України дозволяє сторонам визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті, але відповідно до ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях, використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадах, порядку та на умовах, встановлених законом.
Крім цього, із роз`яснень, викладених у п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» вбачається, що оскільки згідно з ч. 1 ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня, то при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України гривні (з наведенням розрахунків з переведенням іноземної валюти, яка була предметом позики, в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення).
Таким чином, оскільки договір позики укладався в іноземній валюті на суму - 7 000 доларів США, з урахуванням положень ст. 533 ЦК України, із Відповідача на користь Позивача підлягає стягненню сума позики в національній валюті України гривні за офіційним курсом, встановленим Національним банком України, яка станом на 08 січня 2019 року становить 193 970 грн. (за 1 дол. США - 27,71 грн.)
Вищевикладене узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеного у постанові від 01.03.2017 року по справі № 6-284цс17.
Разом з тим, суд вважає доречними та обґрунтованими доводи Позивача щодо наявності у останнього права на стягнення з Відповідача відсотків за користування позикою та 3% річних від суми позики з огляду на наступне.
Відповідно до ст. ст. 536, 1048 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати, а позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики у розмірі встановленому договором або законом, які виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Якщо договором розмір процентів не встановлений, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики.
Указане правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений.
Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Отже, з аналізу вищезазначених норм та на підставі того, що у договорі позики від 26.10.2017 року не встановлено розміру процентів за користування позикою, позивач має право на нарахування відсотків від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України відповідно до положень ст. 1048 ЦК України.
Тобто, у зв`язку із неповерненням позичальником суми позики своєчасно, його борг складає: суму основного боргу, проценти за позикою, нараховані відповідно до облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми.
Стягнення заборгованості з Відповідача у іноземній валюти позивач просив здійснити по курсу Національного банку України станом на дату, коли зобов`язання повинно було бути виконане, а саме, станом на 06.11.2017 р.
Керуючись статтею 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що у разі прострочення виконання грошового зобов`язання за договором позики, позикодавець вправі вимагати від позичальника сплати суми боргу з урахуванням процентів, а також 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення з моменту настання строку повернення (тобто прострочення) до моменту фактичного повернення боргу.
Як вже встановлено судом сума позики Відповідача у національній валюті становить 193970,00 грн.
При цьому, судом встановлено, що Національним банком України за весь період позики по дату звернення до суду (22.04.2019 року) було встановлено наступну облікову ставку з 27.10.2017 р. - 13.5, з 15.12.2017 р. - 14.5, з 26.01.2018 р.- 16.00, з 02.03.2018 р. - 17.00, з 13.07.2018 - 17,5, з 07.09.2018 р - 18.00.
Відсоткова ставка пені за обліковою ставкою НБУ розраховується за формулою:
[Пеня] = [Сума боргу] ? [Ставка пені (%)] / 100% / 365 днів ? [Кількість днів]
Вирішуючи питання щодо донарахування 3% річних від простроченої суми суд виходить з того, що період прострочення з 07.11.2017 по 08.01.2019 становить 428 днів, а отже на момент звернення до суду з даним позовом сума 3% річних становить 6 823 грн 49 коп (193970 грн/100 ? 3/365 ? 428).
З урахуванням вищевикладеного загальне грошове зобов`язання ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики становить 237 932 грн 21коп.
Враховуючи вищевикладене суд дійшов висновку про обгрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та наявності підстав для їх задоволення.
Судом встановлено, що внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 2379,33 грн. що підтверджується наявним у матеріалах справи платіжними дорученнями на зазначену суму.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 11, 76-80, 81, 206, 241, 247, 258, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. 526, 527, 530, 533, 536, 625, 1046-1050 ЦК України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,- задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 26.10.2017 року в розмірі 237 932 (двісті тридцять сім тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн. 11 (одинадцять) коп., з яких - 193 970 (сто дев`яносто три тисячі дев`ятсот сімдесят) грн. 00 коп. - сума позики, 37 138,62 (тридцять сім тисяч сто тридцять вісім) грн. 62 (шістдесят дві) коп. - проценти за користування позикою, 6 823,49 (шість тисяч вісімсот двадцять три) грн. 49 (сорок дев`ять) коп.- 3% річних.
Стягнути з ОСОБА_2 (рнокпп НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) витрати по сплаті судового збору в розмірі 2379,33 грн (дві тисячі триста сімдесят дев`ять гривень тридцять три копійки)
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Су Суддя: Є. С. Козирський