Справа № 473/4744/19
РІШЕННЯ

іменем України

"16" грудня 2019 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої - судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

в листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 зазначала, що вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 зміни назви АДРЕСА_2 ОСОБА_3 ) в м. Вознесенську Миколаївської області відповідно до договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори 05.04.1989 року (1/2 частка), договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області 08.09.1998 року (1/2 частка).

Проте земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний будинок, до цього часу зареєстрована на праві спільної сумісної власності за позивачем та попереднім власником Ѕ частки житлового будинку (відповідачем ОСОБА_2 ).

Враховуючи вказані обставини, невизначеність часток співвласників у праві спільної сумісної власності та неможливість внесення змін до правовстановлюючого документа (отримання нового) в адміністративному порядку, ОСОБА_1 просила в судовому порядку визначити частки в праві спільної сумісної власності на ділянку, по Ѕ частці за кожним, а також визнати за нею право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0924 га, розташованої по АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 ) АДРЕСА_3 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Ухвалою суду від 25.11.2019 року відкрито провадження по вказаній справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився. Надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності та визнання заявлених ОСОБА_1 позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Зокрема судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 ) в м. Вознесенську Миколаївської області:

- Ѕ частка, відповідно до договору міни, посвідченого 05.04.1989 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Платовською П.О.;

- Ѕ частка, відповідно до договору дарування, посвідченого 08.09.1998 року приватним нотаріусом Вознесенського міського та районного нотаріального округу Миколаївської області Платовською П.О. (попереднім власником обумовленої частки житлового будинку був ОСОБА_2 , згідно договору міни, посвідченого 05.04.1989 року державним нотаріусом Першої Вознесенської державної нотаріальної контори Платовською П.О.).

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці, площею 0,0924 га, призначеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності на обумовлену земельну ділянку зареєстроване на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 22.06.1993 року Вознесенською міською радою Миколаївської області на підставі рішення за № 170 від 15.06.1993 року.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Згідно ст. 6 ЗК України 1990 року (чинного на час оформлення та видачі правовстановлюючого документа на земельну ділянку) громадяни мають право на одержання у власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка) у розмірах, встановлених ст. 67 ЗК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЗК України 1990 року громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди належать на праві спільної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою, на якій розташовані дані об`єкти нерухомого майна, спільно, пропорційно розміру часток у спільній власності на будинок, будівлю, споруду.

Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини тощо (п. 5постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за №20 від 22.12.1995 року).

За таких обставин, частки в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 , площею 0,0924 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, співвідносяться з їх частками в праві власності на будинок, для обслуговування якого вона надавалася.

При цьому чинний на час виникнення спірних правовідносин ЦК України 1963 року не містив норм, що б регулювали зв`язок земельної ділянки з пов`язаним з нею житловим будинком під час зміни його власника (співвласника).

Водночас відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 30 ЗК України 1990 року (чинного на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу (тобто, у містах не більше 0,1 га.), і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди.

Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Аналогічні роз`яснення надав й Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п. 18 ґ).

Таким чином, до ОСОБА_1 від попереднього співвласника перейшло право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0924 га, розташованої по АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 ) АДРЕСА_3 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Керуючись ст.ст.12,13, 76-83, 259, 263 265, 272, 273 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення часток у праві спільної сумісної власності, визнання права власності на частку земельної ділянки задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , належить по Ѕ частці земельної ділянки площею 0,0924 га, розташованої по АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 ) АДРЕСА_3 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кожному.

Визнати за ОСОБА_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , право власності на Ѕ частку земельної ділянки площею 0,0924 га, розташованої по АДРЕСА_1 до зміни назви ОСОБА_3 ) АДРЕСА_3 , призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.В. Лузан