Житомирський апеляційний суд
Справа №285/4468/18 Головуючий у 1-й інст. Заполовська Т. Г.
Категорія 6 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.

суддів: Борисюка Р.М., Шевчук А.М.,

за участю секретаря Пеклін Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу №285/4468/18 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у майні, що перебуває у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 серпня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Заполовської Т.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Відповідач є власником ј частини даного житлового приміщення.

Оскільки ОСОБА_2 не проживає у цій квартирі, не утримує житлове приміщення та не бажає отримати запропоновану нею грошову компенсацію у розмірі 87000 грн., а належна йому частка у житлі є незначною, ОСОБА_1 просила припинити право власності відповідача на ј частину спірної квартири зі стягненням з неї на користь ОСОБА_2 грошової компенсації відповідно до висновку судової експертизи та визнати за нею право власності на ј частину даного житлового приміщення.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 серпня 2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Повернуто ОСОБА_1 121675 грн., внесених нею на депозитний рахунок ДСА України в Житомирській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Зокрема, зазначає, що нею внесено на депозитний рахунок суду визначену експертом вартість ј частки спірної квартири у розмірі 121675 грн. За вказану суму відповідач матиме можливість придбати житлове приміщення, а саме кімнату, площа якої є значно більшою, ніж належна йому частка. Проте суд не врахував надані нею докази на підтвердження даної обставини та ухвалив рішення, яке не узгоджується з вимогами законодавства.

Суд не надав належної оцінки тій обставині, що квартира не може бути поділена в натурі, вона та відповідач не є членами однієї сім`ї, між ними існують неприязні стосунки й спільне проживання у цьому житловому приміщенні є неможливим.

Визначаючи те, що частка відповідача у спірній квартирі є значною, суд безпідставно керувався розміром прожиткового мінімуму, адже ј частина квартири становить 6,95 кв.м., що, враховуючи норми житлової площі, визначені ст.ст.47,48 ЖК України, є незначною площею.

ОСОБА_1 також вказує, що вирішити спір в позасудовому порядку неможливо, оскільки відповідач визначив вартість належної йому частки у розмірі 10000 дол. США й саме таку суму бажає отримати. Водночас, відмовився прийняти її пропозицію та викупити належну їй частину квартири й сплатити їй вартість ѕ часток.

Заслуговує на увагу й та обставина, що рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення порядку користування спірною квартирою.

Поза увагою суду залишилась та обставина, що відповідач одразу після отримання судової повістки у цій справі здійснив відчуження належної йому ј частини квартири АДРЕСА_2 , на корись своєї дружини. Такими діями він намагався створити штучне уявлення про відсутність у нього іншого житла. У зазначеній квартирі відповідач проживав та проживає й досі.

Окрім того, дружина відповідача має у власності дві квартири, що спростовує твердження суду про відсутність у відповідача іншого житлового приміщення, в якому він може проживати.

Також при вирішенні даного спору суд повинен був врахувати матеріальний стан ОСОБА_2 , який зареєстрований приватним підприємцем, є власником нежитлового приміщення магазину в м. Рівне, отримує значну пенсію та орендну плату за оренду магазину.

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення позивача, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 належить ѕ частини квартири АДРЕСА_1 . Вказана обставина підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Житомирської області Плюйком В.П. 8 листопада 2018 року.

Відповідач набув право власності на ј частину вказаної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріального округу Якубовською Т.О. 17 жовтня 2018 року.

Зазначена квартира складається із двох житлових кімнат, загальною площею 50,1 кв.м., житловою площею 27,8 кв.м.

Згідно з висновком судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2019 року вказану квартиру неможливо поділити в натурі між співвласниками.

Експертом також зазначено, що ринкова вартість ј частини спірної квартири становить 121675 грн. Зазначена сума коштів була внесена ОСОБА_1 на депозитний рахунок суду 19 березня 2019 року.

Матеріали справи свідчать, що відповідач з 5 лютого 2019 року зареєстрований у спірній квартирі, проте не проживає за даною адресою.

Судом також встановлено, що ОСОБА_2 подарував ОСОБА_3 ј частину квартири АДРЕСА_2 . На даний час іншого житлового приміщення у власності не має.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 травня 2019 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 .

Відповідно до положень ч.3 ст.319 ЦК України усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Згідно з вимогами ч.ч.1-3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилалась на положення ст. 365 ЦК України, якою передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

У пункті 43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2018 року у справі №908/1754/17 міститься висновок про те, що стаття 365 ЦК України свідчить про можливість припинення права особи на частку у спільному майні за рішенням суду на підставі позову інших співвласників за наявності хоча б однієї з перелічених законодавцем у частині першій цієї статті обставини ( зокрема, у пунктах 1-3).

Закріплена пунктом 4 частини першої статті 365 ЦК України обставина може вважатися самостійною підставою для припинення права на частку у спільному майні за рішенням суду, оскільки фактично встановлює неприпустимість такого припинення у разі, якщо воно завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Отже, для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини 1 статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї.

Саме ця обставина є визначальною при вирішенні спорів про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки належна відповідачеві ј частина квартири не може вважатись незначною часткою, враховуючи ту обставину, що він не має у власності іншого житлового приміщення. Припинення права на належну йому частку завдасть істотної шкоди відповідачеві, який зареєстрований у спірній квартирі, вживає заходів щодо усунення перешкод у користуванні цим житлом, оскільки пред`явив до суду позов про встановлення порядку користування даною квартирою.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що відповідач проживає у належній його дружині квартирі, має значний рівень матеріального забезпечення та є власником нежитлового приміщення магазину, не є підставою для задоволення позову, оскільки отримання коштів за позбавлення права власності на ј частину квартири, яка на даний час є його єдиним житлом, не є співмірним.

Таким чином, підстави для скасування рішення суду відсутні.

Доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст. 259,268,367, 368, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 9 серпня 2019 року, - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.

Головуюча Судді: