КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
___________________________________
Апеляційне провадження
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

при секретарі Коліснику В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Кострюкова Дмитра Валерійовича на рішення Володарського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року (суддя Макаренко Л.А.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у місті Києві, Головне управління Державної казначейської служби України у Київській області про стягнення коштів за проведення автотехнічної експертизи та витрат на правову допомогу,

встановила:

у жовтні 2018р. позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача коштів за проведення автотехнічої експертизи у розмірі 5 720грн, витрат на правову допомогу у розмірі 6 000грн та судових витрат.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що в провадженні Дарницького районного суду міста Києва перебувала справа № 753/936/18 про притягнення його до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Для підтвердження своєї невинуватості у вчиненні ДТП, він звернувся за правовою допомогою до Адвокатського об`єднання «Український правовий альянс», вартість послуг якого склала 1 000грн за надання консультацій та 5 000грн за представництво інтересів у суді зі складенням процесуальних документів. Також за клопотанням його захисника судом було призначено комплексну судову автотехнічну та транспортно-трасологічну експертизу, оплату за проведення якої у сумі 5 720грн було покладено на нього.

Позивач посилався на те, що постановою Дарницького районного суду міста Києва від 19 червня 2018 року провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, однак питання щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 за проведення експертизи та витрат на правову допомогу не розглядалося.

Позивач вважав, що понесені ним витрати під час розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен нести відповідач, так як постановою Володарського районного суду Київської області від 14 серпня 2018 року його було визнано

винним у вчиненні вищезазначеного адміністративного правопорушення.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кострюков Д.В. просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Представник позивача посилається на помилковість висновків суду, оскільки вважає, що витрати на проведення експертизи у справі про адміністративне правопорушення та витрати на юридичну допомогу виникли внаслідок незаконних дій відповідача під час вчинення ДТП.

Крім того, представник позивача зазначає, що судом не враховано, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, залучене до участі у справі в якості третьої особи, з 6 листопада 2015 року знаходиться в стані припинення, а тому не може бути належним відповідачем по справі.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідач ОСОБА_2 , отримавши копію ухвали про відкриття апеляційного провадження та копію апеляційної скарги (с.с.196), у подальшому судові повідомлення не отримував, хоча про день та час розгляду апеляційної скарги повідомлявся за адресами, які містяться у матеріалах справи (с.с.194, 199, 205-206), що на думку колегії суддів, свідчить про його ухилення від отримання судових викликів та зловживання процесуальними правами, а також враховуючи, що про дату судового засідання відповідач мав можливість довідатися з Єдиного державного реєстру судових рішень, де 15 листопада 2019 року була оприлюднена ухвала про призначення апеляційного розгляду (http://reyestr.court.gov.ua/Review/85613790), тому відповідно до ст. 372 ЦПК України колегія суддів розглянула справу у його відсутність.

Треті особи, про день та час розгляду апеляційної скарги були повідомлені належним чином (с.с. 201-203), клопотання про його перенесення не подали, тому колегія суддів провела судовий розгляд у їх відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що 5 січня 2018р. близько 15:00 год. на 17 км автодороги «Київ - Одеса» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю двох автомобілів: марки «Renault», державний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_1 , та марки «Chevrolet», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2

5 січня 2018 року працівником Подільського УПП у м. Києві стосовно ОСОБА_1 складений протокол про вчинення ним адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Під час розгляду вказаного протоколу суддею Дарницького районного суду м. Києва 2 березня 2018 року за клопотанням ОСОБА_1 була призначена комплексна судова автотехнічна та транспортно-трасологічна експертиза, оплату за проведення якої було покладено на позивача.

Згідно квитанції від 13 квітня 2018 року ОСОБА_1 оплатив за проведення експертизи 5 720грн.

Постановою судді Дарницького районного суду м. Києва від 19 червня 2018 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КпАП України закрито на підставі ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.

Постановою судді Володарського районного суду Київської області від 14 серпня

2018 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі про притягнення його до адміністративної відповідальності закрито у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 не є належним відповідачем у даному спорі, а вимоги є безпідставними.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на норми статей 133,137, 141 ЦПК України.

Однак, вказані норми визначають поняття та види судових витрат, пов`язаних з розглядом цивільної справи і не можуть застосовуватися при вирішенні питання про відшкодування судових витрат, понесених особою про розгляді справи про вчинення адміністративного правопорушення.

Крім того, вказані норми є нормами процесуального права і не можуть бути підставами позовних вимог, які повинні ґрунтуватися на нормах матеріального права.

Також позивач посилається на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібно довести наявність елементів складу цивільного правопорушення, а саме:1) наявність протиправної поведінки, 2) факт понесення збитків, 3) причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, 4) вини.

За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Разом з цим, судові витрати, які понесла особа при розгляді справи у суді, не є збитками у розумінні ст. 22 ЦК України, і не можуть стягуватися як збитки.

Крім того, відповідно до вимог ст. 255 Кодексу України про адміністративні правопорушення протоколи про вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, складають уповноважені посадові особи органів внутрішніх справ (Національної поліції).

Таким чином, складання протоколу є процесуальною дією суб`єкта владних повноважень, які спрямовані на фіксацію адміністративного правопорушення.

Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при

нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.

Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Згідно ст. 252 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.

Аналіз вказаних норм свідчить, що пояснення учасника дорожньо-транспортної пригоди не можуть бути єдиним та беззаперечним доказом і підставою для складання протоколу про вчинення адміністративного протоколу, а відтак доводи позивача, що саме відповідач, який надав працівнику поліції, який склав протокол про вчинення ОСОБА_1 адміністративного порушення, неправдиві пояснення стосовно обставин ДТП, не можуть бути підставою для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат по доведеності своєї невинуватості.

Також колегія суддів погоджується з твердженням суду першої інстанції, що ні позивачем, ні його представником не надані докази понесених позивачем витрат на оплату правової допомоги при розгляді протоколу про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правомірного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у місті Києві, залучене до участі у справі в якості третьої особи, з 6 листопада 2015 року знаходиться в стані припинення, а тому не може бути належним відповідачем по справі, на вирішення даного спору не впливають, так як вказане управління не є відповідачем у даній справі.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з доодержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи, оцінив надані докази, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення спору, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів

постановила:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кострюкова Дмитра Валерійовича залишити без задоволення, рішення Володарського районного суду Київської області від 3 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 13 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк