УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року місто Чернігів

Справа №751/5063/19

Провадження №2/751/1161/19

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Дасюк Н. В.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі - Чернігівська міська рада, ОСОБА_2

третя особа Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області

представник позивача ОСОБА_3

представник відповідача Чернігівської міської ради Гладченко Наталія Леонідівна, ОСОБА_4

представник відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_5

представник третьої особи Будлянський Віталій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації земельної ділянки,

Встановив:

18 липня 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернігівської міської ради про визнання незаконним та скасування пункту 1.19 рішення третьої сесії п`ятого скликання Чернігівської міської ради від 15 травня 2006 року про передачу у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.0481 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка, яка розташована по АДРЕСА_1 ; скасування державної реєстрації земельної ділянки (кадастровий номер :01:010:5348), що розташована по АДРЕСА_1 в Державному земельному кадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 24 липня 2019 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін, справу призначив до розгляду на 14.08.2019 року. Одночасно залучив до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області.

Протокольною ухвалою суду від 14 серпня 2019 року за клопотанням позивача до участі у розгляді справи, залучено як відповідача - ОСОБА_2 та розгляд справи відкладено на 12 вересня 2019 року.

Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року відмовлено у задоволенні клопотання позивача про призначення судової земельно - технічної експертизи у справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, які не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у прийнятті заяви про збільшення розміру позовних вимог по справі за позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації земельної ділянки.

Також, ухвалою суду від 30 жовтня 2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про залишення позову без розгляду.

Позивач та його представник у судове засідання повторно не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні вказала, що оскільки позивач та його представник у судове засідання повторно не прибули, пояснення по суті позову не надавали, тому позов слід залишити без розгляду. При цьому зазначила, що позивач діяв недобросовісно, пред`явив необґрунтований позов, неодноразово не являється без поважних причин в судове засідання. Просила стягнути з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн.

Представник відповідача Чернігівської міської ради у судовому засіданні щодо можливості розгляду справи за відсутності позивача та його представника покладалася на розсуд суду.

Представник третьої особи в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи без його участі.

Вислухавши думку представників відповідачів, вивчивши матеріали справи, зважаючи на викладене, суд не вбачає підстав для визнання поважними причин неявки представника позивача та позивача в судове засідання, і розцінює їх як втрату інтересу до позову, при цьому зазначає наступне.

Відповідно до ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Проте, як неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд, право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням.

Судом було вжито достатніх заходів з метою сприяння позивачу у ефективній реалізації права на справедливий суд, в тому числі шляхом забезпечення доступу до правосуддя. З огляду на системний характер неприбуття позивача та його представника до суду без існування для цього поважних причин, залишення позовної заяви без розгляду є пропорційним обмеженням, яке переслідує законну мету, не звужує та не зменшує доступ до правосуддя.

Крім того, суд зазначає, що будучи ініціатором судового розгляду справи, позивач у першу чергу має активно, не зловживаючи, використовувати власні процесуальні права, тобто здійснювати їх з метою, з якою такі права були надані. При цьому, визначальними процесуальними обов`язками позивача є забезпечення представництва власних інтересів при розгляді цивільної справи, дотримання процесуальних строків.

Так, законодавець з метою недопущення зловживання позивачем своїми процесуальними правами передбачив можливість суду залишити позовну заяву без розгляду у випадку, якщо належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи позивач повторно не з`явився в судове засідання. Крім того, в силу положень ч.2 ст.257 ЦПК України особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Відповідно до приписів ч. 5 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.

Аналогічна норма закріплена і у п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України, відповідно до якої, суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини своєї неявки, крім випадку, коли від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

За таких обставин, у зв`язку з повторною неявкою позивача та його представника в судове засідання суд вважає за необхідне, на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК України залишити позов без розгляду.

Стосовно заяви відповідача ОСОБА_2 про стягнення з позивача витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 4 000,00 грн, суд визнає її такою, що підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

У відповідності до положень ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору (ч. 9 ст. 141 ЦПК України).

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Як вбачається із матеріалів справи позовну заяву позивач подав 18 липня 2019 року.

Під час розгляду справи позивачем з порушенням строків заявлялися клопотання про призначення експертизи, про збільшення розміру позовних вимог, про залишення позову без розгляду.

Крім того, позивач та його представник повідомлялися про день, час та місце розгляду справи на 20.11.2019 року та 12.12.2019 року, але в судове засідання не являлися, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Отже, позивач діяв недобросовісно, систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору, що свідчить про необґрунтованість дій позивача.

Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України») зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених відповідачем ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу суду було надано договір про надання професійної правничої допомоги від 01 серпня 2019 року, укладений між ОСОБА_2 та адвокатом Святною О.В. (а.с.90), копію ордеру адвоката (а.с.89а), акт - розрахунок витраченого адвокатом часу (а.с.226), додаткову угоду від 13.08.2019 року до договору про надання професійної правничої допомоги (а.с.227) та квитанції про оплату послуг на загальну суму 4 000 грн (а.с.224,225).

Разом з тим, суд вважає, що заявлена сума витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4 000 грн є завищеною та становить надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат, а тому відповідач має право на часткову компенсацію понесених ним витрат на правничу допомогу в розмірі 2 000 грн.

Такий розмір, на переконання суду, буде розумним і справедливим відносно часу який затратив адвокат на надання правничої допомоги, обсягу наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.

Керуючись ст.133, 141, 142, п.5 ч.1 ст. 257, 260, 353 ЦПК України, суд,

Ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради, ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, про визнання недійсним рішення та скасування державної реєстрації земельної ділянки - залишити без розгляду.

Особа, позов якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для залишення заяви без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 (дві тисячі) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

У задоволенні решти заяви ОСОБА_2 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 17 грудня 2019 року.

Суддя Н. В. Маслюк