КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№357/2300/19 Головуючий у І інстанції - Кошель Б.І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Гуля В.В.,

суддів Сушко Л.П., Сліпченка О.І.,

за участю секретаря Покраси В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», інтереси якого представляє адвокат Данильченко Олени Олександрівни на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно,-

встановив:

ОСОБА_1 звернулась з позовомдо Акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович, про скасування державної реєстрації права на нерухоме майно.

Вобгрунтування позову зазначала, що 21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № КІА3GА00000025, відповідно до якого банк до 21.02.2028 року передав останньому 109355,20 доларів США.

21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 було підписано договір іпотеки квартири. Відповідно до договору Іпотекодавець, який володіє квартирою на праві власності в частках 1/1 в забезпечення виконання вище зазначеного кредитного договору передав в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 80,80 кв.м., житловою площею 42.50 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було підписано заставну №6642320 від 21.01.2008 року, відповідно до якої вище зазначена квартира була передана в заставу.

З претензії від 09.02.2018 року, надісланої на її адресу ПАТ КБ «ПриватБанк» позивач дізналась, що 29.06.2016 року банк отримав у власність квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 05.02.2008 року. Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31679565 від 03.10.2016 року прийняв приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Р.О., яке є стало підставою внесення запису про право власності на майно.

Позивач вважає таке рішення про державну реєстрацію прав та ї обтяжень неправомірним, а державну реєстрацію прав власності на квартиру за банком такою, що має бути скасована, виходячи з того, що в порушення Закону № 898-IV, так і Порядку № 1127 щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, банком не було надіслано боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяження, що унеможливило встановлення нотаріусом завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведення ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки, в тому числі й шляхом набуття права власності.

Окрім того зазначає, що дії з перереєстрації заставного майна є незаконні в силу того, що на момент прийняття спірного рішення діяв Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в силу, якого заборонено примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно зі статтею Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті.

Вважає, що рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є неправомірним, а державна реєстрація права власності на зазначену квартиру за Банком є такою, що має бути скасована із вказаних у позові підстав.

Просила суд скасувати рішення про державну реєстрацію права власності за АТ КБ «Приватбанк» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 31679565 від 03.10.2016 року, прийняте приватний нотаріусом Київського міського округу Швець Р. О. та поновити в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру за ОСОБА_5 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року позов задоволено. Скасовано рішення про державну реєстрацію права власності за Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , індексний номер: 31679565 від 03.10.2016 року, що прийняте приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Швець Русланом Олеговичем та поновлено в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності на квартиру за ОСОБА_1 .

Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (адреса: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, 01001, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 768 грн. 40 коп.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, від 03.10.2016 року, право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та право власності на вказану квартиру зареєстровано за ПАТ КБ «Приватбанк», підстава рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 31679565 від 03.10.2016, приватний нотаріус Швець Руслан Олегович, Київський міський нотаріальний округ, м. Київ.

Відповідно до п.22 іпотечного договору від 21.02.2008 року, укладеного між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 передбачено, що у випадку порушення Кредитного договору позичальником або цього договору Іпотекодавцями Іпотекодержатель направляє Іпотекодавцям та /або позичальнику письмову вимогу про усунення порушення. Якщо протягом 30 денного строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі почати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Договору. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п. 16.7.1,16.7.2,16.9 цього договору відповідно до розділу V Закону України «Про іпотеку», на підставі рішення суду, або на підставі виконавчого напису нотаріусу або згідно із застереженням про задоволення вимог Іпотекодержателя, що міститься у цьому договорі. Реалізація предмета іпотеки здійснюється відповідно до умов цього договору та чинного законодавства України.

Згідно п. 27 цього договору звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом: переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов`язаний письмово повідомити іпотекодавця; продажу предмета будь-якій особі та будь-яким способом, в томі числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавці надають іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені іпотекодавців, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 14.12.2015 року з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» було частково задоволено позовні вимоги і стягнуто заборгованість за договором кредиту в сумі 3995656,74 грн., яке набрало законної сили 17.03.2016 року.

18.02.2013 року банком направлено боржникам повідомлення про виконання у 30 денний строк боргового зобов`язання, а у разі його невиконання про звернення стягнення на предмет іпотеки.

З підстав невиконання позивачем умов договору, заборгованості перед Банком, ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Швець Р.О. і останнім прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 31679565 від 03.10.2016 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вказана вище письмова вимога про усунення порушення боржниками не отримана.

Крім того перереєстрація заставного майна, на момент прийняття спірного рішення діяв Закон України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» в силу, якого заборонено примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» або предметом іпотеки згідно зі статтею Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язання громадянина України за споживчим кредитом, наданим йому кредитними установами-резидентами України в іноземній валюті.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - адвокат Данильченко Олена Олександрівна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просила рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що відповідно до ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно зі застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим, враховуючи, що в іпотечному договорі було зазначено застереження про це, банк і скористався вимогами Закону щодо переходу права власності на заставне майно шляхом звернення до нотаріуса після виконання письмової вимоги повідомлення боржникам про погашення боргових зобов`язань.

Вказує, що позивачка зареєстрована та проживає в іншому приміщенні, та має в приватній власності Ѕ частину майна за адресою АДРЕСА_3 , що зазначалась в анкеті-заяві позичальником.

Крім того зазначають, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не регулює порядок вчинення реєстраційних дій нотаріуса, а сама реєстраційна дія повністю відповідає чіткому алгоритму послідовних дій державного реєстратора визначених спеціальними нормативно-правовими актами. Та вказують, що норми закону не містять прямої заборони на позасудове врегулювання, передбачене ст.36 Закону України «Про іпотеку» Відтак банк правомірно задовольнив свої вимоги шляхом переходу до іпотеко держателя права власності на предмет іпотеки на основі іпотечного застереження.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до п. 57 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений Постановою КМУ від 25.12.2015 року № 1127, для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину.

Пунктом 61 цього Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються:

1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі;

3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Наявність зареєстрованої заборони відчуження майна, накладеної нотаріусом під час посвідчення договору іпотеки, на підставі якого набувається право власності на предмет іпотеки іпотекодержателем, а також зареєстрованих після державної реєстрації іпотеки інших речових прав, у тому числі іпотеки, на передане в іпотеку майно не є підставою для відмови у державній реєстрації права власності за іпотекодержателем.

З матеріалів справи вбачається, що 18.02.2013 року банком направлено боржникам повідомлення про виконання у 30 денний строк боргового зобов`язання, а у разі його невиконання про звернення стягнення на предмет іпотеки, проте матеріали справи не містять доказів отримання цього повідомлення ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .. Дані обставини встановлені судом першої інстанції та їм надана правова оцінка.

Велика Палата у постанові від 24.04.2019 року справа № 638/20000/16-ц (провадження

№ 14-2цс19) зазначила про те, що для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, іпотекодержатель має надати документи, які підтверджують, зокрема, направлення та вручення іпотекодавцю вимоги про усунення порушень.

Таким чином, відсутність доказів на підтвердження факту вручення боржникам вимоги про порушення основного зобов`язання вказує на недотримання нотаріусом пункту 57, 61 Вказаного вище Порядку № 1127 від 25.12.2015 року, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині, оскільки самого лише направлення повідомлення про виконання у 30 денний строк боргового зобов`язання, а у разі його невиконання про звернення стягнення на предмет іпотеки без його реального вручення не є достатнім для перереєстрації права власності на предмет іпотеки.

Згідно Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» передбачено, що протягом дії цього Закону:

1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку;

З матеріалів справи вбачається та як правильно встановлено судом першої інстанції кредит був наданий в іноземній валюті (долари США).

Забезпечений кредитний договір нерухомим житловим майном, що використовується як місце постійного проживання майнового поручителя, яке перебуває в іпотеці і у майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно. При цьому загальна площа такого нерухомого житлового майна - квартири не перевищує 140 кв.

Своєї згоди відчуження заставного майна позивач позичальнику не надавала.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, у фізичної особи - ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 відсутнє будь-яке нерухоме майно.

Верховний суд у постанові від 31.10.2018 року (справа № 465/1310/17 провадження № 61-29771св18), постанові Верховного суду від 03.04.2019 року (справа № 686/20502/16-ц провадження № 61-21021св18) висловив правову позицію щодо неможливості перереєстрації іпотечного майна без згоди власника (іпотекодавця) в період дії Мораторію.

З викладеного та відповідно до положень Закону України від 03 червня 2014 року «Про мораторій на стягнення майна громадян Українивбачається відсутність підстав для перереєстрації права власності на предмет іпотеки і з цих підстав.

За таких обставин, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Швець Руслан Олегович здійснив реєстрацію права власності на нерухоме майно, що належало позивачці, за ПАТ КБ «Приватбанк» з порушенням Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», тому таке рішення приватного нотаріуса є недійсним та підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги про наявність у Позивача права власності на 1/2 частку майна за адресою: АДРЕСА_3 не підтверджені документально.

Окрім цього, у апеляційній скарзі Банк посилається на норму ст. 37 З.У. «Про іпотеку» (далі - Закон) у сьогоднішній редакції, попри те, що укладення Іпотечного договору відбулось 21 лютого 2008 року, у період дії Закону в редакції від 12 травня 2006 року. Отже, застосуванню до спірних правовідносин підлягає Закон України "Про іпотеку" в редакції від 12 травня 2006 року. Правовою підставою переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, у відповідності до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції від 12 травня 2006 року), міг бути окремий договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, та який був би правовою підставою для реєстрації права власності Квартири за Банком. Про це зазначила Велика Палата Верховного суду у постанові від 12.12.2018 року у справі № 199/1276/17, провадження № 14-486цс18.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Справа судом розглянута повно та об`єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано вірно.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.7,367,369,374,375,381,382,389 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» інтереси якого представляє адвокат Данильченко Олена Олександрівна залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 16 грудня 2019 року.

Суддя-доповідач В.В. Гуль

Судді Л.П. Сушко

О.І. Сліпченко