РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 285/2975/18

провадження у справі № 2/0285/67/19

22 січня 2019 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої судді Заполовської Т.Г.,

за секретаря судового засідання Музики Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новограді-Волинському

за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ :

У серпні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 538 895,45 грн., з яких: 400 000 грн. заборгованість за попереднім договором купівлі-продажу квартири; штраф 20 000 грн., 21 328,81 грн. 3% річних, 97 566,64 грн. інфляційних втрат та судові витрати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 23 грудня 2015 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири № 120, розташованої на 8 поверсі 2 секції, загальною площею згідно проектної документації 35,90 кв.м. у будинку, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Гетьманська, 3, 5, 7. Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору сторони зобовязуються в майбутньому, в обумовлений п. 4.3 цього договору строк, укласти договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку, який будується на земельній ділянці, що належить Продавцю на праві приватної власності. Відповідно до п. 4.3 попереднього договору сторони беруть на себе обовязок укласти Основний договір протягом 3 (трьох) місяців після отримання Продавцем сертифікату відповідності закінченого будівництвом обєкта чи іншого документа, що підтверджує введення житлового будинку в експлуатацію. Згідно п. 5.1.1 попереднього договору Продавець зобовязаний здати житловий будинок в експлуатацію не пізніше IІ кварталу 2016 року. Відповідно до п. 3.1. попереднього договору сторони домовились, що загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно Основного договору, розраховується виходячи з вартості 1 кв.м. Загальна вартість квартири становить 400 000 грн. ОСОБА_1 у повному обсязі виконав свої зобовязання за попереднім договором, передавши відповідачу грошові кошти в розмірі 400 000 грн., що становить 100% вартості квартири. Позивач неодноразово звертався до ОСОБА_2 з приводу виконання ним вимог за попереднім договором щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири, однак відповідач ухиляється від укладення основного договору. Повернути ОСОБА_1 сплачені кошти за попереднім договором відповідач також відмовився. У звязку з неналежним виконанням умов договору позивач просить стягнути з відповідача штраф, передбачений умовами попереднього договору та відповідно до положень ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати з вказаної суми.

В судове засідання сторони не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В заяві позивач просив судове засідання провести без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач про причини неявки суду не повідомив.

Таким чином, підстав для відкладення розгляду справи не встановлено, тому суд проводить розгляд справи за відсутності учасників справи на підставі наявних доказів по справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Провадження по справі відкрито ухвалою суду від 12.09.2018 року. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, перше судове засідання призначене на 12.10.2018 року. Оскільки відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с. 57-58), розгляд справи відкладено на 04.12.2018 року. Засідання 04.12.2018 року відкладено, у звязку з технічною неможливістю провести судове засідання в режимі відеоконфереції та надійшло клопотання відповідача про відкладення розгляду справи у звязку з перебуванням ним у відрядженні (а.с. 88).

20.08.2018 року на адресу суду надійшла заява про забезпечення позову, яка ухвалою суду від 21.08.2018 року задоволена та накладений арешт на земельну ділянку, що належить ОСОБА_2, загальною площею 0,1001 га, яка розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Гетьманська, 5.

13.11.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_2 просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Посилається на те, що він особисто не отримував кошти від ОСОБА_1 Також зазначає, що строк дії попереднього договору купівлі-продажу квартири не закінчився, а позивач не звертався до нього з вимогою повернути свої кошти. Вимога про стягнення 3% річних та інфляційних не підлягає задоволенню, оскільки договір не носить грошовий характер і не підлягають застосуванню положення ст. 625 ЦК України.

25.09.2018 року до суду надійшла заява про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог та виступають на стороні позивача, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Дослідивши у судовому засіданні матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 23 грудня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено попередній договір купівлі-продажу квартири № 120, розташованої на 8 поверсі 2 секції, загальною площею згідно проектної документації 35,90 кв.м. у будинку, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Гетьманська, 3, 5, 7, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7Є (а.с. 7-14).

Відповідно до п. 2.1. Попереднього договору сторони зобовязуються, в майбутньому в обумовлений п. 4.3 цього договору строк, укласти договір купівлі-продажу квартири в житловому будинку, який будується на земельній ділянці, що належить Продавцю на праві приватної власності.

Відповідно до п. 4.3 попереднього договору сторони беруть на себе обовязок укласти Основний договір протягом 3 (трьох) місяців після отримання Продавцем сертифікату відповідності закінченого будівництвом обєкта чи іншого документа, що підтверджує введення житлового будинку в експлуатацію.

Згідно п. 5.1.1 попереднього договору Продавець зобовязаний здати житловий будинок в експлуатацію не пізніше IІ кварталу 2016 року.

Відповідно до п.п. 3.1., 3.2 попереднього договору сторони домовились, що загальна вартість квартири, за яку вона буде продана Покупцю згідно Основного договору, розраховується виходячи з вартості 1 кв.м. Загальна вартість квартири становить 400 000 грн. До підписання попереднього договору, в рахунок належних за основним договором платежів, на підтвердження наміру виконати свої зобовязання з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу квартири та своєї платоспроможності, Покупець передав, а представник Продавця отримав грошові кошти в розмірі 400 000 грн.

Відповідно до п. 6.4 попереднього договору купівлі-продажу у разі односторонньої відмови Продавця від укладення Основного договору, неподання ним документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, неприбуття його до нотаріуса для укладення основного договору, та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не може бути укладений з вини Продавця, Продавець, крім повернення Покупцю одержаних коштів, зазначених в п. 3 цього договору, сплачує Покупцю штраф в розмірі 5% від суми одержаних коштів.

14.08.2018 року позивач звернувся до відповідача з письмовою вимогою про повернення сплачених за попереднім договором коштів та штрафу в розмірі 5% від суми коштів, сплачених за квартиру відповідно до п. 6.4 попереднього договору, протягом трьох днів з моменту отримання вимоги. Також вимагав сплатити 3% річних від вказаної суми та інфляційні втрати (а.с. 45-49).

Вказану вимогу ОСОБА_2 отримав 17.08.2018 року (а.с. 49), однак на момент розгляду справи кошти не повернув ні повністю, ні частково.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи квартира не збудована, будинок не введено в експлуатацію, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За змістом статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Зобовязання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.

Відповідно до положень п.п. 4.1, 4.3, 5.1.1, 8.1 Попереднього договору, орієнтовний строк введення житлового будинку в експлуатацію 31.03.2016 року та відповідач мав укласти основний договір протягом трьох місяців, але не пізніше ІІ-го кварталу 2016 року.

Отже, оскільки основний договір між сторонами не було укладено до 01.07.2016 року, то зобовязання за попереднім договором між сторонами припинились.

Відповідно ст. 570 ЦК України, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом та повертається у тому розмірі у якому вона була надана.

Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобовязання може мати місце лише у випадку наявності зобовязання, яке б мало випливати із договору (основного договору), укладеного сторонами.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що оскільки основний договір купівлі-продажу квартири в установленому законом порядку між сторонами укладено не було, то передані позивачем відповідачу грошові кошти є авансом, який підлягає поверненню позивачу у повному обсязі 400 000 грн.

Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду України від 25.09.2018 року у справі № 6-82цс13 та від 13.02.2016 року у справі № 6-176цс12.

Також оскільки відповідач у визначений попереднім договором строк своїх зобовязань не виконав, будинок не збудовано та не введено в експлуатацію, а тому з відповідача на користь позивача підлягає також стягненню штраф в розмірі 5% від суми одержаних ним коштів згідно п. 6.4 попереднього договору, що становить 20 000 грн.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_1 про сплату 3% річних та інфляційних втрат відповідно до положень ст. 625 ЦК України, то суд також погоджується з такими вимогами.

Стаття 625 ЦК України визначає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох відсотків річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобовязання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать.

Тому суд приходить до висновку, що між сторонами наявне саме грошове зобовязання, воно стало прострочене і у позивача виникло право на застосування положень ч.2 ст. 625 ЦК України.

Аналогічних висновків дійшов ВС у постанові по справах № 366/2044/17 від 12.12.2018 року та № 756/4453/15-ц від 05.12.2018 року.

Тому суд не погоджується з позицією відповідача, що вказане зобовязання не є грошовим та стягує з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 21 328,81 грн. та інфляційні втрати у розмірі 97 566,64 грн. від суми 400 000 грн.

Заперечення ОСОБА_2, що він не отримував коштів за договором та що строк дії попереднього договору купівлі-продажу квартири не закінчився є голослівними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, текстом оспорюваного договору.

Клопотання про залучення до участі у справі третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог та виступають на стороні позивача, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, оскільки вказані особи не є сторонами укладеного між позивачем та відповідачем попереднього договору купівлі-продажу квартири, тобто заявлені позовні вимоги, що є предметом розгляду у вказаній справі, жодним чином не стосуються прав чи інтересів зазначених вище осіб.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати пропорційно задоволених вимог підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 4, 10, 76-82, 141, 258-259, 264-265, 268, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (08340, Київська область, Бориспільський район, с. Гнідин, вул. Механізаторів, 25, РНОКПП НОМЕР_1) до ОСОБА_2 (11761, Житомирська область, Новоград-Волинський район, с. Груд, РНОКПП НОМЕР_2) задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 538 895 (п'ятсот тридцять вісім тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) грн. 45 коп., з яких за Попереднім договором купівлі-продажу квартири № 120 від 23.12.2015 року - 400 000 грн., штраф у розмірі 20 000 грн., 3% річних 21 328,81 грн. та інфляційні втрати 97 566,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 5388,96 грн.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та(або) обовязки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційний розгляд справа.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом 30-ти днів з дня складення повного судового рішення.

Згідно п.15 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Дата складення повного тексту рішення 28.01.2019 року.

Головуюча Т.Г. Заполовська