Справа №491/1149/18
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2019 року Ананьївський районний суд Одеської області в складі: головуючого Желяскова О. О.

за участю секретаря - Кір'як І.О.,

з участю сторін по справі:

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Мельниченко Л.І.

представника третьої особи - Рачкової І.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м.Ананьїв в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою, в якій зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_8 померла її сестра ОСОБА_5, яка проживала в АДРЕСА_1 одиноко, оскільки чоловіка та дітей у неї не було. До недавнього часу позивач вважала, що у покійної сестри спадкового майна не було, однак як з'ясувалось сестра мала право на виділення їй земельної частки (паю) із земель колективної власності колишнього КСП «Гандрабури». Зазначає, що про вказані обставини вона дізналася лише восени 2018 року в результаті її звернення до відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області. А саме з'ясувалось, що ОСОБА_5 була включена до списку членів колишнього КСП «Гандрабури», які мали право на отримання земельної частки (паю). Отримати сертифікат на право на земельну частку (пай) ОСОБА_5 не встигла, оскільки померла ІНФОРМАЦІЯ_8, а видача сертифікатів розпочалась з 22 квітня 1997 року. Тобто, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на земельну частку (пай), розміром 2,50 в умовних кадастрових гектарах, яка перебуває у колективній власності КСП «Гандрабури», на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Заповіту ОСОБА_5 не залишила.

Заявник, як спадкоємиця за законом звернулася до приватного нотаріуса Ананьївського районного нотаріального округу з приводу належного переоформлення спадкового майна, однак їй було відмовлено, в зв'язку з тим, що нею пропущено шестимісячний термін звернення до нотаріальної контори з відповідною заявою, відсутні документи, які в повній мірі можуть підтвердити родинні відносини між позивачем та спадкодавцем, а також відсутні документи, які посвідчують прав спадкодавця на земельну частку (пай), тому рекомендовано звернутись до суду (а.с.10).

Враховуючи викладене, вважає, що нею пропущено шестимісячний строк звернення до нотаріальної контори з поважної причини.

Щодо відсутності документів, які в повній мірі можуть підтвердити родинні відносини між нею та покійною сестрою зазначає, що дійсно відсутні свідоцтва про народження її та сестри. Їх з сестрою прізвище при народженні було «ОСОБА_1». Після укладення позивачем шлюбу, її прізвище змінилося на «ОСОБА_4», а прізвище сестри після укладення шлюбу змінилося на «ОСОБА_5». Також в районному відділі ДРАЦС відсутні актові записи про народження позивача та її сестри. Вказані обставини унеможливили документальне підтвердження факту родинних відносин між нею та її покійною сестрою ОСОБА_5, про що також вказано в листі нотаріуса. Зазначає, що факт родинних відносин підтверджується по господарською книгою Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області за 1944-1946 роки.

Позивач вказує, що за життя ОСОБА_5 працювала рядовим колгоспником в колгоспі «ім.Г.І. Котовського» с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області. При досягненні пенсійного віку та виходу на пенсію, ОСОБА_5 залишилась членом вказаного колгоспу. Згідно рішення загальних зборів колгоспників, колгосп «ім. Г.І. Котовського» с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області був реорганізований в КСП «Гандрабури» АДРЕСА_2, котре було зареєстровано 11 травня 1993 року. Тож, як член КСП «Гандрабури», та як пенсіонер вказаного підприємства ОСОБА_5 була включена до списку членів КСП «Гандрабури» на право розпаювання землі згідно Указу Президента України «Про порядок паювання земель, передану у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року №720/95. Державний акт на право колективної власності на землю видано КСП «Гандрабури» 09.02.1996 року (ОСОБА_5 значиться в списку на право розпаювання землі, як додатку до вказаного державного акту). Видача сертифікатів на право на земельну частку членам КСП «Гандрабури» розпочалась 22 квітня 1997 року, а ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_8, не встигнувши отримати правовстановлюючий документ на те право, яке набула за життя як пенсіонер та член КСП «Гандрабури».

ОСОБА_4 вказує, що являється спадкоємцем за законом, єдина претендує на переоформлення спадкового майна, котре належало ОСОБА_5, всі зазначені обставини справи повністю підтверджуються матеріалами справи, тому звернулася до суду з даним позовом та просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Позивач в судове засідання на розгляд справи не з'явилася.

Представник позивача, діючий на підставі ордеру (а.с.30), в судовому засіданні, під час розгляду справи доводи позовної заяви підтримав в повному обсязі та зазначив, що ОСОБА_5 мала право на земельну частку (пай), як пенсіонер КСП «Гандрабури», оскільки була включена до списку членів КСП «Гандрабури» однак не встигла отримати сертифікат на право на земельну частку (пай), оскільки ІНФОРМАЦІЯ_8 померла. Строк звернення до нотаріальної контори позивачем було пропущено з поважної причини, яка полягає у тому, що вона дізналася про наявність спадкового майна лише у 2018 році. Також зазначає, що факт родинних відносин підтверджується витягом із по господарської книги, хоча по батькові в ній зазначено неповністю. Також факт родинних відносин підтверджується показами свідків та поясненнями сільради, тому просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

Представник Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що погосподарськими книгами підтверджується той факт, що позивач та спадкодавець є сестрами, хоча в погосподарській книзі і не в повному обсязі зазначено по батькові ОСОБА_5 Також, їй, як представнику сільської ради, відомо, що позивач та померла ОСОБА_5 були рідними сестрами, хоча документально вказане підтвердити не може. Не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Представник третьої особи, діюча на підставі довіреності, в судовому засіданні, під час розгляду справи пояснила, що фактично паювання сільськогосподарських земель в Україні розпочалося після прийняття двох указів Президента України про паювання земель, а саме: Указу від 10 листопада 1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та Указу від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Тому при вирішенні питания про те, чи має особа, що звернулася до суду, таке право, суд повинен керуватися нормами саме цих указів. В позовній заяві позивач посилається на пункт 2 Указу про паювання земель, який містить положения про те, що «право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю». Саме цим положенням Указу про паювання земель і були закріплені дві обов'язкові умови, які давали право особі претендувати на отримання земельної частки (паю), а саме: 1) включения до списку членів господарства, що додався до державного акту на право колективної власності на змелю; та 2) приналежність до членів господарства на момент проведения в господарстві паювання земель. Отже право власності на земельну частку (пай) виникає не з часу внесения членів колективного сільськогосподарського підприємства до списків, доданих до державного акта на право колективної власності на землю, перевірки, уточнення і затвердження цих списків, а з моменту передачі державного акта про право колективної власності на землю конкретному колективному сільськогосподарському підприємству, членом якого він є. Сам факт членства у колгоспі та тривалий термін роботи в інших організаціях до створення колективного сільськогосподарського підприємства та отримання державного акта па право колективної власності на землю не є підставою для отримання земельної частки (паю) у новоствореному колективному сільськогосподарському підприємстві. Для вирішення питания стосовно права певної особи на земельну частку (пай), необхідно встановити, чи була ця особа членом колективного сільськогосподарського підприємства на час передання державного акта про право колективної власності на землю. Зазначає, що позивач не довела того факту, що її сестра була членом КСП «Гандрабури» на момент видачі цьому підприємству державного акту на право колективної власності на землю та приналежність сестри до членів КСП «Гандрабури» на момент проведення в господарстві паювання земель. Додатково звертає увагу на архівну довідку КП Ананьївської районної ради Одеської області «Об'єднаний трудовий архів міста і сіл Ананьївського району» від 05 листопада 2018 року за №545, згідно якої «ОСОБА_5» (мовою оригіналу) значиться у документах фонду СВК «Гандрабури» рядовим колгоспником лише за період 1970-1971, 1973-1983 роки (а процес паювання сільськогосподарських земель відбувався в період 1994-1996 роки). Також зазначено, що згідно Акту приймання-передавання документів від 05.05.2010 року № 53 до трудового архіву передані докумети фонду СВК «Гандрабури» села Гандрабури Ананьївського району Одеської області за 1967-2000 роки. Таким чином, зазначена архівна довідка також підтверджує факт відсутності права на одержання ОСОБА_5 права на земельну частку (пай). Отже відповідно і спадкоємці не отримують такого права в порядку спадкування.

Разом з цим зазначає, що на копії списку членів СВК «Гандрабури» Ананьївського району Одеської області (включаючи пенсіонерів) на право паювання землі відповідно Указу Президента України, вбачається напис «Додаток № до державного акту №». Тобто не вбачається, що саме цей список, як список членів КСП «Гандрабури» є додатком до державного акту на право колективної власності на землю серії ОД, виданого КСП «Гандрабури» 09 лютого 1996 року. В свою чергу що комісією з реорганізації складалися два окремих списки осіб: претендентів на отримання земельних часток та претендентів на майнові паї. В послідуючому комісії розглядали претензії, приймали відповідні рішення, відповідно списки перевірялися, уточнювалися та корегувалися. Отже, підтвердження тому, що наданий позивачем список, як список членів КСП, який є додатком до державного акту на право колективної власності на землю сери ОД, виданого КСП «Гандрабури» 09 лютого 1996 року відсутні.

Крім того вказує, що при розгляді справ про спадкування, судам необхідно встановлювати коло спадкоємців, про що наголошує Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, однак на сьогоднішній день позивачем не вирішено питання щодо інших спадкоємців (їх наявність або відсутність). А саме з погосподарської книги Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області за 1944-1946 роки вбачається, що до складу сім'ї, крім позивача входять син - ОСОБА_7, дочка - ОСОБА_8, а також зять та племінник, з чого вбачається, що є інші спадкоємці, які мають право на спадщину, яка залишилася після смерті ОСОБА_5 Також відзначає, що на підтвердження родинних відносин до матеріалів позовної заяви позивачем надані листи-повідомлення Ананьївського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області щодо відсутності по архіву відділу актових записів про народження відносно позивача і спадкодавця, однак така відповідь є некоректною, оскільки актові записи про реєстрацію актів цивільного стану у відділі, зокрема за 1919 та 1927 роки взагалі відсутні, про що повинно зазначатися у відповідях та роз'яснення про необхідність звернення до Державного архіву Одеської області для отримання відповідної інформації. Крім того до заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів, однак заявником не було додано інформацію щодо її звернення до Державного архіву Одеської області або довідку про своє народження та ОСОБА_9, чи довідку про відсутність такої інформації. На підставі викладеного заперечує проти задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі.

При цьому, представником третьої особи, в порядку ст.181 ЦПК України, було надано письмові пояснення щодо позову.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача та представника третьої особи, взявши до уваги неявку позивача, дослідивши матеріали, додані до позовної заяви, допитавши свідків, взявши до уваги письмові пояснення представника третьої особи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити з наступних підстав.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні, під час розгляду справи, пояснила, що добре знає позивачку та її померлу сестру, вони проживали разом, одинокі і без дітей, часто приходили до неї в магазин. Зазначає, що вона народилася у 1952 році та знала їх, як жителька села, при цьому їй відомо, що вони були сестрами із слів мешканців села, письмовими доказами підтвердити не може.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні ,під час розгляду справи пояснив, що зі слів мешканців села йому відомо, що позивач та покійна ОСОБА_5 були рідними сестрами, проживали разом, однак документально підтвердити не може. Більше по суті справи нічого пояснити не може.

У суду не має підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи немає.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом установлено, що згідно копії паспорту позивач - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка та мешканка АДРЕСА_2 (а.с.13).

Згідно довідок №1971 та №1972, виданих 23 жовтня 2018 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, проживала одна за адресою: АДРЕСА_3, по день своєї смерті - ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.14).

З копії повідомлення №1138/65-25, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу актових записів про народження відносно ОСОБА_12 не виявлено (а.с.15).

З копії повідомлення №1135/65-25, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу актових записів про народження відносно ОСОБА_9 не виявлено (а.с.17).

З копії повідомлення №1139/65-24, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу наявний актовий запис про шлюб №18 від 26 лютого 1959 року, складеного виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_13 та ОСОБА_4 (а.с.16).

З копії повідомлення №1136/65-24, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу наявний актовий запис про смерть №64 від 09 липня 1996 року, складеного виконавчим комітетом Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.18).

З копії повідомлення №1134/65-25, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу актових записів про народження дітей відносно ОСОБА_5 не виявлено (а.с.19).

З копії повідомлення №1137/65-25, виданого 23 жовтня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що по архіву відділу наявний актовий запис про шлюб (поновлено) №58 В-11 від 11 серпня 1993 року, складений відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області відносно ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Додатково повідомляють про наявність відмітки у вказаному актовому запис про те, що наречений ОСОБА_14 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 у Великій Вітчизняній війні. Також повідомляють, що актовий запис про смерть ОСОБА_14 по архіву відділу та ДАРЦС громадян виявлено не було (а.с.20).

Відповідно до копії погосподарської книги Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області за 1944 - 1946 роки, до складу сім'ї «ОСОБА_21» (так зазначено мовою оригіналу), входять: дочка - «ОСОБА_15.» (так зазначено мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_3, син - «ОСОБА_17.» (так зазначено мовою оригіналу), ІНФОРМАЦІЯ_6, дочка - «ОСОБА_18.» (так зазначено мовою оригіналу),ІНФОРМАЦІЯ_7, дочка - «ОСОБА_16.» (так зазначено мовою оригіналу), 1927 року народження…(а.с.21).

З повідомлення відділу в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, вбачається, що відповідно до пункту 4 розділу ІІ Порядку нормативної грошової оцінки земель сільськогосподарського призначення нормативна грошова оцінка одиниці площі ріллі по Одеській області становить 31167,66 грн./га (а.с.22-23).

Відповідно до копії державного акта на право колективної власності на землю серії ОД, виданого 09 лютого 1996 року Гандрабурівською сільською радою народних депутатів Ананьївського району Одеської області, на підставі рішення сесії 22-го скликання Гандрабурівської сільської ради народних депутатів від 21 червня 1995 року №5, Колективному сільськогосподарському підприємству «Гандрабури» передано у колективну власність 5088,0 га землі у межах ,згідно планом для виробництва товарної сільськогосподарської продукції (а.с.24), до якого додано список членів КСП «Гандрабури» Ананьївського району, Одеської області (включно з пенсіонерами) на право паювання землі згідно «Указу Президента України», в якому значиться ім'я «ОСОБА_5» (так вказано мовою оригіналу) (а.с.25-27).

З копії архівної довідки №545, виданої 05 листопада 2018 року КП «Об'єднаний трудовий архів міста і сіл Ананьївького району» Ананьївської районної ради Одеської області, вбачається, що «ОСОБА_19 (так у документі російською мовою) значиться рядовим колгоспником за період 1970-1971, 1973-1983 роки; «ОСОБА_8» (так у документі російською мовою) значиться рядовим колгоспником за період 1970-1971, 1973,1987 роки; За період 1967-1969 роки інформація про ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в документах фонду Сільськогосподарський виробничий кооператив «Гандрабури» АДРЕСА_2 відсутня (а.с.28).

З копії архівної довідки №437, виданої 22 серпня 2018 року КП «Об'єднаний трудовий архів міста і сіл Ананьївького району» Ананьївської районної ради Одеської області, вбачається, що історична довідка сільськогосподарського виробничого кооперативу «Гандрабури» с.Гандрабури, Ананьївського району. Одеської області свідчить, що колгосп імені Григорія Івановича Котовського с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області був створений в 1958 році. Згідно рішення загальних зборів колгоспників (протокол №3 від 26 листопада 1992 року) колгосп імені Г.І. Котовського с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області реорганізований в Колективне сільськогосподарське підприємство «Гандрабури» с.Гандрабури Ананьївського району Одеської області та зареєстроване 11 травня 1993 року розпорядженням №96 представника Президента України в Ананьївському районі. 07 березня 2000 року КСП «Гандрабури» с.Гандрабури, Ананьївськкого району, Одеської області реорганізоване в Сільськогосподарський виробничий кооператив «Гандрабури» рішенням загальних зборів засновників від 01 березня 2000 року. 28 серпня 2008 року, згідно винесеної ухвали Господарського суду в Одеській області від 15 серпня 2008 року №17-2-32-7/02-11135, СВК «Гандрабури» знятий з державної реєстрації (а.с.29).

Встановлено, що відсутні будь-які відомості щодо залишення заповіту ОСОБА_5 на своє майно, про що свідчить копія Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), №53916968, виданої 02 листопада 2018 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (а.с.12).

Також з'ясовано, що відсутні будь-які відомості щодо заведення спадкової справи на майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, про що свідчить копія витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), №53916920, виданого 02 листопада 2018 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (а.с.11).

Суд вважає, що позивачем не доведено наявність порушення її права, яке б підлягало судовому захисту, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтями 263, 264 ЦПК України, передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд зазначає, що при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 01 січня 2004 року, не допускається застосування норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають лише норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР 1963 року.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця.

Згідно з положеннями ст.527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живі на момент смерті спадкодавця.

За правилами ст.ст. 529-530 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти, подружжя та батьки померлого. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

На час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Статтею 549 ЦК УРСР (1963 р.) передбачалося, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини він фактично вступив управління або володіння спадковим майном чи подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Статтею 561 ЦК 1963 року було передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N18/5 (далі по тексту - Інструкція), яка діяла на час відкриття спадщини, передбачала, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього (пункт 113 Інструкції).

Згідно зі ст.561 ЦК УРСР та п.112 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

Крім того, згідно роз'яснень ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р., № 24-753/0/4-13, "судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови".Період пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини становить з ІНФОРМАЦІЯ_8 до 02 листопада 2018 року, тобто 22 роки.

Позивач на обгрунтування поважності причин пропуску цього строку послалась на свою юридичну необізнаність та на ту обставину, що їй взагалі не було відомо про наявність спадкового майна у померлої ОСОБА_5

Вказані причини не можуть вважатись істотними, об'єктивними та непереборними труднощами для позивача, оскільки жодних звернень до відповідних органів з питань встановлення належності будь-якого спадкового майна ОСОБА_5 за 22 роки позивач не здійснила.

Враховуючи зазначені положення суд зазначає, що позивачами не надано доказів фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном, тобто вчинення ним будь-яких дій, що свідчили б про наявність фактичного волевиявлення, спрямованого на володіння, управління користування та розпорядження спадковим майном, доказів щодо неможливості своєчасної подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, у зв'язку з чим ОСОБА_4 спадщину після смерті сестри ОСОБА_5 у встановлений законом строк не прийняла ні шляхом подачі заяви до державної нотаріальної контори, ні шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном.

Відсутність у представника відповідача заперечень проти задоволення позову жодним чином не спростовує вказаних висновків суду.

Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За встановлених обставин, враховуючи, що відповідно до вимог ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, тому взявши до уваги вищезазначені обставини, підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 про визначення їй додаткового строку для прийняття спадщини - відсутні, у зв'язку з їх необґрунтованістю.

Відповідно до ст.293 ЦПК України - окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: 5) встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п.27 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Ч.2 ст.90 ЦПК України передбачає, що якщо показання свідка ґрунтуються на повідомленнях інших осіб, то ці особи повинні бути також допитані. За відсутності можливості допитати особу, яка надала первинне повідомлення, показання з чужих слів не може бути допустимим доказом факту чи обставин, на доведення яких вони надані, якщо показання не підтверджується іншими доказами, визнаними допустимими згідно з правилами цього Кодексу.

Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів в підтвердження родинних відносин між заявником - ОСОБА_4 та ОСОБА_20 заявником надано витяг з погосподарської книги Гандрабурівської сільської ради за 1944-1946 роки, з якої вбачається, що разом з «ОСОБА_1 Домника Давидівна» (так вказано в оригіналі документу), проживали: дочка - «ОСОБА_15.» (так вказано в оригіналі документу), ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка «ОСОБА_12.» (так вказано в оригіналі документу), 1927 року народження…, а саме не в повному обсязі зазначено дані осіб (некоректно вказано по батькові осіб та не повністю зазначено дати їх народження). Як зазначено позивачем та встановлено в судовому засіданні копії свідоцтв про народження позивача та померлої ОСОБА_5 не збереглись у Ананьївському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Враховуючи рік народження спадкодавця та позивача, то відомості про їх народження можуть міститися у поновлених актових записах або в державному архіві Одеської області, однак в матеріалах справи відсутні будь-які докази звернення позивача або представника позивача щодо встановлення наявності або відсутності актових записів про народження вказаних осіб. Свідки по справі, в судовому засіданні також пояснили, що лише бачили, як заявник та ОСОБА_5 проживали в одному будинку, при цьому всім було відомо, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були рідними сестрами.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом та наведені вище обставини, які не були підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що вимоги заяви ОСОБА_4 є не обґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню, оскільки вказані заявником обставини судом не встановлено, а показання свідків, які не проживали разом з заявником, не є родичами та які ґрунтуються на припущеннях мешканців села, не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.

Крім того, під час судового розгляду справи позивачем не було надано відомості щодо кола спадкоємців (наявність або відсутність спадкоємців), які мають право на спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_5 та яких під час розгляду справи необхідно було б залучити до участі у справі, щоб не порушити їх право на частку у спадщині.

Разом з цим, судом в підготовчому засідання та в послідуючих судових засіданнях неодноразово роз'яснювались вимоги ст.ст.76, 81 ЦПК України та наголошувалось про те, що позивачем та представником позивача не надано будь-яких належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт родинних відносин між позивачем та спадкодавцем, а саме не використано всі можливості отримання належних та допустимих доказів.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦПК України, судове рішення має ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позивачем та представником позивача не надано належних та допустимих доказів щодо встановлення факту родинних відносин між позивачем ОСОБА_4 та померлою ОСОБА_5, та враховуючи, що остання позовна вимога про визнання права власності в порядку спадкування за законом є похідною від вимоги про встановлення факту родинних відносин, а тому позивачу слід відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 19, 76, 81, 133, 141, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного суду Одеської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

У відповідності до п.п. 15.5 п. 1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, тобто в даному випадку через Ананьївський районний суд Одеської області.

Повний текст рішення складено 04 лютого 2019 року.

Суддя: О. О. Желясков

Рішення набуло законної сили "___"_________________________ року