Справа №461/1517/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2019 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова

в складі

головуючого судді Радченка В.Є.

з участю

секретаря судових засідань Сидорак М.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи , яка не заявляє

самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справі за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ференца Листа, 1, , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Львівська міська рада (79008, площа Ринок, 1, м.Львів, ) про визнання наймачем житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Львівська міська рада, в якій просить визнати ОСОБА_1 наймачем квартири АДРЕСА_2 .

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач з 2015 року правомірно вселився у спірну квартиру, як член сім`ї квартиронаймача ОСОБА_5 , який помер в 2017 р. З цього часу, позивач проживає та утримує спірну квартиру в належному санітарному стані, здійснює поточні ремонти, сплачує квартплату та комунальні послуги, тобто користується правами та виконує обов`язки, які передбачені договором найму житлового приміщення, тому, на думку позивача, має право вимагати визнання його наймачем спірної квартири замість попереднього наймача, який помер.

Ухвалою суду від 07.03.2019 р. у справі відкрито спрощене провадження та призначено до судового розгляду. /а.с.32-33/.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали надали пояснення аналогічні викладеним у позові. Просили суд позовні вимоги задоволити повністю.

Представник відповідача ГРА ЛМР Ковалишин Н.О. у судовому засідання 30.10.2019 р. позовні вимоги заперечила. Зазначила, що позивач не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 та не проживав у ній однією сім`єю із померлим наймачем, тому правових підстав для укладення договору найму, на думку представника відповідача, немає. Просила суд відмовити у задоволенні позову

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_4 , позовні вимоги заперечила з підстав викладених у відзиві на позову заяву. /а.с.84-86/. Крім цього, зазначила, що у позивача відсутні докази спільного постійного проживання з покійним сином ОСОБА_5 , спірна квартира не була основним місцем проживання позивача, відсутні докази ведення спільного господарства, покупки речей домашнього вжитку, виклику лікаря, відсутні листи чи будь - яка кореспонденція. Позивач забезпечений житлом. Просила суд відмовити у задоволенні позову.

У судовому засіданні 04.06.2019 р. допитано свідка ОСОБА_7 , який пояснив, що знав з дитячих років сина позивача. З 2014 р. ОСОБА_1 приходив у квартиру АДРЕСА_2 . Часто бачив позивача, як він пізно ввечері приходив і рано йшов.

У судовому засіданні 04.06.2019 р. допитано свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що з 2013 р. знав сина позивача. З 2015 р. свідок часто зустрічав позивача в під`їзді будинку. Крім цього, свідок вказав, що він підписував акти від 05.10.2017 р. та від листопада 2017 р.

Заслухавши пояснення позивача ОСОБА_1 , його представника ОСОБА_2 , представника відповідача ГРА ЛМР Ковалишин Н.О. , представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_4 , допитавши свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного висновку.

Суд встановив, що згідно Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів №162 від 17.04.1990 р. ОСОБА_1 надано згоду на обмін квартири, вирішено оформити і видати ОСОБА_5 ордер на квартиру АДРЕСА_3 . /а.с.6/

На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_5 видано ордер на жиле приміщення ГО №005643, що стверджується корінцем ордера ./а.с.7/.

Як вбачається із довідки про склад сім`ї і прописки виданої ЛКП «Цитадель - центр» №4368 від 11.09.2017 р., у квартирі АДРЕСА_4 , зареєстрована 1 особа: ОСОБА_5 . Стан квартири - державна. /а.с.8/.

Після смерті основного квартиронаймача ОСОБА_5 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 ./а.с.10/, позивач звернувся до ГРА ЛМР із листом, в якому просив визнати його квартиронаймачем квартири АДРЕСА_2 , як члена сім`ї його померлого сина - ОСОБА_5 .

Згідно відповіді в.о. голови ГРА ЛМР Гавчак Р. №31-810 від 20.02.2019 р. ОСОБА_5 з 22.05.1990 р. по день смерті, ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , як основний квартиронаймач зазначеної квартири, ОСОБА_1 не був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 . Тому немає правових підстав для укладення з ним договору найму на вказану квартиру. /а.с.14/.

Покликання позивача про те, що з 2015 року правомірно вселився у спірну квартиру, як член сім`ї квартиронаймача ОСОБА_5 , який помер в 2017 р., з цього часу, проживає та утримує спірну квартиру в належному санітарному стані, здійснює поточні ремонти, сплачує квартплату та комунальні послуги, що стверджується копіями квитанцій, тобто користується правами та виконує обов`язки, які передбачені договором найму житлового приміщення, судом до уваги не приймається, з огляду на наступне.

Як вбачається із актів ЛКП «Цитадель-центр» від 05.10.2017 р. та від 17.10.2017 р. складених комісією в складі працівників ЛКП, зі слів сусідів, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстрований, періодично проживав із сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_5 , з 2015 р. /а.с.11-13/.

Факт періодичного проживання ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 також підтвердили допитані у судовому засіданні свідки.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки з місця проживання про склад сімї і прописки виданої ЛКП «Цитадель - центр» №2209 від 27.06.2019 р. ОСОБА_1 зареєстрований в квартирі АДРЕСА_6 , яка складається з двох кімнат житловою площею 27,90 кв.м. з кухнею та комунальними вигодами, загальна площа 49,60 кв.м. Квартира перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_9 , свідоцтво про право власності від 09.09.2002 року №Г-25269)./а.с.87/.

З наведеного випливає, що спірна квартира не була основним місцем проживання позивача, тому ОСОБА_1 періодично навідувався в квартиру АДРЕСА_2 , де проживав його син ОСОБА_5 .

У судовому засіданні встановлено, що квартира АДРЕСА_2 знаходиться у власності територіальної громади м. Львова.

Крім цього, встановлено, що на квартирному обліку в Львівській міській раді позивач не перебуває серед громадян, які потребують покращення житлових умов. Оскільки, позивач забезпечений житлом.

Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

За положеннями ч.1, 2 ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Згідно ст.ст.64, 65 Житлового Кодексу Української PCP наймач вправі за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство та житлове приміщення є їхнім постійним місцем проживання.

В п. 13 листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначено, що оскільки за змістом ст.ст. 64, 65 ЖК України наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала постійного місця проживання.

У відповідності із п. 14 вказаного листа за змістом ст. 65 ЖК України за особою, яка проживає у наймача житлового приміщення як член його сім`ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею житловому приміщенні.

Відповідно до п.2 ст.818 ЦК України тимчасові мешканці не мають самостійного права користування житлом.

Відповідно до ч.1 ст.99 ЖК УРСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

У судовому засіданні встановлено, що за час тимчасового перебування у квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_1 , його син - ОСОБА_5 жодного разу не звертався в державні органи з заявою про реєстрацію батька в спірній квартирі, ніколи не просив змінити договір найму.

Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

Відповідно до роз`яснень, які надані у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у випадках, коли спадкоємці постійно проживали разом зі спадкодавцем, проте зареєстровані за іншою адресою, судам слід враховувати, що місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Досягнута домовленість між наймачем, членами його сім`ї та наймодавцем з приводу зміни договору найму житлового приміщення сама по собі правових наслідків не має, доки вона не знайде свого офіційного закріплення у рішенні відповідного органу, до компетенції якого належить вирішення таких питань. Та тільки після рішення відповідного органу зміни до договору найму житлового приміщення набирають юридичної сили.

Відповідно до вимог ч.1, 2 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку.

Отже, за змістом вказаної норми закону, будь-який член сім`ї наймача, що має повну цивільну дієздатність, має право вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення. Виходячи з принципу рівності прав та обов`язків наймача та членів його сім`ї (ст.64 ЖК), члени сім`ї заміщують наймача в договірних правовідносинах найму. Тому право вимагати зміни договору в цих випадках має будь-хто з членів сім`ї наймача, які залишились проживати у приміщенні. А судовому розгляду, зокрема, підлягають спори у випадку, якщо наймодавець або орган, який вирішує питання щодо внесення змін в договір найму, не визнає в якості члена сім`ї наймача особу, яка поставила питання про визнання її наймачем за договором, а також у випадку відмови інших членів сім`ї у згоді на зміну договору.

Згідно п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 (зі змінами, внесеними постановами від 10 березня 1989 року № 2, від 25.12.1992 року № 13 та від 25.05.1998 року № 15), вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до п.4 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 29.01.2010 року за № 109/17404, передача займаних квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах здійснюється в приватну (спільну сумісну, спільну часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цих квартирах (будинках), жилих приміщеннях у гуртожитку, кімнатах у комунальній квартирі, у тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, обов`язковим визначенням уповноваженого власника.

Згідно статті 64 ЖК, особа, яка вселилася як член сім`ї наймача квартири, що належить до державного і громадського житлового фонду, не набуває право користування цією квартирою, якщо при цьому вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням.

Таким чином, враховуючи вищенаведене та те, що в процесі розгляду справи, судом встановлено, що у позивача відсутні докази спільного постійного проживання з сином ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , спірна квартира не була основним місцем проживання позивача, не надано доказів, що позивач займався утриманням спірної квартири, а також, судом враховано те, що позивач забезпечений житлом. Тому, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч.1, п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

Керуючись ст.ст.141, 258, 259, 263 -265, 315-319, 351-355 ЦПК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 61, 64, 65, 99, 106 ЖК, суд -

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ІПН НОМЕР_1 ) до Галицької районної адміністрації Львівської міської ради (79000, м. Львів, вул. Ференца Листа, 1, , третя особа , яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Львівська міська рада ( 79008, площа Ринок, 1, м.Львів, ) про визнання наймачем житлового приміщення.

Судові витрати залишити за позивачем.

Повний текст судового рішення складений 16 грудня 2019 р.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова. Апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Радченко В.Є.