Номер провадження: 22-ц/813/8200/19
Номер справи місцевого суду: 492/1594/18
Головуючий у першій інстанції Варгаракі С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А.П.

розглянувши у порядку письмового провадження в залі суду в м.Одеса апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кочурова Андрія Олександровича на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року представник ОСОБА_1 адвокат Кочуров А.О. звернувся до Арцизького районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , за участю третьої особи: Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнення моральної шкоди, обґрунтовуючи це тим, що у березні 2018 року ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «ГАЗ 33021», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул..Соборній в м.Арциз Одеської області, не врахував дорожню обстанову, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, допустив наїзд на припаркований автомобіль марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 виданого центром 5145 26 листопада 2015 року. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав механічних пошкоджень. Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 10 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. Відповідальність відповідача на момент вчинення ним ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія». 20 березня 2018 року позивачем була подана заява до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про страхове відшкодування та 18 червня 2018 року останнім на його рахунок було перераховано 4004 гривень в якості страхового відшкодування згідно страхового акту № ОЦ/029/010/18/0075 від 18.06.2018 року. Проте, як зазначає позивач, сплачена страховиком сума не відповідає дійсній вартості відновлення пошкодженого автомобіля. Відповідно рахунку ТОВ «Н Моторс Юг» від 22 серпня 2018 року вартість робіт з відновлення пошкодженого автомобіля та вартість запчастин складає 37 312, 20 грн. Саме цю суму позивач вважає належною для виплати в якості страхового відшкодування. Крім матеріальних збитків, позивачу завдано і моральну шкоду, яку він оцінює в 10 000 грн. та яка полягає в душевних переживаннях, нервовому стресі та витрачанні додаткового часу, зусиль для урегулювання питань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди, завданої внаслідок ДТП. З урахуванням наведеного та сплачених страховою компанією відповідача лише 4004 гривень у якості страхового відшкодування, позивач просить стягнути безпосередньо з ОСОБА_2 на свою користь різницю між реальною сумою відновлювального ремонту технічних пошкоджень автомобіля та сумою, що сплатила страхова компанія, а також моральну шкоду.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Кочуров Андрій Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги позивача у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1)неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;4) порушення норм процессуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи та у випадках встановлених ч. 3 цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у разі настання страхового випадку, шкоду, заподіяну внаслідок ДТП, відшкодовує страховик, у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Оскільки розмір відновлювального ремонту не перевищує ліміт відповідальності страховика, а страховик не відмовляв у здійсненні страхового відшкодування, підстав для задоволенню позову не має.

Такий висновок колегія суддів вважає правильним, проте не погоджується в частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди, з наведених нижче підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 березня 2018 року ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «ГАЗ 33021», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 по вул..Соборній в м.Арциз Одеської області, не врахував дорожню обстанову, не дотримався безпечної дистанції та інтервалу, допустив наїзд на припаркований автомобіль марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 , внаслідок чого вказані транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником транспортного засобу марки «Nissan», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а. с. 8).

Власником транспортного засобу марки «ГАЗ 33021», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 (а. с. 12-13).

Постановою Арцизького районного суду Одеської області від 10 травня 2018 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн. В судовому засіданні ОСОБА_2 визнав свою провину у вчиненні адміністративного правопорушення та щиро розкаявся (а.с.11).

Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_3 як власника наземного транспортного засобу була застрахована у ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», що підтверджується полісом № АМ 3020838 від 14.03.2018 року.

Згідно даного полісу страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 100 000 грн.(а.с.14).

20.03.2018 р. ОСОБА_1 звернувся до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» із заявою про страхове відшкодування (а.с. 15).

20.03.2018 р. представником страховика ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» складено акт огляду транспортного засобу (а.с. 16) та відповідно до платіжного доручення № 289 від 18 червня 2018 року останнім перераховано на рахунок позивача суму страхового відшкодування у розмірі 4004,00 грн. (а.с. 16, 17).

Позивач, вважаючи, що перерахована страховиком сума для ремонту автомобіля є замалою, звернувся за висновком вартості ремонту автомобіля до ТОВ «Н МОТОРС ЮГ» та відповідно до рахунку № НМЗНа-28505 від 22.08.2018 р. виданого ТОВ «Н МОТОРС ЮГ», вартість робіт з відновлення автомобіля позивача та вартість запчастин складає 37312,20 грн. (а.с. 18).

У зв`язку з тим, що страховик не обґрунтував нараховану позивачу суму страхового відшкодування у розмірі 4004 грн. та інших виплат не здійснює, ОСОБА_4 звернувся з цим позовом безпосередньо до завдавача шкоди - ОСОБА_2 , вважаючи, що потерпілий на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права шляхом пред`явлення вимоги до винної особи або до страховика.

Проте, така думка позивача є помилковою та колегія суддів звертає увагу на наступне.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування», ЦК України та іншими законодавчими актами.

Відповідно ст.35 вказаного Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно ст.36 Закону Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний:

- у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

- у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Відповідно до ст..37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку; вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного злочину, що призвів до страхового випадку (події, передбаченої статтею 41 цього Закону); невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Рішення страховика про відмову у здійсненні страхової виплати повідомляється страхувальнику у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

В даній справі, страховик сплатив потерпілому матеріальну шкоду, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується самим потерпілим/позивачем по справі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) зроблено висновок, що «відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 Закону), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика.

Отже, обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди, що перевищує ліміт відповідальності страховика, і сумою виплаченого страхового відшкодування.

ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», як страховик відповідальності винної у ДТП особи, на підставі пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, а різницю між реальними збитками і виплатою у межах ліміту відповідальності страховика на підставі статті 1194 ЦК України відшкодовує особа, яка завдала збитків.

Враховуючи той факт, що страховик виплатив потерпілому (позивачеві) матеріальну шкоду, та останній погодився з розміром страхового відшкодування, визначеним страховою компанією відповідача, що підтверджується фактом отримання ним грошових коштів у визначеній страховиком сумі та відсутністю належних і допустимих доказів незгоди з такою сумою, а чинне законодавство передбачає право потерпілого на звернення до винної у ДТП особи у разі, коли розмір завданої майнової шкоди перевищує ліміт відповідальності страхової компанії, висновок суду першої інстанції про відмову позивачу у задоволенні позову про стягнення матеріальної шкоди завданої ДТП із завдавача шкоди є обґрунтованим.

За таких обставинах погодження потерпілого з розміром страхового відшкодування та свідоме припущення про реальну ймовірність додаткових витрат, пов`язаних з відновленням пошкодженого в ДТП автомобіля, які однак не перевищують ліміту відповідальності страховика, унеможливлює покладення таких додаткових витрат на завдавача шкоди, цивільна відповідальність якого на час ДТП була належним чином застрахована згідно з Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

У відповідності до ст. 36.7 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» рішення страховика (МТСБУ) про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) може бути оскаржено страхувальником чи особою, яка має право на відшкодування, у судовому порядку.

Позивачем у позові не наведено та відповідних доказів про звернення з претензією або вимогою в судовому порядку до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» щодо не згоди з рішенням про виплату страхового відшкодування у розмірі 4004 грн. не надано.

При таких обставинах, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в частині вимог про стягнення матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги в цій частині правильності висновку суду першої інстанції не спростовують і зведені до переоцінки доказів, яким районним судом надано належну і правильну оцінку. При цьому посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду України у справах № 6-725цс16 від 14.098.2016 року; № 6-954цс16 від 26.10.2016 року; № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, не можуть бути взятими до уваги, є неспроможним оскільки у відповідності до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно доп. 37 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи наведене немає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду про відмову позивачеві у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди.

Так, право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Під час визначення розміру відшкодування суд обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Під час розгляду справи суд визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для неї та чи взагалі можна обставини, на які посилається потерпілий, вважати моральною шкодою.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВС України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

ВСУ у постанові також визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають: 1) наявність моральної шкоди; 2) протиправність діяння її заподіювача; 3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача; 4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У справі, яка переглядається, вбачається, що внаслідок ДТП позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у моральних стражданнях у зв`язку із пошкодженням належного йому майна і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідач постановою Арцизького районного суду Одеської області від 10 травня 2018 року визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст..124 КУпАП, свою вину в судовому засіданні ОСОБА_2 визнав та щиро розкаявся.

Проте відмовляючи у задовленні вимог про стягнення морпальної шкоди суд першої інстанції зазначеного не врахував і свій висновок не аргументував, внаслідок чого рішення суду в цій частині не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в частині вимог про стягнення моральної шкоди.

Ухвалюючи власне судове рішення апеляційний суд з урахуванням засад розумності та справедливості, доходить висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у розмірі 1500 грн. В іншій частині вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно ч.2 п.3 ст.141 ЦПК України у разі часткового задоволення позову судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У зв`язку з тим, що даним рішення вимоги позивача задоволено частково, а саме у розмірі 1500 грн. від заявлених вимог про стягнення моральної шкоди, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 54 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Кочурова Андрія Олександровича - задовольнити частково.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 22 серпня 2019 року в частині відмови у стягненні моральної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1500 грн.

В решті вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

В іншій частині вимог рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст судового рішення складено: 04.12.2019 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: С.О. Погорєлова

А.П. Заїкін