РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Левчук Д.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Філоник Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

07 жовтня 2019 року представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позову вказує, що як встановлено рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2018 року по справі №569/2365/18 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення заробітної плати, ОСОБА_2 працював на ПрАТ «Рівнеазот» в період з 23.11.2016 року по 22.09.2017 року. Наказом №2591-ВК від 19.09.2017 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України. При звільненні з роботи йому не були виплачена заробітна плата за лютий - червень 2017 року в сумі 11 761,78 грн., що підтверджується довідкою Управління Держпраці у Рівненській області №17-04/685 від 07.02.2018 року. У зв`язку із такими обставинами, судом було частково задоволено позов та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 761 грн. 78 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2017 року по 16.02.2018 року включно в розмірі 16 302 грн. 41 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. Зазначає, що згідно платіжного доручення №5091, лише 27.05.2019 року під час виконавчого провадження було здійснено перерахунок заробітної плати для позивача згідно рішення суду від 14.03.2018 року, що підтверджується листом ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» №01-02/2710 від 13.09.2019 року. Таким чином, вказує, що ОСОБА_2 має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17.02.2018 року по 27.05.2019 року в розмірі 50 682,74 грн.

В судовому засіданні представник позивача вказав, що позовні вимоги підтримує повністю та просить суд їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Додатково вказав, що строк звернення до суду не пропущено, оскільки позивач знаходиться за кордоном на постійному місці проживання, то йому не відомо раніше про те, що кошти йому були перераховані. Про перерахунок коштів дізнався з відповіді на адвокатський запит від 13 вересня 2019 року.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та підтримав поданий відзив на позовну заяву. Просив суд в задоволенні позову відмовити. Суду пояснив, що позивач державному виконавцю подав заяву проте, щоб заборгованість по заробітній платі перерахували на "Банк КЛІРІНГОВИЙ ДІМ", що і було зроблено.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14.03.2018 року по справі №569/2365/18 за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Рівнеазот» про стягнення заробітної плати, яке набрало законної сили 20.06.2018 року, ОСОБА_2 працював на ПрАТ «Рівнеазот» в період з 23.11.2016 року по 22.09.2017 року.

Наказом №2591-ВК від 19.09.2017 року був звільнений з роботи за статтею 38 КЗпП України.

Судом було частково задоволено позов та стягнуто з Приватного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 11 761 грн. 78 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів та середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, за період з 23.09.2017 року по 16.02.2018 року включно в розмірі 16 302 грн. 41 коп. без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.

Згідно платіжного доручення №5091, лише 27.05.2019 року під час виконавчого провадження було здійснено перерахунок заробітної плати для позивача згідно рішення суду від 14.03.2018 року, що підтверджується листом ПАТ «Банк «Кліринговий Дім» №01-02/2710 від 13.09.2019 року.

За змістом ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, встановлені ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. №100 ( Порядок) середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Згідно п. 8 Порядку середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, відповідач за умови вчасного звернення позивача до суду мав би сплатити на користь позивача суму середнього заробітку за весь час затримки до фактичної виплати належних сум, визначену без утримання податків й інших обов`язкових платежів, в розмірі 50682,74 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Правова природа строку звернення до суду дозволяє констатувати, що запровадження строку, у межах якого особа може звернутися до суду з позовом, обумовлена передусім необхідністю дотримання принципу правової визначеності, що є невід`ємною складовою верховенства права.

Забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а від судів вимагається дотримуватися встановлених законом правил при прийнятті процесуальних рішень.

Згідно рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012року у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку із статтями 117, 237-1 КЗпП України за статтею 47 КЗпП України в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозв`язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався

У рішенні від 15.10.2013року №8-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Для звернення працівника до суду із заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Вищевказана позиція узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08 листопада 2017 року по справі № 6-1626цс17, а також із постановою Верховного Суду від 23 січня 2018 року по справі № 373/908/16-ц. Крім того, аналогічного висновку дійшов Конституційний Суд України в рішенні № 4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року.

В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 вказано, що встановлені статтями 228, 233 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов`язки сторін.

На думку суду, вищевказана позиція Пленуму Верховного Суду України є обґрунтованою, адже встановлені статтею 233 КЗпП строки, є строками звернення до суду, а не строками позовної давності, у зв`язку із чим такі строки звернення до суду мають перевірятися та застосовуватися судом з власної ініціативи.

Під час обговорення з представником позивача причин пропуску строку звернення до суду, судом було встановлено, що повний розрахунок з позивачем було проведено лише 27.05.2019 року, адже саме в цей день відповідна сума грошових коштів була зарахована на особистий рахунок позивача.

Як убачається з матеріалів справи Нарольському Максиму 13.04.2018 року оформлено виїзд на постійне місце проживання до США. (а.с.40,41).

Одже, якщо позивач виїхав на постійне місце проживання до США в квітні 2018 року, то представник позивача враховуючи його довіреність міг раніше дізнатись про перерахунок коштів позивачу.

За таких обставин, виходячи з вимог справедливості та розумності судового розгляду, враховуючи те, що до суду із цим позовом представник позивач звернувся лише 07.10.2019 року, суд вважає за необхідне визнати причини пропуску тримісячного строку звернення до суду не поважною.

Таким чином, судом встановлено, що представник позивача звернувся до суду із позовом з пропуском встановленого тримісячного строку, у зв`язку з чим позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 12, 258, 259, 264, 265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Рівнеазот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот», місце знаходження: 33017, м.Рівне 17, код. .

Повний текст рішення виготовлено 16 грудня 2019 року.

Суддя С.П. Харечко