Справа № 185/975/19
Провадження № 2/185/1881/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 липня 2019 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондаренко В.М.,

за участю секретаря: Данильченко Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

відповідача: ОСОБА_2 ,

представника відповідача: ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Павлограді у порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2019 року до суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 про захист права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, в якій просив визнати висловлювання відповідача щодо позивача, які були висловлені ним публічно на власній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1), а саме, (мовою оригіналу):

" - правда ли, что ты проводил некоторые торговые операции с «излишками» запчастей и ГСМ?

- правда ли, что твоя супруга работала на АЗС и познакомились вы благодаря совместным, взаимовыгодным операциям с «излишками» ГСМ?

- правда ли, что ты подкаблучник и учиться тебя заставила супруга?

-правда ли, что все твои попытки уйти из семьи к более молодой (ведь твоя супруга старше тебя) заканчиваются ультиматумом супруги: «либо ты в семье, либо ты в тюрьме»?»

«Это структура враг характерников! Соответственно ОСОБА_3 наш враг»;

«ОСОБА_3 и ему подобные увольняют Шахтёров за законное требование достойной зарплаты»;

«Их смерти не для того чтобы мартовицкий ОСОБА_3 далбились в ж***! Смерть всем кто долбится в ж***!»

«ОСОБА_3, юноша который расстрелял ОСОБА_5»

«Каждый кто поделится этой публикацией, попадёт в рай!»

«Дебилизм то что на пятый год войны Они живы!»

«ОСОБА_3 И другая нечисть которая работает в связке с ними»

«Мы обязаны их уничтожить, всех до единого!»

«Все Кто будет выступать за этих тварей! Мой личный враг! И кто буде тих защищать, погибнет вместе с ними» -

образливими та такими, що принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 .

Зобов`язати відповідача видалити зі своєї сторінки у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1) дописи та коментарі до них, які містять вирази (мовою оригіналу):

«- правда ли, что ты проводил некоторые торговые операции с «излишками» запчастей и ГСМ?

- правда ли, что твоя супруга работала на АЗС и познакомились вы благодаря совместным, взаимовыгодным операциям с «излишками» ГСМ?

- правда ли, что ты подкаблучник и учиться тебя заставила супруга?

- правда ли, что все твои попытки уйти из семьи к более молодой (ведь твоя супруга старше тебя) заканчиваются ультиматумом супруги: «либо ты в семье, либо ты в тюрьме»?»

«Это структура враг характерников! Соответственно ОСОБА_3 наш враг»;

«ОСОБА_3 и ему подобные увольняют Шахтёров за законное требование достойной зарплаты»;

«Их смерти не для того чтобы мартовицкий ОСОБА_3 далбились в ж***! Смерть всем кто долбится в ж***!»

«ОСОБА_3, юноша который расстрелял ОСОБА_5»

«Каждый кто поделится этой публикацией, попадёт в рай!»

«Дебилизм то что на пятый год войны Они живы!»

«ОСОБА_3 И другая нечисть которая работает в связке с ними»

«Мы обязаны их уничтожить, всех до единого!»

«Все Кто будет выступать за этих тварей! Мой личный враг! И кто буде тих защищать, погибнет вместе с ними».

Зобов`язати відповідача упродовж 10 днів з моменту набрання рішенням суду законної сили оприлюднити на власній сторінці у соціальній мережі - Facebook (ІНФОРМАЦІЯ_1) резолютивну частину цього рішення.

Зобов`язати відповідача утриматися від подальшого розповсюдження недостовірної інформації відносно ОСОБА_3 , а також висловлювань образливого характеру відносно нього та членів його сім`ї.

Стягнути з відповідача на користь позивача 100 000,00 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі.

В обґрунтування позовної заяви позивач послався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач на власній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1) опублікував допис щодо позивача, де виклав свої роздуми щодо діяльності позивача та його приватного життя. Даний допис викладений відповідачем в описовій формі із застосуванням своїх оціночних суджень. Проте, в даному дописі містяться деякі питання, які начебто у такий спосіб відповідач вирішив задати позивачу. Із повного аналізу всього допису, а також враховуючи попередню поведінку відповідача відносно позивача, можна стверджувати, що хоча зазначені у дописі словосполучення і речення викладені нібито у запитуваній формі, однак дані запитання сприймаються, як стверджувальна інформація, яка принижує честь та ділову репутацію позивача, зокрема (мовою оригіналу, із збереженням орфографії автора):

«- правда ли, что ты проводил некоторые торговые операции с «излишками» запчастей и ГСМ?

- правда ли, что твоя супруга работала на АЗС и познакомились вы благодаря совместным, взаимовыгодным операциям с «излишками» ГСМ?

- правда ли, что ты подкаблучник и учиться тебя заставила супруга?

- правда ли, что все твои попытки уйти из семьи к более молодой (ведь твоя супруга старше тебя) заканчиваются ультиматумом супруги: «либо ты в семье, либо ты в тюрьме»?»

Вважає, що запитання, які викладені у стверджувальній формі, направлені не на встановлення істини, а виключно з метою дискредитувати позивача, із застосуванням викладення недостовірної інформації у принизливій формі, та звинувачує позивача у вчиненні протиправних дій, які містять ознаки злочинів, а також ставить питання-ствердження щодо сімейного життя позивача, застосовуючи недопустимі вирази як то «подкаблучник» (мовою оригіналу).

А тому, такі дії відповідача мають сприйматись критично, оскільки зазначені питання- ствердження мають на меті виключно принизити честь та гідність позивача, направлені на образу позивача та членів його сім`ї.

У подальшому, під даним дописом відповідач почав вести активне спілкування з іншими користувачами соціальної мережі Fасеbоок, продовжуючи принижувати честь та ділову репутацію позивача із закликами щодо фізичної розправи над позивачем, із застосуванням виразів, що характеризують нетерпимість щодо позивача, привселюдно висміюючи начебто нетрадиційну сексуальну орієнтацію позивача. Вважає, що ця інформація, яка опублікована відповідачем є наклепом, вираженим в образливій формі, із застосуванням висловів, які недопустимі у демократичному суспільстві, а відтак такі дії відповідача мають бути сприйняті дуже критично.

Зокрема, відповідач зазначив (мовою оригіналу, із збереженням орфографії автора):

«Это структура враг характерников! Соответственно ОСОБА_3 наш враг»;

«ОСОБА_3 и ему подобные увольняют Шахтёров за законное требование достойной зарплаты»;

«Их смерти не для того чтобы мартовицкий ОСОБА_3 далбились в ж***! Смерть всем кто долбится в ж***!»

«ОСОБА_3, юноша который расстрелял ОСОБА_5 ».

Як вважає позивач, вищезазначені вислови відповідача по відношенню до позивача є образливими та такими, що принижують його честь та ділову репутацію, вони є негативними, явно направленими на дискредитацію позивача, не містять оцінку його діяльності, є неправдивими та мають всі ознаки наклепу, оскільки відповідач використовує лайливу форму вираження думок із закликами до насильства.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач на власній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1) здійснив допис, шляхом «репосту» допису іншої особи, тим самим розповсюдив інформацію, яку вважає дійсною та доречною. В подальшому відповідач вдався до коментування цього допису. Як вважає позивач, що самий допис і коментарі до нього здійснені відповідачем з єдиною неправомірною метою - дискредитації позивача, образи його та поширення наклепу.

Так, у самому дописі міститься фотографія (скріншот) начебто листування позивача з іншою особою, при цьому таке листування стосується інтимних подробиць із застосуванням принизливих слів та словосполучень. Сама по собі фотографія начебто переписки позивача та іншої особи є неправдивою, і її поширення, зокрема, шляхом «репосту» направлено виключно на образу позивача та дискредитації його у суспільстві. Під відповідним дописом відповідачем також здійснено коментування цього допису та виражено інші негативні написи відповідно до позивача, зокрема (мовою оригіналу, із збереженням орфографії автора):

«Каждый кто поделится этой публикацией, попадёт в рай!»

«Дебилизм то что на пятый год войны Они живы!»

«ОСОБА_3 И другая нечисть которая работает в связке с ними»

«Мы обязаны их уничтожить, всех до единого!»

«Все Кто будет выступать за этих тварей! Мой личный враг! И кто буде тих защищать, погибнет вместе с ними».

На думку позивача, відповідач не має на меті здійснювати об`єктивну оцінку діяльності позивача, а у грубій формі висловлюється образливими словами на кшталт (мовою оригіналу): « Нечисть », «Твари» та публічно закликає до фізичної розправи над позивачем, а також особисто погрожує позивачу фізичною розправою.

Крім того, позивачу, у зв`язку публічним поширенням відповідачем щодо позивача висловлювань образливого характеру, завдано моральної шкоди, яка полягає у необхідності позивача поновлювати, встановлені роками, доброзичливі відносини з оточуючими людьми, пояснювати оточуючим хибність висловів відповідача, оскаржувати його дії в судовому порядку, які негативно впливають на психоемоційний стан позивача, потребують додаткового морального та психологічного навантаження, яку він оцінює у 100 000,00 грн.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.02.2019 року відкрито провадження по справі та справа призначена для розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи.

Не погодившись з позовом, у порядку ст. 178 ЦПК України, відповідачем було подано відзив на позовну заяву, до змісту якого останній просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що ОСОБА_3 є депутатом Павлоградської міської ради 7 скликання, директором філії «Соцвугілля» ПрАТ «ДТЕК «Півлоградвугілля», Голова Постійної комісії з питань планування, бюджету, фінансів, економічних реформ, інвестицій та міжнародного співробітництва Павлоградської міської ради, помічник-консультант народного депутата України, Голова депутатської фракції політичної партії «Опозиційний Блок» Павлоградської міської ради 7 скликання. Таким чином, позивач є політичним діячем, публічною особою та таким, що відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки). А тому, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Крім того, висловлювання відповідача у соціальних мережах щодо позивача не можна віднести до достовірної чи недостовірної інформації, оскільки зазначена інформація викладалась у формі запитань і жодного образливого тексту не містить, а стосується саме публічного життя позивача.

Крім того вважає, що до коментарів від його імені під постом, який розміщений у соціальній мережі Фейсбук, він не має ніякого відношення, так як будь-яка особа може здійснити від його імені будь-який коментар. Вказані коментарі невідомої особи стосовно ОСОБА_3 є саме оціночними судженнями, а не фактами, оскільки є вираженням суб`єктивної думки і поглядів того, хто їх залишив.

Також не погоджується з вимогами позивача з приводу утримання від подальшого розповсюдження недостовірної інформації стосовно позивача, так як суд не наділений повноваженнями наперед надати оцінку обставинам, які ще не відбулися та не вбачає підстав для відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги позивача та просив їх задовольнити у повному обсязі, а відповідач, його представник позов не визнали на доводах та підставах викладених у відзиві та запереченнях на позов.

Свідки зі сторони відповідача ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , як колишні працівники ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», яких, на їх думку, незаконно звільнили, доводили суду, що відповідач, як громадський діяч, намавагався публічно відстоювати інтереси шахтарів Павлоградського регіону.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідків, вивчивши матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду Українивід 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Згідно з ч. 3 ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

У пунктах 18, 19 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що згідно з положеннями статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч. 2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому та самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України від 06 жовтня 2015 року).

Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс, Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.

Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку, що є базовою частиною права, гарантованого статтею 19 (Lingens, cited above, p. 28, пункт 46).

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідач на власній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1) зробив публікацію, а саме, (мовою оригіналу):

" - правда ли, что ты проводил некоторые торговые операции с «излишками» запчастей и ГСМ?

- правда ли, что твоя супруга работала на АЗС и познакомились вы благодаря совместным, взаимовыгодным операциям с «излишками» ГСМ?

- правда ли, что ты подкаблучник и учиться тебя заставила супруга?

- правда ли, что все твои попытки уйти из семьи к более молодой (ведь твоя супруга старше тебя) заканчиваются ультиматумом супруги: «либо ты в семье, либо ты в тюрьме»?»

«Это структура враг характерников! Соответственно ОСОБА_3 наш враг»;

«ОСОБА_3 и ему подобные увольняют Шахтёров за законное требование достойной зарплаты»;

«Их смерти не для того чтобы мартовицкий ОСОБА_3 далбились в ж***! Смерть всем кто долбится в ж***!»

«ОСОБА_3, юноша который расстрелял ОСОБА_5 ».

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідач на власній сторінці у соціальній мережі Fасеbоок (ІНФОРМАЦІЯ_1) зробив публікацію шляхом «репосту» начебто переписки позивача з іншою особою, з відповідними коментарями (мовою оригіналу):

«Каждый кто поделится этой публикацией, попадёт в рай!»

«Дебилизм то что на пятый год войны Они живы!»

«ОСОБА_3 И другая нечисть которая работает в связке с ними»

«Мы обязаны их уничтожить, всех до единого!»

«Все Кто будет выступать за этих тварей! Мой личный враг! И кто буде тих защищать, погибнет вместе с ними».

Як встановлено у судовому засіданні та підтверджено матеріалами справи позивач є публічною особою - депутат Павлоградської міської ради УІІ скликання та займає посади директора філії «Соцвугілля» та менеджера з адміністративної діяльності ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля».

Звернувшись до суду зі вказаними позовними вимогами, позивач посилається на те, що вищевказані публікації були направлені на його дискредитування, із викладенням недостовірної інформації у принизлівій, образливій та лайливій формі.

Відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 роз`яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції.

При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач ОСОБА_3 є депутатом Павлоградської міської ради УІІ скликання, займає керівні посади ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - одного із важливих у соціальному та політичному житті мешканців міста Павлограда підприємств шахтарського регіону, тобто є публічною особою, а тому відкритий для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою.

З матеріалів справи вбачається, що вказана інформація, яка була розповсюджена в соціальній мережі Fасеbоок, наприклад, таких як «Это структура враг характерников! Соответственно ОСОБА_3 наш враг», «ОСОБА_3 и ему подобные увольняют Шахтёров за законное требование достойной зарплаты», «ОСОБА_3 И другая нечисть которая работает в связке с ними», та інше, викладена відповідачем з приводу критики позивача, як посадової особи ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», а отже є його оціночними судженнями.

Не заслуговують на увагу позовні вимоги позивача щодо утримання від подальшого розповсюдження недостовірної інформації відносно ОСОБА_3 , а також висловлювань образливого характеру відносно нього та членів його сім`ї, тоді як визначений позивачем спосіб захисту своїх цивільних прав та інтересів знаходиться поза межами такого захисту відповідно до ст. 16 ЦК України.

У зв`язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України розподілу не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про захист права на повагу до честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення або складення, а учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відповідно до п.п. 15.5 п. 15 ч. 1 розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 серпня 2019 року.

Суддя В.М. Бондаренко