ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
06 серпня 2019 року
м.Харків
Справа № 644/8993/18

Провадження № 22-ц/818/2818/19
Харківський апеляційний суду складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого: Коваленко І.П.,
суддів: Сащенко І.С., Піддубного Р.М.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 ,
третя особа - Харківська міська рада,
розглянув в порядку спрощеного провадження в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року в складі судді Черняка В.Г., -
в с т а н о в и в:
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Позов мотивовано тим, що на підставі рішення виконкому Орджонікідзевської районної ради народних депутатів м. Харкова вiд 28.11.86 р. був наданий ордер № 001207 вiд 17.12.1986 р. ОСОБА_4 на сім`ю з чотирьох oci6 зі складом сім`ї: дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 на заселення в квартиру АДРЕСА_1 . Особистий рахунок на квартиру відкритий на ім`я батька позивача ОСОБА_4 29.07.1994 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_8 i змінила прізвище з ОСОБА_9 на ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась дитина ОСОБА_2 , місце його проживання було зареєстровано за адресою спірної квартири, але фактично вона з сім`єю проживали у чоловіка за адресою: АДРЕСА_2 . 3гідно з відповіддю КП «Жилкомсервіс» житловий будинок АДРЕСА_3 неприватизована. 10.04.2012 року шлюб між нею та ОСОБА_8 було розірвано. Сину ОСОБА_2 на той час виповнилось майже 18 років, він залишився проживати з батьком за адресою: АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача ОСОБА_4 . На цей час в спірній квартирі було зареєстровано місце проживання трьох ociб: ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 . ОСОБА_2 19 лютого 2013 року виповнилось 18 років. 3 2012 року він проживав разом зi своїм батьком ОСОБА_8 i бабусею ОСОБА_11 3 нею син не спілкувався, від спільних знайомих їй стало відомо, що у 2015 році вони продали квартиру i кудись переїхали. Брат ОСОБА_3 у 2002 року виїхав з квартири, з нею він не спілкувався, жодного разу не телефонував. Відповідачі спірною квартирою не цікавляться, комунальні та інші витрати по утриманню житла не несуть, у зв`язку з чим по комунальним послугам виникла велика заборгованість.

Позивач та її представник адвокат Чепурна Н.В. в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити. Представник позивача надала суду пояснення по суті позову.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи повідомлялись шляхом направлення повісток про виклик до суду на адресу реєстрації та шляхом публікації відповідних оголошень на офіційному веб-сайті суду. Від відповідачів відзиви на позовну заяву до суду не надходили.

Представник третьої особи Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Надав до суду письмові пояснення, згідно яких вважає позов безпідставним, не обґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, оскільки позивач не надав жодних належних, допустимих та достатніх доказів в обґрунтування заявлених вимог, які можуть бути прийняті судом на підтвердження факту не проживання осіб за місцем реєстрації з певного часу. Також, відсутні докази , які б встановлювали причини відсутності відповідачів у спірній квартирі.
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа Харківська міська рада, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням - відмовлено.
Не погодившись із зазначеним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції надано невірну оцінку обставинам справи та письмовим доказам, наданим нею на підтвердження своїх позовних вимог.

Відзивів на апеляційні скарги не подано.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 369 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено наявності підстав для задоволення позову.
З таким висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується виходячи з наступного.
Судом встановлено, що ордером на жиле приміщення № 001207 від 17.12.1986 року виданим ОСОБА_4 надано право на заняття жилого приміщення площею 40,91 кв.м., що складається з трьох кімнат, квартири АДРЕСА_1 . зі складом сім`ї дружина ОСОБА_5 , син ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7 ..

Згідно із довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 67935dd5-9b62-4460-99a1-53df541de581 від 11/10.2018 року, за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_3 є братом позивача, а ОСОБА_2 сином.

В підтвердження не проживання відповідачів в квартирі, позивачем надано суду наступні документи:
- лист Індустріального ВП ГУНП в Харківській області від 24.10.2018 року, згідно якої до відділу поліції в період з 01.01.2018 року по теперішній час заяв та повідомлень про перешкоджання у проживанні житлом від ОСОБА_3 , та ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_3 , не надходило;
- лист КП «Жилкомсервіс» від 30.10.2018 року, згідно якої звернень ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за період з 2010 року по теперішній час в КП «Жилкомсервіс» не надходило;
- відповідь КНП «Міська поліклініка № 9» Харківської міської ради від 25.10.2018 року, згідно якої ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в реєстрах лікувально-профілактичного закладу не зареєстровані;
- відповідь Індустріального районного військового комісаріату м. Харкова від 24.10.2018 року, згідно якого ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в період з 2015 року по теперішній час на жодну з видів військової служби не призивались.
Також в матеріалах справи наявні показання свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які підтвердили те, що відповідачі по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не проживають в квартирі за адресою АДРЕСА_3 . Однак, особисто свідкам невідомо причини не проживання у квартирі кожного з відповідачів.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Відповідно до ст. 6 Житлового кодексу Української РСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.
Отже, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, підлягають встановленню та доведенню термін відсутності відповідача та причини його відсутності.
Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до пункту 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов`язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999).
При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності, та враховувати принцип пропорційності втручання у право на повагу до житла, гарантоване пунктом 1 статті 8 Конвенції про права людини 1950 року.
Як роз`яснено у пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про термін відсутності відповідачів у квартирі АДРЕСА_1 та причини їх відсутності.
Позивачкою не надано жодного акту, складеного певними установами про відсутність відповідачів у квартирі у квартирі АДРЕСА_1 .
Також в матеріалах справи відсутні дані про те, що відповідачі мають інше, придатне для проживання житло.
За таких обставин колегія суддів вважає обгрунтованим висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.
Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 березня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 06 серпня 2019 року.

Головуючий - І.П. Коваленко

Судді - І.С. Сащенко

Р.М. Піддубний