Ухвала

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 450/2486/13-ц

провадження № 61-14981св19

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: ОСОБА_4 , Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області,

розглянув клопотання ОСОБА_1 про виклик учасників справи для надання суду пояснень у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа - Зимноводівська сільська рада Пустомитівського району Львівської області, про визнання особи недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року у складі судді Кіпчарського М. О. та постанову Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року у складі суддів: Струс Л. Б., Левика Я. А., Шандри М. М.,

ВСТАНОВИВ:

У липня 2013 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, у якій просила визнати недієздатною ОСОБА_4 , 1957 року народження, з дати її постановлення на облік у лікаря-психіатра з 14 травня 1973 року народження, встановити над нею опіку та призначити її опікуном.

Позов мотивовано тим, що ОСОБА_5 є її рідною сестрою, яка хворіє хронічним психічним захворюванням, у зв`язку з чим визнана особою з інвалідністю другої групи з дитинства безтерміново. В наслідок хронічного психічного розладу ОСОБА_4 не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому потребує постійної сторонньої допомоги, нагляду та догляду.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 березня 2014 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 27 червня 2019 року, заяву ОСОБА_1 задоволено, визнано недієздатною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительку АДРЕСА_1 з дати постановки її на облік в лікаря-психіатра Пустомитівської центральної районної лікарні, а саме з 14 травня 1973 року. Встановлено опіку над ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , та призначено їй опікуном ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У серпні 2019 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення першої інстанції та постанову апеляційної інстанції і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

05 жовтня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. Крім того, просить викликати учасників справи для надання суду пояснень.

Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року відкрито провадження у даній справі, витребувано матеріали цивільної справи з суду першої інстанції.

У жовтні 2019 року матеріали цивільної справи № 450/2486/13-ц надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

У задоволенні вказаного клопотання слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Таким чином, розгляд цивільної справи у суді касаційної інстанції у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи є загальним правилом, визначеним у ЦПК України. І лише у разі необхідності учасники справи можуть бути викликані для надання пояснень у справі.

Колегія суддів Верховного Суду перевіряє в межах касаційної скарги у цій справі аргументи про неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не може встановлювати обставини справи, збирати та перевіряти докази і надавати їм оцінку.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово висловлювався з приводу відсутності публічних слухань у судах касаційної інстанції. Вочевидь, «публічний характер провадження у судових органах, згаданих у пункті 1 статті 6 [Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод] (статті 6-1), захищає учасників справи від здійснення правосуддя таємно, поза контролем громадськості та є також одним із засобів збереження довіри до судів вищих і нижчих ланок. Публічність через прозорість, яку вона надає правосуддю, сприяє досягненню мети пункту 1 статті 6, а саме справедливому судовому розгляду, гарантія якого є одним із основних принципів будь-якого демократичного суспільства у сенсі Конвенції» (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)).

Проте публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку, зокрема, і в суді касаційної інстанції. Так, у вказаній справі зазначена гарантія була забезпечена у судах першої й апеляційної інстанцій. Зокрема тому ЄСПЛ не визнав порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції відсутність публічного розгляду у Федеральному суді Німеччини, який, як і Верховний Суд в Україні, вирішував винятково питання права (рішення у справі «Аксен проти Німеччини» від 8 грудня 1983 року («Axen v. Germany», заява № 8273/78), § 25)). Крім того, ЄСПЛ визнав явно необґрунтованим і тому неприйнятним звернення у справі «Варела Ассаліно проти Португалії» («Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01) щодо гарантій публічного судового розгляду (рішення від 25 квітня 2002 року). У цій справі заявник просив розглянути його справу в судовому засіданні, однак характер спору не вимагав проведення публічного розгляду. Фактичні обставини справи вже були встановлені, а скарги стосувалися питань права, а саме тлумачення норм Цивільного кодексу.

ЄСПЛ вказав на те, що відмову у проведенні публічного розгляду не можна вважати необґрунтованою, оскільки під час провадження у справі не виникло ніяких питань, які не можна було вирішити шляхом дослідження письмових доказів. У випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. Заявники не представили переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.

З огляду на вказане, справа розглядатиметься у порядку письмового провадження без повідомлення сторін, тому колегія суддів Верховного Суду відмовляє у задоволенні клопотання ОСОБА_1 .

Керуючись частиною тринадцятою статті 7, частиною першою статті 402, частиною шостою статті 403 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про виклик учасників справи для надання суду пояснень.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є.В. Краснощоков

М. М. Русинчука