ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

Справа № 640/14524/17

Провадження № 22-ц/818/3239/19

05 серпня 2019 року

м. Харків

Харківський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

учасники справи:

позивач КП «Харківводоканал»,

відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув в порядку спрощеного апеляційного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року (суддя Золотарьова Л.І.) по справі за позовом КП «Харківводоканал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення,-

встановив:

У вересні 2017 року КП «Харківводоканал» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення на загальну суму 1782,24 гривень та судові витрати.

В обґрунтування вимог посилалося на те, що КП «Харківводоканал» надає послуги з централізованого водопостачання та водовідведення до квартири за місцем проживання та реєстрації відповідачів. Враховуючи, що надані послуги вчасно не оплачувались відповідачами, то за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року виникла заборгованість, з урахуванням інфляційних втрат та 3-х відсотків річних у сумі 1782,24 гривень, які просили стягнути.

В судове засідання представник позивача не з`явився.

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року позов КП «Харківводоканал» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» заборгованість за надані послуги з центрального водопостачання та водовідведення у сумі 1782,24 гривень, а саме: за послуги з централізованого водопостачання 403, 28 гривень; за послуги з централізованого водовідведення 583, 41 гривень; інфляційні втрати 662,02 гривень; 3% річних від простроченої суми 133, 53 гривень. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулись до суду з апеляційною скаргою, в якій просять рішення скасувати за постановити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Скарга мотивована неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи; порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що суд першої інстанції не повно дослідив обставини справи, не врахував надані відповідачем докази сплати заборгованості за послуги водопостачання та водовідведення.

Правом на надання відзиву позивач не скористався.

Згідно зі ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України - в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступних підстав.

Встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідачі, як споживачі, отримують послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, які надаються КП «Харківводоканал», відкрито особовий рахунок НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_1 ».

Як вбачається з довідки-картки абоненту, відповідачі сплачують надані послуги періодично, однак не в повному обсязі, внаслідок чого виникла заборгованість.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним та таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. При цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц.

Положеннями статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи статті 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 1 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

З огляду на викладене, правовідносини, які склалися між КП «Харківводоканал» та споживачами послуг ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , є грошовим зобов`язанням, в якому, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги.

Крім того, обов`язок сплатити за надані й спожиті послуги випливає також з положення частини першої статті 11 ЦК України про те, що цивільні права та обов`язки випливають із дій осіб, що передбачені актом цивільного законодавства. Відмова споживача послуг від укладення договору в такому разі суперечить вимогам частини третьої статті 6, статей 627, 630 ЦК України та статей 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Закріплена у пункті 10 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» правова норма щодо відповідальності боржника за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги у вигляді пені узгоджується з застосуванням правових норм, установлених у частині другій статті 625 ЦК України. Інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов`язання, вираженого у національній валюті, та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 20 червня 2012 року у справі № 6-68цс12, від 30 травня 2013 року у справі № 6-59цс13).

Встановивши наявність у відповідача заборгованості за спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КП «Харківводоканал» інфляційних втрат та 3 % річних, нарахованих на суму заборгованості, передбачених статтею 625 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги, що згідно з квитанцією від 05.02.2019 року відповідачем ОСОБА_1 було сплачено за холодну воду 600 гривень та каналізацію 400 гривень, а також згідно з квитанцією від 17.04.2019 року ОСОБА_1 сплатила за холодну воду 600 гривень та каналізацію 400 гривень, а тому сума боргу відповідачів, підлягає зменшенню, колегія суддів зазначає наступне.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування розрахунку чи іншого розміру заборгованості перед КП «Харківводоканал» за отримані послуги та нарахованих трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних втрат відповідачами суду не надано.

У наданих квитанціях в призначенні платежу не зазначено, за який період відповідачем було оплачено надані послуги (або за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року; або за поточні нарахування за січень 2019 року (сплативши 05.02.2019 року) та за березень 2019 року (сплативши 17.04.2019 року).

На підставі викладено, враховуючи відсутність доказів сплати відповідачем заборгованості, яка виникнула саме за період з 01.07.2014 року по 30.06.2017 року колегія суддів вважає що суд дійшов правильного та обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог підприємства.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, вже були предметом розгляду у суді першої інстанції та яким була надана відповідна правова оцінка.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 5 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, №23, ЄСПЛ, від 18 липня 2007 року).

Судова колегія, встановивши, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, залишає судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 18 квітня 2019 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.С.Сащенко

Судді А.І. Овсяннікова

І.П. Коваленко