ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 652/286/18 Головуючий в І інстанції: Дамчук О.О.
Номер провадження: №22-ц/819/275/19 Доповідач: Майданік В.В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Майданіка В.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Прушинська О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Кудлюка Олександра Івановича, який діє в інтересах Асоціації фермерських господарств "Ольвія", на рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року, у складі судді Дамчука О.О., у справі за позовом адвоката Кудлюка Олександра Івановича, який діє в інтересах Асоціації фермерських господарств "Ольвія", до ОСОБА_3 (третя особа - ОСОБА_4) про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним,

В С Т А Н О В И В :

19 квітня 2018 року адвокат Кудлюк О.І., діючий в інтересах АФГ "Ольвія", звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 4,3900 га, кадастровий номер НОМЕР_1, яка розташована на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 б/н від 01.02.2018 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №224842991.

Позов обґрунтував наступним. На підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_2 ОСОБА_5 був власником спірної земельної ділянки. 27.03.2008 року між АФГ "Ольвія" та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки. Строк дії договору згідно умов договору складав 10 років, з 27.03.2008 року по 31.01.2018 року. Відповідно до п.5 вказаного договору оренди землі, орендар має переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити орендодавця письмово про намір продовжити його дію. На загальних зборах пайщиків, які передали свої земельні ділянки в оренду АФГ "Ольвія", до закінчення строку дії договорів оренди землі, їм було запропоновано поновити строк дії договорів оренди землі та вирішувалось питання щодо збільшення орендної плати за цими договорами. ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка - ОСОБА_5 отримала вказану земельну ділянку. ОСОБА_5 направила орендарю АФГ "Ольвія" лист про відмову в поновлені строку дії договору оренди та у підписанні додаткової угоди, при цьому не забажала обговорити питання щодо зміни істотних умов договору оренди, мотивуючи це тим, що буде самостійно займатись обробітком землі.

За умовами договору оренди землі з АФГ "Ольвія", які укладені з пайщиками у 2018 році, відповідач мала би можливість отримувати оренду плату у грошовій формі - 4053,23 грн (спосіб внесення - видача готівкою), або в натурі - зерно продовольче 600 кг, зерно фуражне 2400 кг, олія соняшникова 30 кг, січка 1 причіп або 250 грн, оранка присадибної ділянки до 0,50 га, ритуальні послуги. Позивач також вказав, що, не зважаючи на більш вигідні умови договору оренди з АФГ , ОСОБА_5 уклала договір оренди земельної ділянки з ОСОБА_4 № б/н від 02 березня 2018 року, за яким орендна плата включає в себе видачу готівки у розмірі 4053,23грн, або в натурі, а саме зерно продовольче 600 кг, зерно фуражне 2400 кг, олія соняшникова 30 кг, січка 1 причіп або 250грн, оранка присадибної ділянки до 0,50 га, ритуальні послуги.

АФГ "Ольвія" вважає, що орендодавець своєчасно була повідомлена про намір АФГ "Ольвія" реалізувати своє переважне право на укладення договору оренди земельної ділянки на новий строк, умови та процедура повідомлення про намір укласти додатковий договір було дотримано. На даний час АФГ "Ольвія" фактично продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди землі з орендодавцем, вважає, що строк дії договору оренди продовжено на той же строк, на вигідніших для відповідача умовах, а саме збільшення орендарем орендної плати, із врахуванням збільшення нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Будь-яких претензій від ОСОБА_4 щодо користування земельною ділянкою, яка належить орендодавцю ОСОБА_5, не надходило, укладений договір між відповідачем та ОСОБА_4 носить формальний характер.

Також вказав, що переважне право орендаря АФГ "Ольвія" порушене і підлягає захисту в судовому порядку, оскільки орендодавець не займався обробкою землі самостійно, а уклав новий договір оренди з новим орендарем, у той час як дотримано процедуру повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право, фактично орендар продовжує користуватися вказаною земельною ділянкою орендодавця, рішення про примусове припинення права користування АФГ "Ольвія" на орендовану земельну ділянку немає.

Оскаржуваним рішенням від 25 жовтня 2018 року у задоволені позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі адвокат Кудлюк О.І., який діє в інтересах АФГ "Ольвія", просить скасувати зазначене рішення й ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин справи. Зокрема вказав, що судом не враховано, що договір ОСОБА_5. та ОСОБА_4 уклали ще до закінчення дії договору з АФГ "Ольвія" від 27.03.2008 року, тобто до 31.03.2018 року, що новий орендар не користується землею. При цьому вказав, що саме з дня державної реєстрації договору оренди (31.03.2008 року) набирає чинності договір оренди. Також вважає, що суд не звернув уваги на відсутність можливості у АФГ скористатись переважним правом на укладення нового договору, оскільки достроково був укладений договір із іншим орендарем. До того ж зазначив, що судом не враховано можливість повернення землі орендодавцю лише після закінчення договору оренди з попереднім орендарем та непоновлення дії цього договору. Також вказав, що суд першої інстанції не мав досліджувати заяву про вчинення кримінального порушення як доказ, оскільки цей документ підтверджує лише факт звернення. Крім того вважає, що факт отримання відповідачем орендної плати підтверджено її волевиявлення та дійсність договору, укладеного із АФГ.

У своєму відзиві представник відповідача адвокат ОСОБА_6 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Справу було призначено до апеляційного розгляду на 29.01.2019 року о 10-30 годині, однак учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з'явилися. При цьому від відповідача ОСОБА_3 жодних клопотань не надходило. Від третьої особи ОСОБА_4 надійшли письмові пояснення, в яких він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Також він просить розглянути справу за його відсутності. Від представника позивача Кудлюка О.І. електронною поштою надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 29.01.2019 року о 10-30 годині, оскільки він приймає участь у розгляді справи в Дніпровському апеляційному суді відносно ОСОБА_7. При цьому ним не надано відповідних доказів представлення інтересів вказаної особи (копії судової повістки, договору про надання правничої допомоги, ордеру тощо). У зв'язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки вказаної особи неповажною. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України апеляційний суд вважає, що неявка всіх вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Із матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія НОМЕР_3, земельна ділянка загальною площею 4,39 га, яка розташована на території Зарічненської сільської ради Високопільського району Херсонської області передана у власність ОСОБА_5 (а.с.58 зворотній бік - 59).

Відповідно до договору оренди землі № б/н від 27.03.2008 року, ОСОБА_5 надав в оренду АФГ, в особі ОСОБА_8, земельну ділянку площею 4,39 га, що належить орендодавцю на підставі вказаного державного акту.

За положеннями договору:

--- договір укладено на 10 років, тобто до 31.01.2018 року. Після закінчення строку договору орендар, який належно виконував обов'язки відповідно до умов договору, має за інших рівних умов переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар не пізніше ніж за 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити дію. У разі якщо орендар продовжує користуватись земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, то за відсутності письмових заперечень орендодавця протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він підлягає поновленню на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. Письмове заперечення здійснюється листом-повідомленням (п.5);

--- орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі не менше 1,5%, видача готівки у розмірі 613,71 грн, або в натурі, а саме: зерно продовольче 500 кг, зерно фуражне 1100 кг, олія соняшникова 15 кг, січка 1 причіп, оранка присадибної ділянки до 0,50 га, ритуальні послуги (п.6);

--- орендна плата вноситься у термін від 01 серпня до 01 грудня кожного року (п.8).

Договір зареєстрований у Високопільському районному відділі реєстрації Херсонської філії ЦДЗК, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 31.03.2008 року (а.с.10-11).

Учасниками справи не заперечується, що ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право на спадщину, після смерті чоловіка ОСОБА_5 стала власником вказаної земельної ділянки. Зокрема, на це посилається в своїх письмових поясненнях представник третьої особи ОСОБА_4 ОСОБА_9 (а.с.32-33).

Згідно листа від 27.04.2018 року відповідач повідомила АФГ "Ольвію", зокрема про небажання поновляти чи подовжувати договір оренди від 27.03.2008 року (а.с.49).

Відповідно до договору оренди землі № б/н від 01.02.2018 року ОСОБА_3 надала в оренду ОСОБА_4 земельну ділянку площею 4,39 га строком на двадцять років, тобто до 02.03.2038 року. Орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі: грошова - 4053,23 грн (спосіб внесення - видача готівкою), або в натурі - зерно продовольче 600 кг, зерно фуражне 2400 кг, олія соняшникова 30 кг, січка 1 причіп або 250 грн, оранка присадибної ділянки до 0,50 г, ритуальні послуги (а.с.8).

Із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що 02.03.2018 року зареєстровано право оренди землі №б/н від 02.03.2018 року, орендодавець: ОСОБА_3, орендар: ОСОБА_4, об'єкт нерухомого майна: земельна ділянка площею 4,3903 га, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с.7).

Згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення від 30.04.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Високопільського ВП Бериславського ВП ГУНП в Херсонської області з заявою про вчинення посадовими особами АФГ "Ольвія" кримінального правопорушення передбаченого ст. 197-1 ч. 1 КК України (а.с.84-85).

Згідно заяви про вчинення кримінального правопорушення від 02.05.2018 року ОСОБА_4 звернувся до Бериславської місцевої прокуратури Херсонської області з заявою про вчинення посадовими особами АФГ "Ольвія" кримінального правопорушення, передбаченого ст. 197-1 ч. 1 КК України (а.с.79-81).

Із витягу з ЄРДР вбачається, що 17.05.2018 року зареєстровано кримінальне провадження № 0000117, вказано, що ОСОБА_10 самовільно зайняв та обробляє земельну ділянку площею приблизно 50 га, яка перебуває в оренді ОСОБА_4 та знаходиться неподалік с.Зарічне Високопільського району Херсонської області. Правова кваліфікація ч.1 ст.197-1 КК України (а.с.86).

У листі Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області від 03.07.2018 року, вказано, що діями АФГ "Ольвія" порушено вимоги ст.ст.95, 125, 126 ЗК України та згідно ст.1 Закону України "Про державний контроль за використанням та охороною земель" трактується, як самовільне зайняття земельних ділянок (а.с.82-83).

З приводу строку дії договору оренди від 27.03.2008 року слід виходити з такого.

У ч.1 ст.627 ЦК України проголошено принцип свободи договору, якою передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У цивільному законодавстві розмежовуються поняття строку договору та набрання ним чинності.

Відповідно до ст.631 ЦК України: строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1); договір набирає чинності з моменту його укладення (ч.2).

Тобто, строком договору є час його чинності (обов'язковості). Протягом цього часу сторони можуть здійснювати свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Строк дії договору визначається на розсуд сторін, якщо тільки в законі чи акті державного органу, обов'язкового для сторін, не обмежується строк його чинності.

Відповідно до ст.640 ЦК України в редакції, чинній на час укладення договору оренди від 27.03.2008 року, моментом укладення договору є момент одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді другої сторони про прийняття цієї пропозиції. Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Строк чинності договору обумовлює й строк чинності зобов'язання, що виникло з цього договору.

У Законі України "Про оренду землі" в редакції, чинній на час укладення договору оренди від 27.03.2008 року, було передбачено особливості вказаних договорів. Цей Закон також розмежовує поняття строку договору та набрання ним чинності. Згідно з ч.1 ст.15 вказаного Закону істотними умовами договору оренди землі є, зокрема, строк дії договору оренди. За ст.19 вказаного Закону строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років. У статті 18 цього Закону передбачено, що договір оренди набирає чинності з дня його державної реєстрації.

Вимоги про державну реєстрацію договору оренди та наслідки такої реєстрації вказані у ст.20 Закону в редакції, чинній на час укладення договору оренди від 27.03.2008 року.

Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, сторони договору оренди від 27.03.2008 року визначилися з усіма істотними умовами договору оренди, у тому числі і строком дії договору, зазначивши, що договір укладено на 10 років, тобто до 31.01.2018 року.

Матеріали справи не містять доказів того, що сторони досягли згоди щодо продовження строку дії договору оренди та узгодили інший строк дії договору.

Таким чином, висновок позивача про продовження дії договору оренди від 27.03.2008 року на строк після 31.01.2018 року, як в ньому зазначено, а саме до 31.03.2018 року не ґрунтується на вимогах чинного законодавства.

З приводу недійсності договору оренди, укладеного 02.03.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст.203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1); особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2); волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3); правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч.4); правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.5); правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч.6).

Згідно ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до ст.13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.5 ст.6 вказаного Закону право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Згідно зі ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно зі ст.126 вказаного Кодексу право користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з ч.1 ст.4 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" право оренди земельної ділянки підлягає обов'язковій державній реєстрації.

Згідно п.10 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України 17.10.2013 р. № 868, заявник під час подання заяви особисто пред'являє органові державної реєстрації прав документ, що посвідчує його особу.

Для застосування частини першої статті 33 Закону України "Про оренду землі" та визнання за орендарем переважного права на поновлення договору оренди землі необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором; орендар до закінчення строку дії договору повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди; орендодавець протягом місяця не повідомив про наявність заперечень щодо поновлення договору та своє рішення.

Частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі" передбачено іншу підставу поновлення договору оренди землі: у разі, якщо орендар продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди і за відсутності протягом одного місяця після закінчення строку договору листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі, такий договір вважається поновленим на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором.

Таким чином, для поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною шостою статті 33 Закону України "Про оренду землі", необхідна наявність таких юридичних фактів: орендар належно виконує свої обов'язки за договором оренди; до закінчення строку дії договору він повідомив орендодавця в установлені строки про свій намір скористатися переважним правом на укладення договору на новий строк; до листа-повідомлення орендар додав проект додаткової угоди, продовжує користуватись виділеною земельною ділянкою; орендодавець письмово не повідомив орендаря про відмову в поновленні договору оренди.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що переважне право орендаря, яке підлягає захисту відповідно до статті 3 ЦПК України, буде порушеним у разі укладення договору оренди з новим орендарем при дотриманні процедури повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати переважне право.

Аналогічний висновок міститься і в постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2018 року по справі № 594/376/17-ц.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що АФГ "Ольвія", в порушення статті 33 Закону України "Про оренду землі", не дотрималась процедури отримання переважного права на поновлення договору оренди землі, не надіслала на адресу відповідача листа-повідомлення про поновлення договору оренди землі, також орендарем не було надіслано проект додаткової угоди відповідачу для ознайомлення з новими, більш вигідними умовами договору оренди, що також передбачено п.5 Договору оренди землі від 27.03.2008 року. Також суд виходив з того, що відповідач в 2017 році звернулася до керівництва АФГ "Ольвія" з заявою про небажання продовжувати договір оренди. Крім того, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не зверталася до позивача з документами та вимогою продовження договору оренди та її взагалі не було на загальних зборах пайщиків. Також суд виходив з того, що самовільне використання земельної ділянки, яке відбувається в даній справі, не може вважатися діями, що свідчать про поновлення договору оренди, зважаючи на повідомлення власника земельної ділянки про відсутність намірів продовження договору оренди та вимогу про повернення земельної ділянки після закінчення строку дії договору. До того ж, суд вважав, що твердження представника позивача, щодо дотримання процедури повідомлення орендаря про намір реалізувати своє переважне право на продовження строку дії договору, не знайшло свого підтвердження у судовому засіданні

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки до нього він дійшов при повному та всебічному дослідженні обставин справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам. Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішив справу з дотриманням норм процесуального права.

Матеріалами справи та показаннями сторін підтверджено, що 27 березня 2008 року ОСОБА_5 та АФГ уклали договір оренди спірної земельної ділянки, термін до 31 січня 2018 року, зареєстрували договір 31 березня 2008 року. У 2017 році, а також 27.04.2018 року ОСОБА_3 зверталась до АФГ "Ольвія" з повідомленням про небажання продовжувати договір або укладати з АФГ новий договір. Разом з тим встановлено, що АФГ "Ольвія" не зверталась до ОСОБА_3 із листом про намір скористатись переважним правом та не надала орендарю (ОСОБА_3.) проекту додаткової угоди. У зв'язку із тим, що термін дії договору сплив 31.01.2018 року та орендарем була висловлена думка щодо небажання поновлювати договір, то 01.02.2018 року ОСОБА_3 уклала договір оренди вказаної земельної ділянки із ОСОБА_4, який у той же день зареєстрували.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції дана правильна оцінка поясненням сторін та наявним у матеріалах справи доказам щодо припинення дії договору оренди від 27.03.2008 року у зв'язку із закінченням строку на який він укладався (31.01.2018 року), ознаки та підстави недійсності оскаржуваного договору не знайшли свого підтвердження.

Також суд першої інстанції обґрунтовано не прийняв до уваги посилання у позовній заяві на порушення переважного права АФГ "Ольвія", оскільки, за положеннями ст.33 Закону України "Про оренду землі" не було дотримано процедуру повідомлення попереднього орендаря про намір реалізувати своє переважне право. Тим більше, вже в апеляційній скарзі скаржник вже зазначив про те, що він не встиг скористатися переважним правом на укладення договору оренди.

Матеріали справи не містять жодних доказів з приводу зборів пайщиків, на які посилається позивач у своєму позові.

Також апеляційний суд враховує, що посилання позивача на наявність більш вигідних умов у разі продовження договору від 27.03.2008 року не підтверджено належними доказами.

Крім того, апеляційний суд також враховує й наступне.

Так, участь сторін у цивільному процесі зумовлена тим, що судовий спір має місце саме між ними і його вирішення впливає безпосередньо на їх права чи обов'язки. При цьому участь третіх осіб у справі є опосередкованою формою захисту їх прав та інтересів, що пов'язані зі спірними правовідносинами, оскільки за результатом вирішення спору у сторін виникнуть права та обов'язки, а у третіх осіб судове рішення може бути лише підставою для цього.

Відповідно до ст.51 ЦПК України:

--- суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч.1);

--- якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі (ч.2).

Суд першої інстанції у порушення ст.ст.13, 51, п.1 ч.1 ст.189 ЦПК України не роз'яснив позивачеві його права на подачу заяви про залучення третьої особи ОСОБА_4, з яким власник землі уклала 01.02.2018 року новий договір оренди, до участі у справі в якості співвідповідача, хоча заявлені позовні вимоги та оскаржуване рішення безпосередньо стосуються його прав та інтересів.

Тобто, незалучення ОСОБА_4 до участі в справі в якості співвідповідача унеможливлює вирішення спору за вказаним позовом та задоволення цього позову.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та є такі, що висновки суду не спростовують. Зокрема посилання апелянта на укладення договору від 01.02.2018 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ще до закінчення дії договору з АФГ "Ольвія" та на некористування новим орендарем спірною землею не може бути прийняте до уваги, оскільки пунктом 5 договору від 27.03.2008 року вказано, що договір діє до 31.01.2018 року. Також не приймається до уваги довід апелянта щодо неможливості використання свого переважного права через дострокове укладення іншого договору, оскільки АФГ мало б подавати листи-повідомлення та додаткову угоду не пізніше ніж за 30 днів до 31.01.2018 року, тобто до закінчення договору. А цього зроблено не було. Також суд не бере до уваги посилання скаржника на можливість повернення землі орендодавцю лише після закінчення договору оренди з попереднім орендарем та непоновлення дії цього договору, оскільки саме вказані обставини встановлені у цій справі. Інші доводи також підлягають відхиленню, оскільки не підтверджені належними доказами, не впливають на правильність рішення та не містять підстав для його скасування чи зміни.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для того, щоб апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Кудлюка Олександра Івановича, який діє в інтересах Асоціації фермерських господарств "Ольвія", залишити без задоволення.

Рішення Високопільського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2018 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання безпосередньо до Верховного Суду касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови - 31 січня 2019 року.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Майданік

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ О.В. Кутурланова

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Н.В. Орловська