Постанова

Іменем України

31 січня 2018 року

м. Київ

справа № 754/15114/16-ц

провадження № 61-19436св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Крата В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Журавель В. І.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_4,

відповідач - приватне акціонерне товариство «МТС Україна»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року у складі судді: Журавської О. В. та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року у складі колегії суддів: Волошиної В. М., Рейнарт І. М., Слюсар Т. А.,

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2016 ОСОБА_4 звернулась з позовом до приватного акціонерного товариства «МТС Україна» (далі - ПАТ «МТС Україна») про захист прав споживачів.

Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_4 на підставі договору від 04 березня 2013 року користувалась послугами мобільного зв'язку. В листопаді 2016 року позивача було повідомлено про те, що її телефонний номер заблоковано у зв'язку з наявністю боргу за користування послугою міжнародного роумінгу в Польщі та Німеччині, яку вона не замовляла при укладанні договору. Вважала нарахування відповідачем їй заборгованості неправомірним, оскільки надання послуг, які не замовляв споживач та вимога їх сплатити суперечить вимогам діючого законодавства України.

04 листопада 2016 року ОСОБА_4 звернулася до відповідача та вказувала, що з 24 жовтня 2016 року по 29 жовтня 2016 року перебувала в Польщі та Німеччині. 24 жовтня 2016 року увімкнула мобільний Інтернет на 10 хвилин, після чого отримала повідомлення, що її баланс складає 79,56 грн. 26 жовтня 2016 року перебуваючи в Німеччині позивач вмикала Wi-Fi 2 рази по 20 хв., мобільним Інтернетом більше не користувалась. Після цього її телефонний номер було заблоковано у зв'язку з заборгованістю. Вказувала в зверненні, що не користувалась мобільним Інтернетом 26 жовтня 2016 року. У відповіді ПАТ «МТС Україна» зазначено, що відповідно до даних, отриманих від польського та німецького роумінг-операторів, підтверджено використання позивачем Інтернету. Тарифікація послуги «Мобільний GPRS Інтернет» проводиться не за час використання, а за об'єм прийнятих/переданих даних. Вартість Інтернет-доступу в роумінгу складає 30 грн/100 Кб. на номер позивача були відправленні SMS-попередження про використання Інтернету.

Позивач просила: визнати протиправним нарахування відповідачем заборгованості в розмірі 4 050 грн за користування послугою, яку вона не замовляла; зобов'язати відповідача відновити надання послуг згідно умов договору в повному обсязі.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року, в задоволенні позову відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом. В укладеному між сторонами договорі про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку передбачено право відповідача, а не його обов'язок при наявності заборгованості припинити надання послуг (отримання послуг підтверджено матеріалами справи).

Аргументи учасників справи

У березні 2017 року ОСОБА_4 подала касаційну скаргу, в якій просила оскаржені рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. При цьому посилалася на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що: на відповідача покладається обов'язок тимчасово припинити надання послуг споживачу у разі відсутності коштів на його особовому рахунку або при досягненні визначеної договором суми. У разі технічної неможливості припинення надання послуг та відсутності коштів, оператор, провайдер зобов'язаний повідомити про це абонента, з яким укладено договір у письмовій формі. Зазначена послуга нею, як споживачем, не була замовлена.

Короткий зміст ухвали суду касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 травня 2017 року у справі відкрито касаційне провадження.

У статті 388 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

На підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України справа передана до Касаційного цивільного суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Позиція Верховного Суду

Колегія суддів відхиляє аргументи, які викладені в касаційній скарзі, з таких мотивів.

Суди встановили, що 04 березня 2013 року між ОСОБА_4 (абонент) та ПАТ «МТС Україна» (оператор) відповідачем укладено договір № 6165197/1.12490689 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку, у відповідності до якого відповідач зобов'язався надавати позивачу послуги мобільного зв'язку в межах України, а позивач сплачувати рахунки за надані послуги.

Згідно з умовами договору про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку № 6165197/1.12490689 позивач, як абонент, замовила тарифний пакет GSM «Супер МТС без ПЗЗ 0-50» та наступні послуги: SMS, переадресування дзвінків, Вам дзвонили, Є зв'язок, переадресація встановлена оператором, GPRS-послуги WAP, MMS, Інтернет, Onlain TV, Tinep.NET, формат «TXT». Як вказано в договорі, своїм підписом позивач підтвердила правильність заповнення наданих нею відомостей та засвідчила згоду з умовами договору.

В заяві від 04 березня 2013 року про переведення картки передплаченої послуги стільникового зв'язку МТС на контрактні умови обслуговування, ОСОБА_4 підтвердила своє ознайомлення та згоду з правилами укладання договору про надання послуг мобільного зв'язку та умовами користування мережами мобільного зв'язку ПАТ «МТС Україна».

У договорі про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв'язку № 6165197/1.12490689 сторони домовилися про те, що: оператор має право припинити надання послуг або розірвати вказаний договір в разі невиконання абонентом своїх обов'язків та правил надання та отримання послуг, у разі наявності заборгованості з оплати послуг відповідач має право скоротити перелік замовлених послуг або припинити надання замовлених послуг до повного погашення заборгованості (пункти 2.1, 2.2); абонент має право користуватись послугами, що надаються за цим договором, в межах районів України, зазначених на карті зон дії мереж мобільного зв'язку відповідача, а у випадку замовлення Абонентом послуги міжнародного роумінгу - користуватись цією послугою у країнах, з операторами яких відповідач уклав договори з роумінгу (пункт 4.4); абонент зобов'язаний контролювати наявність на своєму особовому рахунку достатньої мінімальної суми коштів для можливості отримувати послуги та проводити звірку з метою уточнення сум, внесених авансовим платежем (пункт 5.1); фактичне використання абонентом тієї чи іншої послуги означає, що така послуга була замовлена абонентом (пункт 5.2).

Суди встановили, що позивач, перебуваючи за межами України 24 жовтня 2016 року та 26 жовтня 2016 року в Польщі та Німеччині користувалась послугою «Мобільний Інтернет - передача даних у роумінгу». У період з 24 жовтня 2016 року по 26 жовтня 2016 року за номером телефону НОМЕР_1, який належить позивачу, зафіксовано 3 події користування послугою «Мобільний інтернет - передача даних у роумінгу», а саме: 24 жовтня 2016 року загальним обсягом 321 Кб; 26 жовтня 2016 року о 14 год 35 хв загальним обсягом 5, 55 МБ та о 14 год 41 хв загальним обсягом 7, 21 МБ. У зв'язку з цим заборгованість позивача за користування вказаною послугою складає 4 050 грн з урахуванням податку та збору.

Відповідно до частини першої та другої статті 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Аналіз частини другої статті 14 ЦК України свідчить, що критерії правомірності примусу суб'єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності), пов'язується з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов'язковими для такого суб'єкта.

Відповідно до статті 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

У статті 32 Закону України «Про телекомунікації» передбачено, зокрема, що споживачі під час замовлення та/або отримання телекомунікаційних послуг мають право на: оскарження неправомірних дій операторів, провайдерів телекомунікацій шляхом звернення до суду та уповноважених державних органів; відмову від оплати телекомунікаційної послуги, яку вони не замовляли.

Згідно статті 33 Закону України «Про телекомунікації» споживачі телекомунікаційних послуг зобов'язані, зокрема виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги.

Встановив, що позивач, перебуваючи за межами України в Польщі та Німеччині користувався послугою «Мобільний Інтернет - передача даних у роумінгу», суди обґрунтовано відмовили в задоволенні позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержанням норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв'язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржені рішення без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 січня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 22 лютого 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. І. Крат

Н.О. Антоненко

В.І. Журавель