Постанова
Іменем України

16 грудня 2019 року
м. Київ

справа № 522/17668/18
провадження № 61-11327св19

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Ігнатенка В. М. (суддя-доповідач), Жданової В. С., Кузнєцова В. О.,

учасники справи:

позивачОСОБА_1 ,
відповідачОдеська державна академія будівництва та архітектури,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Середи С. М.

ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, у якому просив визнати незаконним та скасувати наказ ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури від 03 вересня 2018 року № 572/вх, про звільнення ОСОБА_1 , кандидата технічних наук, доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд), у зв`язку із закінченням строку контракту, відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 Кодексу Законів про Працю України (далі - КЗпП України); зобов`язати ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури поновити ОСОБА_1 на займаній ним посаді, відповідно до контракту від 30 серпня 2013 року; зобов`язати ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури пролонгувати з ОСОБА_1 контракт від 30 серпня 2013 року на тих самих умовах та на той самий строк.
Позов обґрунтовано тим, що відповідно до контракту від 30 серпня 2013 року та наказу № 445 ОСОБА_1 був прийнятий на посаду доцента кафедри опору матеріалів Одеської державної академії будівництва та архітектури.
04 вересня 2017 року між позивачем було підписано контракт про проходження військової служби в Збройний Силах України (далі ЗСУ) на посадах осіб офіцерського складу, за умовами якого він проходив військову службу протягом одного року, тобто до 04 вересня 2018 року.

Відповідно до наказу від 03 вересня 2018 року № 572/вх ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади доцента кафедри опору матеріалів Одеської державної академії будівництва та архітектури у зв`язку із закінченням контракту, відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

У зв`язку із тим, що згідно законодавства України, під час проходження служби в ЗСУ за ним мало зберігатися його робоче місце та середній заробіток, а його звільнення відбулося на час проходження ним військової служби, а тому позивач вважав своє звільнення незаконним та просив задовольнити заявлені позові вимоги.

Короткий зміст судових рішень
РішеннямПриморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року позов ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити дії задоволено, визнано незаконним та скасовано наказ ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури від 03 вересня 2018 року № 572/вх, про звільнення ОСОБА_1 , кандидата технічних наук (далі - к.т.н.), доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд), у зв`язку із закінченням строку контракту, на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України; зобов`язано ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури ОСОБА_2 поновити ОСОБА_1 , к.т.н., доцента кафедри опору матеріалів (спецфонд) на посаді займаній ним, відповідно до контракту від 30 серпня 2013 року; зобов`язано ректора Одеської державної академії будівництва та архітектури Коврова А. В. пролонгувати з ОСОБА_1 , к.т.н., доцентом кафедри опору матеріалів (спецфонд) контракт від 30 серпня 2013 року на тих самих умовах та на той самий строк.
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивач уклав контракт під час дії ситуації, що загрожує національній безпеці України, тобто в особливий період. Отже, як військовослужбовець, позивач користується пільгами, передбаченими статтею 39 Закону України «Про військовий обовязок і військову службу» та статтею 119 КЗпП України, тобто на час проходження служби в ЗСУ за ним мало зберігатися його робоче місце, посада та середньомісячний заробіток, а тому його звільнення є незаконним, та у зв`язку із цим наказ про звільнення позивача є незаконним і має бути скасований, а позивача необхідно поновити на роботі та пролонгувати з ним контракт від 30 серпня 2013 року на тих самих умовах та на той самий строк., шляхом зобов`язання відповідної посадової особи відповідача (ректора) вчинити відповідні дії.

Постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року апеляційну скаргу Одеської державної академії будівництва та архітектури задоволено частково, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 04 грудня 2018 року скасовано та прийнято нову постанову, якою відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Одеської державної академії будівництва та архітектури про визнання наказу незаконним та скасування, поновлення на роботі та зобов`язання вчинити певні дії; судові витрати, понесені Одеською державною академією будівництва та архітектури у розмірі 3 171,60 грн компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що на час проходження служби за контрактом у ЗСУ, тобто до 03 вересня 2018 року за позивачем зберігалося його робоче місце із збереженням середньомісячної заробітної плати. Таким чином, відповідачем було забезпечено позивачу гарантії, визначені в частині третій статті 119 КЗпП України. Разом із цим, після закінчення дії контракту 03 вересня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений у запас із лав ЗСУ. І оскільки його контракт із відповідачем також закінчився 03 вересня 2018 року, позивача наказом від 03 вересня 2018 року № 572/вк було звільнено із займаної посади у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Крім того, продовження дії контракту на тих же умовах і на такий же строк не передбачено нормами КЗпП України та самим контрактом.

Разом із цим, апеляційний суд зазначив, що відповідно до вимог частини першої статті 55 Закону України «Про вищу освіту» під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти, а тому, зокрема, позивач міг взяти участь в новому конкурсі на заміщення займаної ним посади, після закінчення його контракту з відповідачем.
Таким чином, зважаючи на встановлені судом фактичні обставини у справі, відсутні правові підстави для задоволення заявлених позовних вимог позивача
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У червні 2019 року ОСОБА_1 , не погодившись з постановою Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, надіслав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду (далі - ВС) касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Рух справи в суді касаційної інстанції
ВС ухвалою від 08 липня 2019 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року, та надав строк для подання відзиву на касаційну скаргу до 08 серпня 2019 року.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована, зокрема, тим, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що позивач, перебуваючи на службі в ЗСУ мав право на пільги, передбачені, зокрема, статтею 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та статтею 119 КЗпП України, і він не міг бути звільнений з основного місця роботи, перебуваючи на службі в ЗСУ. Також заявник зазначає, що не мав змоги прийняти участь у новому конкурсу на заміщення займаної ним посади та подати всі необхідні документи, оскільки у відповідний період часу, зокрема у квітні 2018 року, він перебував на військовій службі.

Позиції інших учасників
У серпні 2019 року Одеська державна академія будівництва та архітектури через представника Криворучко В. О. надіслала засобами поштового зв`язку до ВС заперечення на касаційну скаргу, в яких просила касаційну скаргу позивача залишити без задоволення, а рішення апеляційного суду залишити без змін.

Заперечення відповідача мотивовані тим, що позивач проходив військову службу у відповідний період часу за контрактом на посаді інженера у військовій частині НОМЕР_1 , яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , а тому він мав змогу подати необхідні документи на участь у конкурсі на заміщення вакантної посади, яка вивільнялася після закінчення строку дії його контракту за основним місцем роботи у відповідача. Окрім цього, відповідач зазначив, що подання необхідних документів для участі в конкурсі встановлено в період з 02 квітня 2018 року до 30 квітня 2018 року, а згідно наявної інформації, ОСОБА_1 , під час проходження військової служби в ЗСУ, перебував на післяопераційному відновленні з 15 травня 2018 року, що також додатково свідчить про його змогу подати заяву та інші документи на участь в даному конкурсі. Разом із цим, жодних прав позивача, в тому числі, передбачених у статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та статті 119 КЗпП України відповідачем при звільненні позивача не порушено, оскільки строк його контракту щодо служби в ЗСУ закінчився 03 вересня 2018 року та відповідно 03 вересня 2018 року позивач був звільнений із займаної ним посади і за основним місцем роботи у відповідача у зв`язку із закінченням трудового контракту. Окремо також зазначено, що вимоги позивача продовжити строк дії контракту із відповідачем не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не могли бути задоволені.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.
Згідно із частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Перевіривши доводи касаційної скарги і матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.
Фактичні обставини, встановлені судом
14 лютого 2013 року у газеті «Кадри будовам» розміщено повідомлення про оголошення конкурсу на заміщення вакантної посади доцента кафедри опору матеріалів Одеської державної академії будівництва та архітектури (далі ОДАБА).

У зв`язку із цим ОСОБА_1 26 лютого 2013 року подав заяву та інші документи на участь у конкурсі на заміщення вакантної посади доцента кафедри опору матеріалів ОДАБА.

За результатами проведення конкурсу, який відбувся 24 квітня 2013 року, позивача було обрано на посаду доцента кафедри опору матеріалів ОДА БА.

На підставі заяви ОСОБА_1 , 30 серпня 2013 року між ним та ОДАБА був укладений трудовий контракт строком до 31 серпня 2018 року, та на підставі якого наказом ректора від 30 серпня 2013 року №445/вк ОСОБА_1 був зарахований на посаду доцентом кафедри опору матеріалів ОДАБА на строк до 31 серпня 2018 року.

04 вересня 2017 року між позивачем та Міністерством оборони України було підписано контракт про проходження військової служби у ЗСУ строком на один рік, тобто до 03 вересня 2018 року, як зазначено у витязі з наказу Начальника головного управління персоналу - заступника начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 09 серпня 2018 року № 231 (а.с. 66).

У зв`язку із цим, 19 вересня 2017 року ОСОБА_1 подав на ім`я ректора ОДАБА рапорт, у якому повідомив, що він призваний на військову службу осіб офіцерського складу.

Наказом ректора ОДАБА від 26 вересня 2017 року № 598/вк ОСОБА_1 був вивільнений від роботи з 19 вересня 2017 року, зі збереженням займаної посади і середньої заробітної плати.

Відповідно до наказу ректора ОДАБА від 31 серпня 2018 року № 568/вк продовжено строк дії трудового контакту, укладеного з ОСОБА_1 , до 03 вересня 2018 року.

03 вересня 2018 року наказом ректора ОДАБА № 572/вк ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади доцента кафедри Опору матеріалів у зв`язку із закінченням строку дії контракту, відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України (а.с 67).

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із статтею 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.
Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

У частині третій статті 54 Закону України «Про освіту» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору.

Відповідно до частини третьої статті 119 КЗпП України за працівниками призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову.
Разом із цим, у частині другій статті 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зазначено, що громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частинами третьою та четвертою статті 119 Кодексу законів про працю України, а також частиною першою статті 51, частиною п`ятою статті 53, частиною третьою статті 57, частиною п`ятою статті 61 Закону України «Про освіту».
Таким чином, відповідними нормами трудового законодавства встановлені гарантії збереження місця роботи і середнього заробітку для працівників, зокрема, які прийняті на військову службу за контрактом, яким і був позивач в даному випадку.

Відповідні гарантії зберігаються за військовослужбовцями до дня їх фактичного звільнення з військової служби у запас або у відставку.

У запас ОСОБА_1 був звільнений у зв`язку з закінченням строку контракту 03 вересня 2018 року, що підтверджується витягом з наказу Начальника головного управління персоналу заступника начальника Генерального Штабу Збройних Сил України від 09 серпня 2018 року № 231.

А тому відповідно, саме до 03 вересня 2018 року за позивачем було збережено його посада та середньомісячний заробіток за основним місцем роботи в ОДАБА.

Разом із цим, після закінчення строку дії контракту щодо служби позивача в ЗСУ та припинення розповсюдження на нього відповідних гарантій, передбачених, зокрема, статтею 119 КЗпП України, позивач був законно звільнений із займаної ним посади доцента кафедри опору матеріалів ОДАБА наказом від 03 вересня 2018 року № 572/вк, у зв`язку із закінченням строку дії його трудового контракту, відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про законність звільнення позивача та відповідно про необгрнутованість та безпідставність заявлених позовних вимог ОСОБА_1 .

Відповідно до статті 53 Закону України «Про вищу освіту» в закладах вищої освіти мають працювати науково-педагогічні, педагогічні та наукові працівники.
Згідно із частиною першою статті 55 Закону України «Про вищу освіту» до основних посад науково-педагогічних працівників закладів вищої освіти віднесені керівник (ректор, президент, начальник, директор), заступник керівника (проректор, віце-президент, заступник начальника, заступник директора, заступник завідувача), діяльність якого безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, директор (начальник) інституту, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, декан (начальник) факультету, його заступники, діяльність яких безпосередньо пов`язана з освітнім або науковим процесом, директор бібліотеки, завідувач (начальник) кафедри, професор, доцент, старший викладач, викладач, асистент, викладач-стажист, науковий працівник бібліотеки, завідувач аспірантури, докторантури.

У частині першій статті 55 Закону України «Про вищу освіту» також зазначено, що під час заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників - завідувачів (начальників) кафедр, професорів, доцентів, старших викладачів, викладачів укладенню трудового договору (контракту) передує конкурсний відбір, порядок проведення якого затверджується вченою радою закладу вищої освіти.
Таким чином, обрання на відповідну посаду, яку займав позивач здійснюється на підставі проведення відповідного конкурсу, за результатами якого із відповідною особою (переможцем) укладається строковий трудовий контракт (так, як був обраний на відповідну посаду і сам позивач у 2013 році), що відповідно також свідчить про необґрунтованість заявлених позовних вимог позивача в частині, зокрема, пролонгації із ним його строкового трудового контракту. Ккрім цього слід зазначити, що ні іншими нормами законодавства України, ні самим контрактом не передбачено його продовження у випадку відсутності спільної згоди сторін.

Разом із цим, доводи заявника касаційної карги щодо поважності причини неможливості участі у відповідному конкурсі на заміщення займаної ним посади після закінчення строку дії його трудового контракту не спростовують законності його звільнення. При цьому, якщо позивач вважає порушеними його права при проведенні даного конкурсу, він вправі захистити свої права, в порядку, установленому відповідним законодавством України.

При цьому, колегія судді зауважує, що зазначені заявником в його касаційній скарзі інші доводи суд також вважає необґрунтованими, оскільки вони зводяться до незгоди із фактичними обставинами, встановленими судом апеляційної інстанції та переоцінки доказів, що не входить до повноважень Верховного Суду.
Верховний Суд також не може прийняти в якості доказів документи, надіслані позивачем засобами електронного зв`язку 01 липня 2019 року, 02 липня 2019 року, 17 липня 2019 року, 18 липня 2019 року, оскільки розгляд даної справи завершено і по суті заявленого позову судом першої інстанції ухвалено судове рішення, яке переглянуто судом апеляційної інстанції, а враховуючи повноваження суду касаційної інстанції, на стадії касаційного провадження суд перевіряє правильність застосування судами першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права на підставі наявних та вже доданих до справи доказів, і не може досліджувати докази та встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій чи відкинуті ними.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Судом апеляційної інстанцій повно встановлено обставини справи на підставі належної оцінки наявних у справі доказів, визначено норми права, які підлягали застосуванню.
У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін.
Відповідно до частини третьої статті 436 ЦПК Українисуд касаційної інстанції за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).

Щодо судових витрат
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Одеського апеляційного суду від 20 травня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:В. М. Ігнатенко В. С. Жданова
В. О. Кузнєцов