РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 серпня 2019 року м. Рівне

Справа № 557/803/17

Провадження № 22-ц/4815/911/19

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Бондаренко Н.В. (суддя-доповідач), Хилевича С.В., Шимківа С.С.

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк",

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення заочне рішення Гощанського районного суду Рівненської області в складі судді Пацка Д.В. від 2 квітня 2019 року, проголошене в смт. Гоща,

в с т а н о в и в:

11.07.2017 року АТ КБ "ПриватБанк" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позов мотивує тим, що між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт №б/н від 15.04.2014 року, відповідно до якої відповідачка отримала кредит у розмірі 7254,52 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, що підтверджується її підписом у заяві.

У зв`язку із значним порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором просить стягнути з неї на свою користь заборгованість в сумі 18725,91 грн., яка складається: 6460,40 грн. - заборгованість за кредитом, 3357,49 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 8010,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 897,31 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Заочним рішенням Гощанського районного суду Рівненської області від 2 квітня 2019 стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за укладеною Генеральною угодою №б/н від 15.04.2014 року у сумі 6460 грн. 40 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення мотивоване тим, що оскільки Умови та правила, Тарифи банку, на які посилається позивач, не містять підпису позичальника, їх не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, а тому банком не надано суду належних та допустимих доказів факту погодження між сторонами при укладенні кредитного договору підстав та умов нарахування позичальнику відсотків, сплати комісії та пені, а також штрафних санкцій.

В апеляційній скарзі АТ КБ "ПриватБанк" покликається на незаконність рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків, пені, комісії та штрафів в зв`язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що на підтвердження своїх позовних вимог банком було надано копію анкети-заяви з якої чітко вбачається відповідач висловила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Копії Витягу з "Умов та правил надані банківських послуг" та Витягу з "Тарифів Банку" додаються до позовної заяви. Також відповідач підтвердила, що ознайомлена і згідна з Умовами та Правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.

Вважає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, так як суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією стороною одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду на них.

Доказів, що відповідача не було ознайомлено з Умовами та правилами, Тарифами банку або ж було ознайомлено з іншими Умовами та правилами нею не надано.

Окрім того, відповідач зобов`язалася самостійно знайомитися зі всіма змінами Умов та правил надання банківських послуг, Тарифів банку на сайті ПриватБанку.

З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні відсотків, пені, комісії та штрафів та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити в повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідачка вважає рішення суду законним та обґрунтованим. Доводить про правильність висновків суду першої інстанції про те, що надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг, Правила користування платіжною карткою не є складовими укладеного між сторонами договору, оскільки вони позичальником не підписані та про стягнення з неї лише тіла кредиту у розмірі 6460,4грн. Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно з частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно частини 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно частини 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Судом встановлено, що 15.04.2014 року між АТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 з метою створення сприятливих умов для виконання обов`язків по кредитному договору № SAMDN7650 від 21.02.2008 року було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт, відповідно до умов пункту 2.1 якої сторони визначили, що банк надає позичальнику строковий кредит у розмірі 7254,52 грн. на строк 24 місяці, з 15.04.2014 року по 30.04.2016 року шляхом встановлення кредитної лінії на платіжну картку в обмін на зобов`язання позичальника з повернення кредиту, сплати процентів у розмірі 1,5% на місяць на суму залишку заборгованості з кредиту у вказані в заяві, Умовах та правилах строки. Погашення заборгованості відбувається у наступному порядку: починаючи з 1 по 25 число кожного місяця позичальник надає банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 363,02 грн. для погашення заборгованості з кредиту, яка складається з заборгованості з кредиту, процентів, а також інших витрат відповідно до Умов та правил. Дата останнього погашення заборгованості має бути не пізніше 30.04.2016 року.

При цьому, відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана нею Генеральна угода разом з Умовами та правилами, а також Тарифами складають між нею та банком кредитний договір, про що свідчить підпис ОСОБА_1 на цій угоді.

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Підписавши генеральну угоду, ОСОБА_1 приєдналася до запропонованих банком Умов та правил, що підтверджується її особистим підписом. Тобто з моменту підписання фізичною особою генеральної угоди між кредитором і позичальником було укладено договір в порядку ч. 1 ст. 634 ЦК України шляхом приєднання позичальника до запропонованої генеральної угоди (умов кредитування), в якому узгодили розмір заборгованості позичальника перед банком за кредитним договором № SAMDN7650 від 21.02.2008 року та передбачили порядок її погашення.

Для надання послуг банк видав позичальнику платіжну карточку відповідно до умов пункту 2.1 Генеральної угоди (пункт 2.3).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до положень статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Встановлено, що у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконала та станом на 11.06.2016 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість у загальній сумі 18725,91 грн., яка складається: 6460,40 грн. - заборгованість за кредитом, 3357,49 грн. заборгованість за процентами за користування кредитом, 8010,71 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 897,31 грн. - штраф відповідно до п. 2.2 Генеральної угоди.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що згідно з статтями 212, 611, 651 ЦК України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в даній генеральній угоді, Умовах та правилах, більше ніж на 31 день, по зобов`язаннях строк виконання яких не настав, сторони погодили, що строк повернення кредиту вважається 32-й день з моменту виникнення порушення. Заборгованість по кредиту, починаючи з 32-го дня порушення, вважається простроченою. Позичальник сплачує банку штраф у розмірі 897,31 грн.

Відповідно до пункту 2.8 генеральної угоди, у разі порушення позичальником зобов`язань з погашення кредиту, позичальник сплачує банку пеню, розмір якої вказаний в Умовах та правилах за кожен день прострочення.

Таким чином, умовами укладеної між сторонами генеральної угоди чітко визначено розмір та порядок нарахування відсотків за користування кредитом та штрафу за порушення строків погашення кредиту, а тому висновок суду першої інстанції про те, що в зв`язку з відсутністю на наданих позивачем Умовах та правилах підпису позичальника банком не надано суду належних та допустимих доказів факту погодження між сторонами при укладенні кредитного договору підстав та умов нарахування позичальнику відсотків та штрафу є безпідставним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позивачем позовних вимог в частині стягнення пені та комісії в сумі 8010,71 грн., оскільки банком до позовної заяви доданий Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 6.03.2010 року № СП-2010-256, а не Умови та правила надання продукту кредитних карт, до яких приєдналася ОСОБА_1 підписанням генеральної угоди, що унеможливлює встановлення розміру, підстав та порядку нарахування пені за порушення виконання позичальником своїх зобов`язань за генеральною угодою.

Тарифів банку, які також є невід`ємною складовою укладеного між сторонами кредитного договору позивачем взагалі не надано.

Покликання позивача на підтвердження своїх позовних вимог на анкету-заяву, згідно з якої відповідач висловила свою згоду на те, що підписана заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг" та "Тарифами Банку", складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, не заслуговують на увагу, оскільки підписанням ОСОБА_2 анкети-заяви від 19.03.2008 року не свідчить про те, що вона приєдналася до Умов та правилами надання банківських послуг при укладенні Генеральної угоди 15.04.2014 року.

Умови та правила надання банківських послуг, на які покликається позивач, Правила користування платіжною карткою, які викладені на банківському сайті містять визначення термінів та поняття укладеної угоди, які за своїм змістом не містять такого поняття, як «заборгованість за пенею та комісією».

Не містить таких правових обґрунтувань і сама позовна заява та її додатки.

Сторони кредитних правовідносин врегулювали у договорі питання дострокового повернення коштів, тобто зміни строку виконання основного зобов`язання, та визначили умови такого повернення коштів.

Єдиний платіж з дотриманням умов кредитного договору ОСОБА_1 здійснила 4.07.2014 року у сумі 365 грн., наступні платежі були нею здійснені у неповному розмірі, а саме: 10.08.2014 року - 300 грн., 16.09.2014 року - 200 грн. та 7.10.2014 року - 300 грн.

Наступний платіж у сумі 363,02 грн., який їй належало сплатити до 25.11.2014 року, вона не сплатила та взагалі припинила здійснення платежів за Генеральною угодою.

У випадку такого порушення наступають наслідки, передбачені п. 2.2 Генеральної угоди, а саме на 32-й день позичальнику нараховується штраф у сумі 897,31 грн., а також вважається таким, що настав строк повернення всієї суми кредиту.

Таким днем в даному випадку є 26.09.2014 року, у зв`язку з чим банк нарахував позичальнику штраф згідно з п. 2.2 Генеральної угоди у сумі 897,31 грн. і саме з 27.09.2014 року в позивача виникло право вимоги щодо дострокового повернення кредиту та сплати всіх нарахованих платежів.

Після зміни строку виконання зобов`язання - 26.09.2014 року усі наступні щомісячні платежі, передбачені договором, не мають правового значення, оскільки за вимогою пункту 2.2 договору позичальник був зобов`язаний повернути кредит в повному обсязі до вказаної дати й усі наступні щомісячні платежі після 26.09.2014 року не підлягають виконанню.

Цей висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 29 червня 2016 року (справа № 6-1188цс16) та постанові від 2 грудня 2015року у справі № 6-249цс15.

Однак, банк після 26.09.2014 року продовжував нараховувати позичальнику проценти до 11.06.2016 року та звернувся до суду з зазначеним позовом 11.07.2017 року.

Таким чином з ОСОБА_1 на користь банку підлягає стягненню заборгованість за тілом кредиту та відсотками, яка виникла станом на 26.09.2014 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку станом на 26.09.2014 року у ОСОБА_1 була наявна заборгованість за кредитом в сумі 6460,4 грн. та заборгованість по відсотках в сумі 214,11 грн.

Однак, враховуючи, що сплачені відповідачкою 7.10.2014 року кошти в сумі 300 грн., з яких 41,59 грн. було зараховано банком на погашення процентів, які не підлягали нарахуванню, а 258,41 грн. на погашення пені та комісії, щодо досягнення сторонами кредитного договору згоди про розмір і порядок нарахування яких позивачем не надано належних та допустимих доказів, заборгованість по відсотках в сумі 214,11 грн. стягненню не підлягає.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за кредитом в сумі 6460,4 грн. сторонами не оскаржувалось.

Що стосується стягнення штрафу, передбаченого пунктом 2.2 Генеральної угоди, то апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Під час розгляду справи судом першої інстанції відповідачкою заявлено про застосування позовної давності.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Пунктом 2.2 Генеральної угоди передбачено, що позичальник сплачує банку штраф у розмірі 897,31 грн., право на стягнення якого у банку виникло також 27.09.2014 року.

Таким чином, АТ КБ "ПриватБанк" пропустив річний строк позовної давності в частині стягнення штрафу в розмірі 897,31 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині з інших підстав.

Відповідно до ч.1 та ч. 13 ст.141 ЦПК України підлягають пропорційному розподілу понесені сторонами судові витрати.

Оскільки, рішення суду скасоване лише в частині мотивів його ухвалення, а пропорційність задоволення позовних вимог не змінилась, то витрати понесені АТ КБ "ПриватБанк" по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги підлягають віднесенню за його рахунок.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375,376, 381, 382, 383, 384, 390 ЦПК України, ст.ст.204, 526,599.611,634,1048, 1050 ЦК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Гощанського районного суду Рівненської області від 2 квітня 2019 року в частині позовних вимог про стягнення відсотків та штрафу скасувати.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення відсотків та штрафу відмовити.

Судові витрати, понесені по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги віднести за рахунок Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк"

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.