РЕНІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Провадження № 2/510/1304/19

Справа № 510/2084/19

11.12.2019 року м. Рені Одеської області

Ренійський районний суд Одеської області у складі

Головуючого судді Гончарової-Парфьонової О.О.

При секретарі Міхайліченко В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Рені Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на спадкове майно, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_5 , після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на:

-житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ А, загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 33,7 кв.м, допоміжною площею 37,7 кв.м, огорожа № 2,3 , споруда № 1;

-земельну ділянку площею 8,150 га, яка розташована на території Ренійської міської ради, мас. № 1, діл. № 4, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на землю серії ІІ-ОД № 060052 від 12 лютого 2004 року.

За життя померлі не залишили заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після померлих за законом їх діти сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Інших спадкоємців немає.

Позивач проживав разом з померлими на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батьків відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 квітня 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце його проведення сповіщався, причини неявки суду не відомі, до суду надійшла заява від представника позивача адвоката Златі Н.С., відповідно до якої вона просить розглядати справу за їх відсутності, позов підтримують та просять його задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з`явилися, причини неявки суду не відомі, надали суду заяви, відповідно до яких вони просять розглядати справу за їх відсутності, позов визнають в повному обсязі та проти його задоволення не заперечують.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, розглянувши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно, як встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 , після їх смерті відкрилася спадщина у вигляді права власності на:

-житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ А, загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 33,7 кв.м, допоміжною площею 37,7 кв.м, огорожа № 2,3 , споруда № 1;

-земельну ділянку площею 8,150 га, яка розташована на території Ренійської міської ради, мас. № 1, діл. № 4, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на землю серії ІІ-ОД № 060052 від 12 лютого 2004 року.

За життя померлі не залишили заповідальне розпорядження, а тому спадкоємство здійснюється за законом. Спадкоємцями першої черги після померлих за законом їх діти сторони по справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 . Інших спадкоємців немає.

Позивач проживав разом з померлими на час відкриття спадщини, від неї не відмовлявся, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батьків відповідно до вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України.

Згідно із ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Також, судом встановлено, що відповідачі на день смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , проживали окремо від померлих, крім того вони у визначений законом термін не зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батьків. А тому ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаються такими, що не прийняли спадщину після смерті батьків.

Частиною 1 ст. 1268 ЦПК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦПК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦПК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦПК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до наявних в матеріалах справи протоколів допита особи з її згоди відповідно до п. 7, ч. 1, ст. 20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», свідки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , показали, що ОСОБА_1 проживав разом з батьками на день їх смерті, а ОСОБА_2 та ОСОБА_9 проживали окремо від батьків.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Через деякий час, відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_1 звернувся до державної нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину, однак, відповідно до постанови від 24 квітня 2019 року, державний нотаріус Ренійської районної державної нотаріальної контори Одеської області відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно.

У підтвердження своїх позовних вимог, позивач надала суду копії документів, які підтверджують право власності померлих ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , підтверджують факт сумісного проживання позивача та померлих, підтверджують факт родинних відносин, та інші докази, що підтверджують обґрунтованість позовних вимог, а відсутність оригіналів правовстановлюючих документів не може бути підставою для невизнання права власності за спадкоємцем.

Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Частина 5 ст. 1268 ЦК України передбачає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Частина 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Частиною 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Отже, всі вказані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та не викликають у суду жодних сумнівів.Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, відповідають чинному законодавству, а тому мають бути задоволені.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 247, 259, 263-265, 268, 352, 354, 355 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який в цілому складається з житлового будинку літ А, загальною площею 71,40 кв.м, житловою площею 33,7 кв.м, допоміжною площею 37,7 кв.м, огорожа № 2,3 , споруда № 1.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку площею 8,150 га, яка розташована на території Ренійської міської ради, мас. № 1, діл. № 4, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на землю серії ІІ-ОД № 060052 від 12 лютого 2004 року.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяті днів з дня його проголошення.

Суддя О.О. Гончарова-Парфьонова