У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" січня 2019 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві скаргу ОСОБА_1, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни,

встановив:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла вказана скарга, в якій скаржник просить визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з його майна та зобов'язати припинити чинність арешту у межах виконавчого провадження № 26995392.

Скарга обґрунтована тим, що 09.03.2011 року Дніпровський районний суд м. Києва видав виконавчий лист № 2-217 на стягнення з нього на користь ПАТ «НАСК «Оранта» суми коштів у розмірі 41 056,00 грн. 13.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 26995392 з накладенням арешту на все майно боржника. 24.06.2014 року на підставі п. 2 ст. 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець виніс постанову про повернення виконавчого документа стягувачу. Повторно виконавчий лист не був пред'явлений, при цьому строк його пред'явлення закінчився. Станом на сьогодні виконавче провадження закінчене, однак арешт не знято. 30.11.2018 року він звернувся до виконавчої служби із заявою про зняття арешту, однак отримав відповідь про те, що у відділі відсутні відкриті виконавчі провадження щодо нього, архівні матеріали знищені.

В судове засідання скаржник не з'явився, представник подав клопотання про розгляд справи за відсутності заявника.

В судове засідання суб'єкт оскарження не з'явився, подав заяву з проханням відмовити у задоволенні скарги з тих підстав, що виконавче провадження фактично не виконане, не сплачено виконавчий збір. Крім того, матеріали виконавчого провадження фактично знищені, що унеможливлює зняти арешт з майна скаржника.

В судове засідання представник стягувача не з'явився, подав заяву в якій просив розглядати справу за його відсутності, відмовити у її задоволенні з підстав викладених у поясненнях, де зазначено, що на підставі дублікату виконавчого листа судове рішення перебуває на виконанні в Печерському РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Дана скарга надійшла до Дніпровського районного суду м. Києва 17.12.2018 року.

Згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 21.12.2018 року по даній справі відкрито провадження, витребувано матеріали виконавчого провадження.

24.01.2019 року надійшли пояснення від стягувача.

28.01.2019 року надано копію виконавчого провадження № 26995392.

В суді встановлено, що 02.06.2010 року Дніпровським районним судом м. Києва у справі № 2-217/1/2010 винесено судове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ВАТ НАСК «Оранта» кошти в сумі 40 530,00 грн., судового збору - 405,30 грн. та ІТЗ - 120,00 грн. Рішення набрало законної сили 17.11.2010 року. Виконавчий лист видано 09.03.2011 року.

Виконавчий лист був пред'явлений до виконання до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві.

13.06.2011 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 26995392 та накладено арешт на все рухоме та нерухоме майно боржника.

24.06.2014 року згідно Постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавчий лист № 2-217 від 09.03.2011 року повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 18 ЦПК України визначено, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Як передбачено статтями 1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (який діяв на час подій) - виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред'явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно.

З норм Закону України «Про виконавче провадження», які діяли на момент повернення виконавчого документу, слідує, що на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу виконавець не мав повноважень на скасування арешту.

Крім того, як вбачається з наданих стягувачем документів у зв'язку з втратою оригінала виконавчого листа № 2-217/1/2010 31.05.2017 року Дніпровським районним судом м. Києва видано дублікат виконавчого листа, який був пред'явлений до виконання до Печерського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві, де 20.12.2018 року відкрито виконавче провадження № 57937061. Рішення знаходиться на примусовому виконанні.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (в новій редакції) у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: визнання судом відмови стягувача від примусового виконання судового рішення; затвердження (визнання) судом мирової угоди, укладеної сторонами у процесі виконання рішення; припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов'язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника; прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі або оплатно вилучена; закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення, крім випадку, якщо існує заборгованість із стягнення відповідних платежів; визнання боржника банкрутом; фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; надіслання виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 63 цього Закону; якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; непред'явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 41 цього Закону; якщо стягнені з боржника в повному обсязі кошти не витребувані стягувачем протягом року та у зв'язку з цим перераховані до Державного бюджету України; якщо коштів, що надійшли від реалізації заставленого майна (за виконавчим документом про звернення стягнення на заставлене майно), недостатньо для задоволення вимог стягувача - заставодержателя, а також якщо майно, яке є предметом іпотеки, передано іпотекодержателю або придбано ним відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» за виконавчим документом про звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки.

Суд, враховуючи матеріали справи (докази надані скаржником, стягувачем та суб'єктом оскарження), вимоги законодавства, дійшов висновку, що державний виконавець діяв в рамках закону, і підстави для задоволення скарги відсутні. Викладені скаржником обґрунтування не знайшли свого підтвердження в суді, та спростовані матеріалами справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вимоги законодавства та документи, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що скарга є не обґрунтованою та не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 18, 76-89, 258, 259, 260, 353, 354, 447-451, 453ЦПК України,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_1, стягувач - Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», на дії головного державного виконавця Солом'янського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Цапенко Світлани Миколаївни - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п'ятнадцяти днів з дня її проголошення до суду апеляційної інстанції. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: