Справа № 529/1109/19
У Х В А Л А

11 грудня 2019 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого Гвоздика А. Є

при секретарі Скрипник Р. А.,

з участю позивача ОСОБА_1 , його представника- адвоката

Литовченка Р.В. та відповідача ОСОБА_2 ,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсними, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про визнання договорів купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, які були укладеними 22.10.2019 року між ним як продавцем та відповідачем по справі, як покупцем, відповідно.

Останній вказує, що через розрив стосунків між ним та відповідачем ОСОБА_2 і така подія стала для нього тяжкою, він знаходився у нервово-психологічному напруженні, внаслідок цього погодився укласти ці правочини на умовах запропонованих відповідачем, які загалом є вкрай невигідними для нього.

14.11.2019 року постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі та визначено порядок її розгляду в загальному позовному провадженні.

28.11.2019 року відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про залишення позовної заяви без руху. Своє клопотання відповідач мотивує тим, що позивачем не в повному розмірі сплачено судовий збір по справі, оскільки позовні вимоги, які він ставить перед судом мають майновий характер.

Також ОСОБА_2 вказує про посилання позивача в позові на положення ст. 216, ст. 233 ЦК України, а зі змісту позовної заяви вбачається завуальоване позивачем ОСОБА_1 питання про повернення йому проданого майна, яке при цьому в резолютивній частині ним не порушується. Сам позивач в своєму позові наголошує на майнових інтересах, намагається їх приховати з метою сплати найменшого судового збору.

В своєму клопотанні ОСОБА_2 зазначає, що в разі, за результатами розгляду справи, його позов буде задоволено, а оспорюванні правочини визнаються недійсними, суду своїм рішенням слід повертати майно позивачу, а відповідачу стягувати з позивача отримані ним грошові кошти за продане нерухоме майно, то це свідчить про наявність майнового спору між ними, а тому позивач повинен доплатити судовий збір в розмірі визначеному відповідно до ЗУ "Про судовий збір".

З огляду на вказані вище обставини та посилаючись на положення ч. 1 ст. 187 ЦПК України, відповідач просить суд залишити позовну заяву ОСОБА_1 без руху з наданням йому строку для сплати судового збору у належному розмірі.

Позивач та його представник - адвокат Литовченко Р.В. в підготовчому засіданні проти заявленого клопотання заперечували та вважали його безпідставним.

В той же час, відповідач ОСОБА_2 підтримала своє клопотання з підстав викладених у ньому та просила його задоволити.

Розглянувши клопотання відповідача, заслухавши думки сторін, суд проходить до наступного висновку.

За змістом ч. 11 ст. 187 ЦПК України суддя, встановивши, після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали.

Згідно роз`яснень п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" до позовних вимог немайнового характеру відносяться вимоги, які на підлягають вартісній оцінці (наприклад, якщо позовну заяву про визнання договору (правочин) недійсним подано без вимоги застосування наслідків, передбачених статтею 216 ЦК України). За подання таких заяв сплачується судовий збір згідно п.п.2 п.1 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір".

Як вбачається зі змісту позовної вимоги, позивач посилаючись на ст. 216, ст. 233 ЦК України зазначає про зобов`язання сторін, повернути стороні в натурі все, що вона отримала на його виконання та відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину.

Однак, в резулятивній частині позову, останній не просить суд про застосування наслідків, передбачених ст. 216 ЦК України, а лише визнати правочини недійсними.

В той же час, відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог. Отже, суд за власної ініціативи не в змозі виходити за межі заявлених позовних вимог та вирішувати питання пов`язані з настанням наслідків від ухваленого того чи іншого рішення суду.

Крім того, відповідачем ОСОБА_1 особисто доплачено судовий збір за кожну позовну вимогу немайнового характеру на час проведення підготовчого судового засідання по справі.

Враховуючи вище викладені обставини, беручи до уваги той факт, що позовні вимоги заявлені позивачем мають не майновий характер, оскільки разом з ними не заявлено вимоги витребування майна, чи іншої вимоги пов`язаної з цим, яка б була наслідком, передбаченим ст. 216 ЦК України, ним у встановленому розмірі та порядку сплачено судовий збір, сама позовна заява відповідає вимогам ст. 175 ЦПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні клопотання за безпідставністю.

Керуючись ст. 13, ст. 175, 176, ч. 11 ст. 187 ЦПК України, п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_2 про залишення позовної заяви без руху відмовити за безпідставністю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: