Справа № 305/1126/18
Провадження по справі № 2/305/622/18
РІШЕННЯ
22.01.2019. Рахівський районний суд Закарпатської області у складі:
головуючої судді Марусяк М.О.
за участю секретаря судового засідання Орос С.Ю.
представника відповідачів ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8 про стягнення заборгованості.
Крім того, разом з позовною заявою, позивачем подано заяву про забезпечення доказів.
Ухвалою суду від 04.07.2018, задоволено заяву позивача ОСОБА_1 про забезпечення доказів. Витребувано у приватного нотаріуса ОСОБА_10 копії спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_9, 28.10.2017, ІПН:НОМЕР_1 та витяг зі спадкового реєстру.
Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, ОСОБА_11 від 13.07.2018 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання на 09:00 годину 01 жовтня 2018 року. Надано відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву.
У встановлений ч.1 ст.193 ЦПК України та визначений ухвалою суду про відкриття провадження у справі п'ятнадцятиденний строк, представником відповідача ОСОБА_2, 07.08.2018 подано через канцелярію суду відзив на позовну заяву.
Ухвалою суду від 16.10.2018 закрито підготовче засідання. Призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалу суду, залучені співвідповідачі отримали 14.12.2018, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень. Однак, у встановлений судом строк, відзив на позов не подали, клопотань про розгляд справи спочатку не заявляли.
У судовому засіданні 22.01.2019, до початку розгляду справи по суті, представник відповідачів ОСОБА_2 заявила клопотання про витребування доказів. Позивач ОСОБА_1 заперечив проти задоволення клопотання, оскільки відповідачами пропущено строк для звернення до суду з таким клопотанням.
Зі змісту статті 76 ЦПК України, слідує, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статею 84 ЦПК України встановлено, що учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.
Частиною 3 ст.83 ЦПК України передбачено, що відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Враховуючи, що представником позивача ОСОБА_2 подано клопотання з порушенням строків, передбачених ст.ст. 83, 84 ЦПК України, водночас необгрунтовано неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, суд, залишив без задоволення клопотання про витребування доказів.
Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд, приходить до наступного висновку.
Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.
Факт отримання ОСОБА_9 вказаних грошових коштів підтверджується відповідною розпискою від 28 грудня 2009 року.
Судом встановлено, що 28 жовтня 2017 року позичальник ОСОБА_9 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №236220 від 03 листопада 2017 року.
Частиною1 статті 1282 ЦК України передбачено, що спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Після смерті ОСОБА_9, спадкоємцями першої черги за законом, які прийняли спадщину, являються його дружина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 та дочки: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, що стверджується заявами про прийняття спадщини.
У відзиві на позов представник відповідачів, ОСОБА_13 стверджує, що грошові кошти за договором позики від 28.12.2009, ОСОБА_9 частково повернуті.
З розписки ОСОБА_1 від 01 жовтня 2013 року, слідує що останній отримав від ОСОБА_9 120000 гривень. Справжність розписки, позивачем визнано у судовому засіданні. Разом з цим, суд не бере до уваги посилання позивача, що сума 120000 гривень, яка отримана ним згідно розписки від 01.10.2013, входить в суму 138700 гривень, яка зазначена ним у позовній заяві, оскільки позивачем на підтвердження цього, не надано жодних доказів.
Так, у вказаній розписці не зазначено, що вона має яке нубудь відношення до боргових зобов'язань ОСОБА_9 перед ОСОБА_1 за договором позики від 28.12.2009. Більше того, судом встановлено, що оригінали обох розписок, як від 28.12.2009 так і від 28.09.2016 знаходяться у позивача ОСОБА_1
Таким чином, відсутність у спадкоємців ОСОБА_9 боргового документа - розписки від 28.12.2009, у відповідності до вимог ч.ч.1-3 ст.545 ЦК України, свідчить про невиконання боржником у повному обсязі своїх зобов'язань за договором позики від 28.12.2009 та дає підстави вважати про існування двох договорів позики.
Згідно зі ст.524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.
Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом з тим, ч.2 ст.524 та ч.2 ст.533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається у гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України №6-284 цс17 від 01.03.2017 .
Оскільки сторони по справі у вказаному грошовому зобов'язанні визначили грошовий еквівалент в іноземній валюті, тому сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд, враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Окрім того, з урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідачаів, на користь позивача, слід стягнути витрати по сплаті судового збору у сумі 1421 гривня 77 копійок, з кожного.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 178, 263-265, 273, 279, 354, 355, п.15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору у сумі 1421,77 (одна тисяча чотириста двадцять одну) гривню 77 копійок.
Стягнути з ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у сумі 1421,77 (одна тисяча чотириста двадцять одну) гривню 77 копійок.
Стягнути з ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у сумі 1421,77 (одна тисяча чотириста двадцять одну) гривню 77 копійок.
Стягнути з ОСОБА_6 витрати по сплаті судового збору у сумі 1421,77 (одна тисяча чотириста двадцять одну) гривню 77 копійок.
Стягнути з ОСОБА_7 витрати по сплаті судового збору у сумі 1421,77 (одна тисяча чотириста двадцять одну) гривню 77 копійок.
Відомості щодо учасників справи:
- ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН:НОМЕР_6, мешканку с. Середнє Водяне, вул. 50р. Жовтня, буд.2, Рахівського району Закарпатської області.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Закарпатського апеляційного суду через Рахівський районний суд Закарпатської області.

Повний текст рішення складено 31 січня 2019 року.

Головуюча: М.О. Марусяк