30.01.2019 ЄУН №337/4280/18
Провадження № 2/337/223/2019
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30.01.2019 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
в складі: головуючого судді - Салтан Л.Г.
при секретарі - Чередниченко Л.В.
за участю позивача - ОСОБА_1
представника позивача - ОСОБА_2
представника третьої особи - Алішевської В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про позбавлення батьківських прав
24.09.2018 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, в якому просить позбавити його батьківських прав відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що відповідач по справі, ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання, утримання дитини, її долею, станом здоров'я, умовами виховання, утримання не цікавиться, матеріально не підтримує. На теперішній час у позивачки утворилася нова сім'я, її новий чоловік з любов'ю відноситься до її сина від першого шлюбу та приймає участь у його вихованні, дбає про його матеріальний, моральний та психосоціальний стан. Позбавлення відповідача батьківських прав позивачки позитивно вплине на інтереси дитини та сприятиме захисту прав сина в майбутньому.
Ухвалою суду від 18.10.2018 року відкрито провадження по справі, справа призначена до підготовчого судового засідання, відповідачеві визначений строк на надання відзиву на позов. У визначений строк відповідач відзив на позов не надав.
Ухвалою суду від 10.12.2018 року справа призначена до розгляду у судових засіданнях на 10.01.2019 року та 30.01.2019 року.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат ОСОБА_2 позов підтримали та просили його задовольнити, позбавити ОСОБА_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Малолітній ОСОБА_5 у відповідності до вимог ст.172 СК України висловив свою думку щодо підтримки заяви своєї матері, зазначивши, що батько ОСОБА_5 з ним тривалий час не спілкується взагалі.
Відповідач ОСОБА_4 у судові засідання, призначені на 30.01.2019р., 10.01.2019р та у підготовчі судові засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день і час судових засідань повідомлений у встановленому законом порядку. Заперечення на позовну заяву від відповідача не надходили.
У відповідності до ч.8 п.4 ст.128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Хортицькому району просив прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, враховуючи висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району про доцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав. Відносно сина ОСОБА_5, 2009 року народження.
Оскільки позивач не заперечує проти розгляду справи у відсутності відповідача, на підставі документів наявних у матеріалах справи з ухваленням заочного рішення, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно з ч.1 п.2 ст.280 ЦПК України.
Вислухавши пояснення учасників процесу по справі, пояснення свідка ОСОБА_5, який пояснив суду, що понад три роки батько не спілкується ні з ним, ні з братом, їхнім життям не цікавиться взагалі, матеріально не утримує, зі святами не поздоровляє, при цьому жодних перешкод з боку матері не було, вивчивши матеріали справи, оцінивши всі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що позов пред'явлений обгрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав.
За положеннями ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України).
Вказане узгоджується із положеннями ч.1 ст. 81 ЦПК України, згідно яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ч.5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
У відповідності зі ст.164 Сімейного кодексу України батьки можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей.
В абзаці 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.
Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2, актовий запис № 49, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції Запорізької області 22.01.2009р.
22.04.1994 року між ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_4 був зареєстрований шлюб відділом РАГС Орджонікідзевського району м.Запоріжжя, актовий запис № 171, який рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2011 року було розірвано.
Після розлучення малолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 і навчається у Запорізькій загальноосвітній школі № 58.
Відповідно до довідки № 07-07/122 від 18.04.2018 року виданою Запорізькою загальноосвітньою школою № 58, батько ОСОБА_5, 2009 року народження, ОСОБА_4 не бере участі у вихованні дитини, не приходить до школи, не спілкується з вчителями, не приймає участі у батьківських зборах, благодійні внески здає мати. Вихованням дитини займається виключно мати.
Суду наданий висновок районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району № 01/01-22/0089 від 18.01.2019р., про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи та наданими суду доказами.
На підставі запиту адвоката ОСОБА_2 було проведено обстеження керівником кафедри психології Запорізького національного університету ОСОБА_8 з метою визначення характеру взаємовідносин ОСОБА_4 2009р.н. з кожним із осіб, що формують родину у його сприйнятті; встановлення рівня психологічної прив'язаності дитини, а також якості емоційного зв'язку з батьками та іншими членами його сім'ї, з'ясування ролі кожного з батьків у житті ОСОБА_5, 2009 р.н., надання характеристики того, яким чином батько ОСОБА_4 і мати ОСОБА_1 впливають на світосприйняття та світогляд дитини, на формування його особистості, поглядів, поведінки та психіки, позитивний та негативний вплив на світосприйняття та психо-емоційний стан дитини від спілкування з біологічним батьком.
16.05.2018 року дане обстеження було проведено і згідно висновків обстеження було встановлено, що ОСОБА_5 ідентифікує себе із своєю родиною, в якій він проживає (батько ОСОБА_9, мати ОСОБА_1 і брат ОСОБА_10) Родину сприймає повною, веселою та щасливою, в якій йому дуже комфортно, дитина відчуває теплі і ніжні почуття до батьків і брата.
У процесі спілкування з ОСОБА_5 були виявлені теплі емоційні взаємовідносини з мамою - ОСОБА_1 і ОСОБА_9, якого дитина вважає за свого батька. Він їх любить і в процесі сімейної взаємодії з ними почуває себе комфортно, спокійно і стабільно.
У процесі дослідження був виявлений тісний емоційний зв'язок, емоційну прив'язаність з теперішнім чоловіком ОСОБА_9, якого ОСОБА_5 любить і завдяки котрому вважає свою родину повною і щасливою.
Свого біологічного батька ОСОБА_4 ОСОБА_5 пам'ятає формально (не може описати зовнішній вигляд, пам'ятає тільки емоційно негативні моменти «мама плакала, старий папа давно пішов від нас, не приходив, не дзвонив) цілісний образ біологічного батька стерся в пам'яті дитини ОСОБА_5 з тривалої відсутності спілкування.
ОСОБА_5 в процесі спілкування висловив небажання спілкуватися з біологічним батьком ОСОБА_4 Це бажання обумовлено образами дитини на те, що батько тривалий час не виявляв ініціативи спілкування з сином, хоча дитина чекала цих зустрічей. І на момент обстеження ОСОБА_5 вже категорично не хоче зустрічатися і спілкуватися з ОСОБА_4, так як у нього сформувався образ повної, щасливої родини з мамою і татом ОСОБА_9, в якій йому комфортно і психологічно благополучно.
Зустрічі дитини ОСОБА_5 з біологічним батьком ОСОБА_4 без згоди самої дитини будуть його травмувати і порушувати психічний стан ОСОБА_5.
Повне припинення спілкування дитини ОСОБА_5 з біологічним батьком ОСОБА_4 не матиме для дитини психотравматичного впливу, тому що спілкування з дитиною спочатку було припинено батьком ОСОБА_4, якого дитина пам'ятає лише формально і не має з ним жодних емоційних зв'язків.
Відповідно до ч.3 ст.157 СК України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Таким чином, до свого біологічного батька ОСОБА_4 ОСОБА_5 відноситься емоційно негативно, він являється для нього фруструючим фактором та викликає у дитини тривогу та страх відносно власного психологічного благополуччя, що перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Частиною 8 ст.7 СК України передбачено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
Відповідно до ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.
Згідно ст. 12 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з якою слід рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.
Згідно ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 р. п.ід час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє належну увагу думкам,
Таким чином, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 76, 78, 81, 89 ЦПК України, ст.ст.164, 165, 166 СК України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 р., Законом України "Про охорону дитинства", постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, яка зареєстрована: АДРЕСА_1) до ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_4, що зареєстрований: АДРЕСА_2), третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, про позбавлення батьківських прав- задовольнити.
Позбавити ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 батьківських прав стосовно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Рішення суду надіслати відділу реєстрації цивільного стану Вознесенівського району м. Запоріжжя.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня з дня ухвалення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Л.Г. Салтан