КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2019 року

м. Київ

справа № 760/10023/17

провадження № 22-ц/824/1100/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Махлай Л.Д., Мазурик О.Ф.

за участі секретаря судового засідання - Нечваль А.А.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Олександрівська клінічна лікарня

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на окрему ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у складі судді Усатової І.А.

у справі за позовомОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року позов ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючого відділення, лікаря уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів Олександрівської клінічної лікарні м. Києва з 12 травня 2017 року.

Стягнуто з Олександрівської клінічної лікарні м. Києвана користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.05.2017 по 17.09.2018 включно у розмірі 173710,38 грн.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено порушення ведення облікової документації щодо запису оперативних втручань та недотримання вимог по виконанню Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації та грубі недоліки організації лікувально- діагностичного процесу з боку позивача ОСОБА_1, щодо якого застосовано заходи дисциплінарного стягнення у вигляді доган.

Суд зазначав, що з протоколу наради у головного лікаря від 20.09.2016 року, випадок смерті хворого ОСОБА_1 в урологічному відділенні №2 аналізувався та було зроблено висновок, що мають місце грубі недоліки в організації лікувально- діагностичного процесу. Вказане знайшло своє відображення і в наказі № 276-к від 30.09.2016 про застосування дисциплінарного стягнення відносно лише ОСОБА_1.

Також вказаний випадок був предметом розгляду ЛКК. Однак, будь-яких висновків у наданих суду документах, щодо причин смерті хворого ОСОБА_2 та прийнятих у зв'язку з цим мір, крім оголошення догани ОСОБА_1, суду надано не було.

Суд уважав, що в діях ОСОБА_1 наявне несвоєчасне і некваліфіковане обстеження та лікування пацієнтів, однак вказані факти належним чином не розслідувалися, а тому, постановляючи окрему ухвалу 17.09.2018 року, суд уважав за необхідне направити дану окрему ухвалу до Міністерства охорони здоров'я для усунення умов та причин порушень закону та застосування відповідних заходів реагування.

Не погоджуючись з окремою ухвалою суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив її скасувати, посилаючись на те, що окрема ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що у порушення ч.1 ст. 262 ЦПК України , судом в окремій ухвалі чітко не зазначено, які порушення законодавства або недоліки у роботі юридичної особи, інших осіб було встановлено судом при вирішенні спору, окрема ухвала ґрунтується на припущеннях. Зазначає, що наказом №276-к від 30.09.2016 року йому оголошено догану за грубі недоліки в організації лікувально-діагностичного процесу, недостатній контроль по веденню медичної документації лікарями урологічного відділення №2 та неповне дотримання локальних протоколів. Наказ даний він не оскаржував, оскільки не бажав загострювати конфлікт з керівництвом лікарні, хоча з наказом згоден не був, сподівався у подальшому налагодити співпрацю. Уважає, що його вина у смерті пацієнта ОСОБА_2 відсутня, а завідуючий відділенням реанімації та інтенсивної терапії урологічних та гінекологічних хвороб - ОСОБА_3 визнав, що за цей випадок йому оголошено догану і що в його діях є порушення його трудових обов'язків.

Уважає, що суд не обґрунтував у чому полягає несвоєчасне та некваліфіковане обстеження та лікування пацієнтів, оскільки догана йому була оголошена 06.03.2017 року за неналежне ведення медичної документації.

Зазначає, що під час проведення операції ОСОБА_4 він намагався "перестрахуватися", вчинив захід, який не є лікувальним і тому правильно не відобразив його в протоколі операції, за що, на його думку, до нього безпідставно застосовано заходи дисциплінарного стягнення.

Оскільки, як зазначає апелянт, він не порушував вимог пункту 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації №008/0"Журнал запису оперативних втручань у стаціонарі", тому висновок суду про те, що у діях ОСОБА_1 наявне несвоєчасне і некваліфіковане обстеження та лікування пацієнтів не ґрунтується на дійсних обставинах справи.

Необґрунтованим уважає висновок суду про те, що дані факти належним чином не розслідувалися, оскільки на нараді Головного лікаря 20.09.2017 року випадок смерті ОСОБА_5 аналізувався на ЛКК та було зроблено адміністрацією лікарні відповідні висновки про притягнення ОСОБА_1 та завідуючого відділенням реанімації та інтенсивної терапії урологічних та гінекологічних хвороб - ОСОБА_6 до дисциплінарної відповідальності.

У судовому засіданні, яке відбулося 15 січня 2019 року, представник позивача надала пояснення по справі та підтримала апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до вимог чинного законодавства, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.

З метою виклику в судове засідання представника відповідача для дачі пояснень колегією суддів оголошено перерву по справі до 29 січня 2018 року.

Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, свого представника не направив, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 110).

У судове засідання позивач та його представник також не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином. 28 січня 2019 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_7 через канцелярію суду подала клопотання про відкладення розгляду справи, яке колегією суддів залишено без задоволення, оскільки свої пояснення по справі представник позивача надала на минулому судовому засіданні, а для вирішення трудових спорів законодавством передбачено стислі строки розгляду таких справ, а тому з метою не допущення порушення строків розгляду справи колегією суддів відповідно до вимог статті 372 ЦПК України вирішено розглядати справу за відсутності осіб, що не з'явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленої окремої ухвали, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи окрему ухвалу, суд виходив з того, що на нараді у головного лікаря від 20.09.2016 року випадок смерті хворого ОСОБА_1 в урологічному відділенні №2 аналізувався та було зроблено висновок , що мають місце грубі недоліки в організації лікувально - діагностичного процесу. Вказане знайшло своє відображення і в наказі № 276-к від 30.09.2016 про застосування дисциплінарного стягнення відносно лише ОСОБА_1

Також вказаний випадок був предметом розгляду ЛКК. Однак, будь-яких висновків у наданих суду документах щодо причин смерті хворого ОСОБА_2 та прийнятих у зв'язку з цим мір, крім оголошення догани ОСОБА_1, суду надано не було.А тому судом дані факти доведено до відома Міністерства охорони здоров'я для усунення умов та причин вище приведених порушень закону та застосування відповідних заходів реагування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на таке.

Частиною 1 статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч.ч.1,5ст. 262 ЦПК України суд, виявивши при вирішенні спору порушення законодавства або недоліки в діяльності юридичної особи , державних чи інших органів , інших осіб, постановляє окрему ухвалу, незалежно від того, чи є вони учасниками судового процесу. В окремій ухвалі суд має зазначити закон чи інший нормативно - правовий акт( у тому числі його статтю , пункт тощо), вимоги якого порушено,і в чому саме полягає порушення.

Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України), визначаючи повноваження суду як носія судової влади, встановлює, що суд, крім виконання функцій, пов'язаних із безпосереднім вирішенням судових справ, уповноважений виносити окремі ухвали, які мають бути ефективним засобом дотримання законності, забезпечення судом захисту прав і свобод людини.

Окрема ухвала є дієвим засобом запобігання правопорушенням, ефективним засобом дотримання законності, забезпечення судом захисту прав і свобод людини , непрямим способом забезпечення законності і являє собою не власне судові повноваження судів, а деякі їхні наглядові, за своєю суттю, функції, спрямовані на підвищення правосвідомості та правопорядку. Окрема ухвала має бути обґрунтованою і вмотивованою. Окрема ухвала суду є актом правосуддя, оскільки їй властиві як загальні риси, характерні для інших актів правосуддя, так і специфічні, які відмежовують її від останніх. Окрема ухвала - це правовий акт, що являє собою предмет виняткової компетенції суду; постановляється в умовах суворого дотримання процесуальної форми; набирає законної сили нарівні з іншими актами правосуддя; носить обов'язковий характер; такі ухвали мають самостійний предмет впливу - негативні явища . Окремі ухвали по суті не впливають на розвиток і результат процесу і не стосуються питань, що безпосередньо належать до розгляду цивільної справи . Окрема ухвала відповідає всім вимогам акту застосування права: 1) виноситься лише судом у встановленому законом порядку; 2) має державно-владний характер; 3) містить індивідуально-конкретні правові приписи; 4) має юридичну силу, в необхідних випадках забезпечується державним примусом.

Суд не може винести окрему ухвалу (постанову), яка за своїм змістом ставить під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого у цій справі рішення .

Судом установлено, що наказом № 223-к від 16.09.2014 позивач був прийнятий на посаду лікаря-уролога швидкої та невідкладної медичної допомоги Олександрівської клінічної лікарні м. Києва на 0,5 ставки приймального відділення урології, наказом № 262-к від 30 жовтня 2014 року його переведено на посаду завідуючого відділення, лікаря-уролога урологічного відділення №2, а 01 січня 2017 року наказом №385-к від 15.12.2016 у зв'язку з прийняттям нової організаційної структури та затвердженням штатного розпису лікарні, був переведений на посаду завідуючого відділення, лікаря-уролога відділення урології гострих захворювань сечовивідних шляхів.

Наказом № 146-к від 12.05.2017 його було звільнено з займаної посади за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором, враховуючи, що раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення за п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Підставами у вказаному наказі зазначено: наказ № 276-к від 30.09.3016 про оголошення догани, наказ № 66-к від 06.03.2017 про оголошення догани та протокол комісії від 25.04.2017.

Встановлено, що наказ № 276-к від 30.09.3016 про застосування дисциплінарного стягнення позивачем оскаржено не було.

Підставами в наказі зазначено протокол наради, рапорт заступника головного лікаря КриворучкаІ.Г., пояснювальна записка ОСОБА_1

Як убачається з даних документів, розглядалося питання про грубі недоліки в організації лікувально - діагностичного процесу, рівень контролю за веденням медичної документації.

З пояснювальної записки ОСОБА_1 вбачається, що він визнав грубі недоліки в організації лікувально - діагностичного процесу, недостатній контроль по веденню медичної документації .

А з пояснень у судовому засіданні позивача та представника відповідача ОСОБА_6 видно, що дані обставини стосуються ведення історії хвороби пацієнта м.к.№6202673ОСОБА_2, який помер і що саме дії ОСОБА_1 призвели до вказаних наслідків.

Судом під час розгляду даної цивільної справи встановлено, що ОСОБА_1 всупереч п. 3 Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 008/о "Журнал запису оперативних втручань у стаціонарі", затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров'я України № 110 та зареєстрованої в Міністерствіюстиції України 28 квітня 2012 р. за № 665/20978, двічі не було відображено в обліковій документації хід оперативного втручання відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_2

Крім того, як зазначив в своїх поясненнях ОСОБА_1, ним здійснено, "про всяк випадок", оперативне втручання, яке ОСОБА_4 не потребувала та яке не відображене в медичній документації.

Випадок смерті хворого ОСОБА_1 в урологічному відділенні №2 аналізувався на нараді у головного лікаря 20.09.2016 року та, відповідно до протоколу, було зроблено висновок , що мають місце грубі недоліки в організації лікувально - діагностичного процесу. Вказане знайшло своє відображення і в наказі № 276-к від 30.09.2016 про застосування дисциплінарного стягнення відносно лише ОСОБА_1.

Також вказаний випадок, як вбачається з протоколу наради у головного лікаря від 20.09.2016 року, був предметом розгляду ЛКК. Однак, будь-яких висновків у наданих суду документах, щодо причин смерті хворого ОСОБА_2 та прийнятих у зв'язку з цим заходів, крім оголошення догани ОСОБА_1, суду надано не було.

Згідно ст. 49 Конституції України кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування.

Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування. У державних і комунальних закладах охорони здоров'я медична допомога надається безоплатно; існуюча мережа таких закладів не може бути скорочена. Держава сприяє розвиткові лікувальних закладів усіх форм власності.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я» лікуючий лікар - лікар закладу охорони здоров'я або лікар, який провадить господарську діяльність з медичної практики як фізична особа - підприємець і який надає медичну допомогу пацієнту в період його обстеження та лікування.

Лікуючий лікар обирається пацієнтом або призначається йому в установленому цими Основами порядку. Обов'язками лікуючого лікаря є своєчасне і кваліфіковане обстеження та лікування пацієнта.

А відповідно до ст. 78 цього ж закону медичні і фармацевтичні працівники зобов'язані:

а) сприяти охороні та зміцненню здоров'я людей, запобіганню і лікуванню захворювань, надавати своєчасну та кваліфіковану медичну і лікарську допомогу;

б) безплатно надавати відповідну невідкладну медичну допомогу громадянам у разі нещасного випадку та в інших екстремальних ситуаціях;

г) дотримувати вимог професійної етики і деонтології, зберігати лікарську таємницю;

д) постійно підвищувати рівень професійних знань та майстерності;

Медичні та фармацевтичні працівники несуть також інші обов'язки, передбачені законодавством.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що в діях ОСОБА_1 наявне не своєчасне і некваліфіковане обстеження та лікування пацієнтів і вказані факти належним чином не розслідувалися та постановив окрему ухвалу, яка винесена на підставі матеріалів, досліджених у суді, та містить вказівку на дійсні причини й умови, які сприяли порушенню закону. Обставини, які належать до причин і умов, що сприяли порушенню закону, всебічно, повно та об'єктивно досліджено в судовому засіданні. У мотивувальній частині окремої ухвали викладені доводи, за якими суд дійшов висновку про допущені порушення законності, розкрито суть допущених порушень, вказано конкретні нормативні правові акти, вимоги яких порушено, а також особи, чиї дії призвели до порушення законності. Окрема ухвала за своїм змістом не ставить під сумнів законність та обґрунтованість прийнятого у цій справі рішення.

Виходячи з цього, суд вірно вважав за необхідне направити дану окрему ухвалу до Міністерства охорони здоров'я для усунення умов та причин вище приведених порушень закону та застосування відповідних заходів реагування.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та власного тлумачення характеру спірних правовідносин і встановлених судом обставин. Такі доводи оцінені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду як окремої ухвали, так і рішення суду.

Згідно зі статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки окрему ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав до її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Окрему ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 17 вересня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Олександрівської клінічної лікарні про поновлення на роботі і виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

Л.Д.Махлай