КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2019 року місто Київ.

Справа 357/4118/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/16512/2019

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Желепи О.В.

суддів Кулікової С.В., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2019 року (у складі судді Кошель Б.І., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за оренду квартири,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що у вересні 2017 рок між ним та ОСОБА_2 було укладено усний договір оренди майна, згідно якого він передав їй у користування належне йому на праві власності нежитлове приміщення АДРЕСА_1 терміном на 4 місяці, відповідно до умов вказаного договору відповідачка зобов`язалась сплатити кошти в сумі 20 400 грн. Однак по закінченню строку оренди за усним договором відповідачка не виконала свого зобов`язання та не повернула кошти, тому власноручно написала розписку від 30.12.2017 року, в якій зазначила, що суму боргу в розмірі 20 400 грн. поверне до кінця січня 2018 року. Проте, в передбачений розпискою строк коштів не сплатила, зустрічей уникає, а тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 суму орендної плати у розмірі 20 400 грн. 00 коп., та судові витрати по справі.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2019 року у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, 12 листопада 2019 року ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, невірно застосовані норми матеріального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи.

Вказав, що судом застосована норма ч. 1 ст. 810 ЦК України, яка регулює правовідносини, які не підлягають застосуванню у даному спорі.

Зазначив, що надана та долучена до справи письмова розписка ОСОБА_2 від 30 грудня 2017 року є письмовим правочином.

Ухвалою від 19 листопада 2019 року Київським апеляційним судом відкрито апеляційне провадження в даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

Станом на 12.12.2019 року відзиву на апеляційну скаргу від учасників справи до суду не надходило.

Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд вважав встановленими такі обставини.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності магазин літ. «А-2», що розташований за адресою, АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер:24743889 від 25.07.2014 року.

30.12.2017 року ОСОБА_2 написала розписку, відповідно до якої остання зобов`язалась сплатити борг у сумі 20 400 грн., який виник у зв`язку з несплатою нею оренди приміщення за адресою АДРЕСА_1 та зобов`язалась повернути вказану суму до кінця січня 2018 року, що підтверджується розпискою, написаною відповідачкою власноручно.

Позивач вказує, що станом на дату звернення до суду з позовом відповідачка не повернула вказані кошти, зустрічі з позивачем уникає.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову вказав, що будь-яких обставин, які б свідчили про наявність узгодження сторонами розміру плати за користування відповідачем нежитловим приміщенням, як на період до написання відповідачем розписки, так і на будь-який інший період часу, судом не встановлено.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

З огляду на засади диспозитивності регулювання цивільно-правових відносин та завдання цивільного судочинства, надаючи оцінку правомірності позовних вимог суд має перевірити на відповідність закону обраний позивачем спосіб захисту прав.

В контексті положень ст. 16 ЦК України обраний позивачем спосіб захисту має бути передбачений договором або законом. Втім свобода регулювання цивільних правовідносин обумовлює і можливість застосування судом іншого обраного позивачем способу захисту прав, але за умови що такий спосіб відповідає критерію ефективності та не суперечить закону (ч.2 ст.16 ЦК України, ч.2 ст.5 ЦПК України).

В цьому аспекті слід звернути увагу, що спосіб захисту фактично визначається механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Метою застосування способу захисту права є усунення перешкод у здійсненні права (невизнаного, оспореного чи порушеного). Досягненням цієї мети спосіб захисту права вичерпує себе.

Відповідно до положень ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається укладеним у письмовій формі, якщо його зміст зафіксовано в листах, телеграмах або за допомогою електронного або іншого засобу зв`язку.

Згідно положень ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Як передбачено положеннями ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1 ст.628 ЦК України). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Згідно положень ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною (ст.638 ЦК України).

Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно положень ч.2 ст. 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Положеннями ч.1 ст.759 ЦК визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до положень ч.1 ст. 763 ЦК України договір найму укладається на строк, встановлений договором.

Згідно положень ст. 764 ЦК України, якщо наймач продовжує користуватися майном після закінчення строку договору найму, то за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Відповідно до положень ст. 793 ЦК України договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) строком на три роки і більше підлягає нотаріальному посвідченню.

Положеннями ч.1 ст. 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Аналіз змісту зазначених норм закону свідчить, що істотними умовами договору найму є погодження сторонами предмету договору (об`єкту, який передається в найм), строку його дії та розміру плати. За таких обставин передумовою визнання судом дійсності умов укладеного договору найму є встановлення обставин, які свідчать що сторони досягли згоди по тих умовах, про які заявлено в позовній вимозі.

Суд першої інстанції встановив, що позивач не довів укладення між сторонами в належній письмвій формі договору оренди, а відповідно і відсутні підстави для стягнення суми, зазначеної в розписці, як орендної плати за не виконання умово договору.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів приходить до висновку, що вищенаведені обставини справи, які суд вважав встановленими є доведеними, а висновки суду відповідають цим обставинам та вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що письмова розписка ОСОБА_2 від 30 грудня 2017 року є письмовим правочином, колегія суддів не приймає з огляду на наступне.

Вказана розписка не містить істотних умов договору найму, ні строку на який передавався в оренду об`єкт, ні домовленості сторін про розмір оплати за користування нежитловим приміщенням.

Зазначена в розписці сума не може бути стягнута як борг за оренду нежитлового приміщення за відсутності факту укладення письмового договору між сторонами.

Під час написання розписки про отримання відповідачем від позивача боргу, учасниками правочину не дотримано умов, за яких вказаний правочин може вважатися укладеним.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи встановлені обставини справи, суд дійшов правильного висновку, що між позивачем та відповідачем не було узгоджено платного найму та розміру плати, термін дії такого договору.

Доводи скарги в частині порушення судом норм матеріального права також є безпідставні.

Інші доводи скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Разом з тим, колегія суддів роз`яснює, що відмова в задоволенні заявлнеих позовних вимог, не позбавляє позивача права звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача суми, зазначеної в розписці з інших правочвих підстав.

Враховуючи, те що апеляційна скарга залишається без задоволення, у суду апеляційної інстанції відсутні підстави для зміни розподілу судових витрат судом першої інстанції. Судові витрати у виді судового збору за подачу апеляційної скарги покладено на особу, яка оскаржила рішення. Іншими учасниками справи не заявлено до відшкодування судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у апеляційному суді.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 20 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 12 грудня 2019 року.

Головуючий

Судді