Справа № 466/266/18 Головуючий у 1 інстанції: Невойт П.С.
Провадження № 22-ц/811/526/18 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року в складі судді Невойта П.С. у справі за позовомОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5, з участю третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_6, Брюховицької селищної ради, ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні господарськими будівлями і спорудами, що належать на праві спільної часткової власності,-

встановила:

В січні 2018 року позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5, а також третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_6, Брюховицької селищної ради, ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні господарськими будівлями і спорудами, що належать на праві спільної часткової власності.

Вимоги обґрунтовувала тим, що є власником частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та їй належить 9/40 і 9/80 частки у вказаному майні. Співвласниками даного житлового будинку є ОСОБА_8 - 18/40 частки, ОСОБА_6 - 9/80 частки, ОСОБА_5 - 2/40 частки, а відповідачу ОСОБА_4 належить 2/40 частки у майні. Однак не зважаючи на те, що відповідачу ОСОБА_4 належить незначна частка у вказаному майні, він самочинно демонтував одну з 6-ти житлових кімнат та сарай, що знаходився у спільній частковій власності, а також загородив частково дерев»яним парканом та дротяною сіткою, перекрив спільний заїзд на подвір»я, закрив двері на замок до спільних приміщень, а саме літньої кухні та гаражу. Своїми діями відповідач чинить перешкоди у здійсненні права власності на майно, тому звернулась в суд за захистом своїх прав.

Просила ухвалити рішення про усунення перешкоди у володінні та користуванні спільною частковою власністю, майном за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов»язання ОСОБА_4 привести до попереднього стану приміщення сараю позначеного на план-схемі у технічному паспорті від 23.09.1992р. під літ. «Б» та звільнити (зняти замки з дверей), винести будівельні матеріали з приміщення літньої кухні під літ. «Д» і гаражу під літ. «Г» надавши ОСОБА_2 доступ для користування вказаними господарськими будівлями і спорудами.

Оскаржуваним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_5, з участю третіх осіб на стороні позивача ОСОБА_6, Брюховицької селищної ради, ОСОБА_7, про усунення перешкод у користуванні господарськими будівлями і спорудами, що належать на праві спільної часткової власності - відмовлено.

Судові витрати залишено за сторонами.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2

Покликаючись на відповідні правовстановлюючі документи та час набуття учасниками справи права власності на відповідну частину спільного майна, зазначає, що п'ять співвласників мають на праві спільної часткової власності цілий житловий будинок по АДРЕСА_1 відповідно мають право на відповідні частки у господарських будівлях: сарай, літня кухня, гараж, колодязь, вбиральня, а також право користуватись спільною земельною ділянкою, оскільки правовстановлюючі документи дійсні і ніхто із вищевказаних співвласників не оспорював свого права на частку в спільному майні.

У 2004 році відповідач ОСОБА_4 почав чинити самоправні дії щодо їх спільного майна, оскільки без погодження із іншими співвласниками розібрав частину житлового приміщення будинку у якому проживав, захопив спільне приміщення сараю, частину приміщення без назви, частину земельної ділянки, площею 160 кв.м. та на цьому місці будує двохповерховий житловий будинок.

Крім цього, ОСОБА_4 перегородив дротяною сіткою і дерв»яним парканом спільну земельну ділянку, на якій знаходиться криниця, гараж, літня кухня та закрив ці господарські споруди на замки.

Звертає увагу на те, що будівництво житлового будинку відповідач проводить без попередньо виготовленого технічного проекту та почав будівництво без дозволу відповідного органу влади, а також без дозволу всіх співвласників. На даний час будівництво не завершене та не здане в експлуатацію.

Вказані обставини підтверджені Актами відповідних органів, які залишаються без виконання відповідачем, вважає, що в даному випадку має місце продовжуване правопорушення.

Висновок суду про те, що ОСОБА_2 не володіє майном більше 20 років, на думку апелянта, не є жодним належним доказом позбавлення її прав на користування спільними господарськими приміщеннями, які входять до складу цілого житлового будинку, оскільки самочинне будівництво, яке проведене відповідачем, не узаконено, останній не має права розпоряджатись спільною частковою власністю.

Покликається на те, що жодному із співвласників не належить на праві власності окрема господарська будівля, при цьому жоден із співвласників не оскаржує правовстановлюючі документи в частині неправильного визначення його частки.

Зазначає, що не ставить питання про реальний поділ житлового будинку в натурі, а лише усунення перешкод в користуванні спільним майном.

На думку апелянта, суд першої інстанції допустив порушення порядку розгляду справи в спрощеному позовному провадженні, в частині прийняття відзиву з порушенням строку подання такого, безпідставно долучив до матеріалів справи рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 18.05.2017 року.

Суд відмовив у клопотанні про витребування матеріалів перевірки самочинного будівництва та не взяв до уваги довідку за підписом директора ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» про самочинне будівництво із збільшенням розмірів житлового будинку на вул. Незалежності, 34 в смт. Брюховичі.

Стверджує, що суд не може покликатись на висновок експерта ОСОБА_9, оскільки цей висновок від 10.03.2017 року № 17/06-16я не має доказової сили, так як виконаний на замовлення ОСОБА_4 без ухвали суду.

Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнитиповністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника на підтримку доводів скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залиши ти без задоволення виходячи із такого.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив з того, що незважаючи на те, ще позивач стверджує, що є співвласником приміщень «Д», «Г» з 1992р., в судовому засіданні встановлено, що вона ніколи не користувалася приміщеннями «Д», «Г», а також такими приміщеннями не користується інший співвласник 18/40 частин будинковолодіння ОСОБА_7

Також суд зазначив, що заяви позивача від 02.03.2018 р., відповідь відділу поліції від 02.03.2018р. та акт Брюховицької селищної ради від 02.03.2018р., не свідчать про порушення прав ОСОБА_2 співвласником ОСОБА_4, про об'єктивну наявність перешкод, вчинених відповідачем позивачу, при цьому такі документи були складені після подання позову та такими позивач не обґрунтовувала доводи позовних вимог.

Оскільки позивач не надала суду доказів про те, що приймала участь у спорудженні літньої кухні та гаража, а матеріали справи підтверджують, що попередні власники погодили порядок використання між собою господарських споруд, суд прийшов висновку, що позов є безпідставним.

Розглядаючи даний спір та перевіряючи законність оскаржуваного рішення згідно вимог ЦПК України, судова колегія враховує таке.

Вдповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтями 316, 317, 319 ЦК України передбачено, що право власності особа здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

Частиною 4 ст. 13 Конституції України передбачено, що держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, їх рівність перед законом. Основний Закон України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю відповідно до закону (ст. 41).

Судом встановлено, що згідно з довідкою ОКП «БТІ та ЕО» станом на 29.12.2012 року та технічним паспортом від 18.12.2012 року житловий будинок по АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності: 9/40 частин ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про спадщину від 14.03.1973 року, зареєстрованого за №3183 (квартира НОМЕР_1), 9/40 частин ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 23.05.1992 року, зареєстрованого за Р.№2-2756 (квартира НОМЕР_1); 18/40 частин ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21.02.1992 року, зареєстрованого за Р.№2-893 (квартира №2); 2/40 частини ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989 року, зареєстрованого за Р.№1-2729 (квартира НОМЕР_3), 2/40 частини ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 12.06.2007 року, зареєстрованого за Р.№2520 (квартира НОМЕР_3).

На підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.06.2017 року позивач ОСОБА_2 разом із сестрою ОСОБА_6 успадкували частку 9/40 частини житлового будинку, яка належала їх батькові ОСОБА_12, відтак у частку позивачки перейшло ще 9/80 частини вказаного будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд.

Таким чином, позивач ОСОБА_2 є власником 9/40 та 9/80 частини житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель в м. Львів-Брюховичі, вул. Незалежності України, 34 на підставі договору дарування від 23.05.1992 року та свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.06.2017 року (а.с. 18, 25).

Земельна ділянка на якій розташований будинок АДРЕСА_1 перебуває у фактичному користуванні співвласників цього будинку.

Будинок по АДРЕСА_1 має чотири окремих входи зі сторони внутрішнього двору та складається із одноповерхової частини, яка має два окремих входи у квартиру НОМЕР_1, та у квартиру НОМЕР_2, а також двоповерхової частини, де розташована квартира НОМЕР_3, яка також має два окремі входи, що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок.

В родинних відносинах співвласники ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_4 між собою не перебувають.

Між співвласниками склався наступник порядок користування окремими жилими приміщеннями, а саме: ОСОБА_2 займає квартиру НОМЕР_1, ОСОБА_7 - квартиру НОМЕР_2, ОСОБА_4 - квартиру НОМЕР_3

З приводу правовідносин між сторонами існують судові рішення судів різних інстанцій.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 18.05.2017 року в справі №466/4418/16-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб ОСОБА_5, Департаменту державного архітектурно-будівельної інспекції у Львівські області, Брюховицької селищної ради, про приведення земельної ділянки до попереднього стану шляхом демонтажу самочинного будівництва, позивачу ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що остання не довела, що спірні надбудови та прибудови, які здійснені відповідачем, суперечать суспільним інтересам або порушують права інших осіб, чи виконані з істотним порушенням будівельних норм і правил, зокрема, з не додержанням архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також, що зміна окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, впливає на їх міцність і безпечність (а.с. 112-115).

Крім цього встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 рішенням Брюховицької селищної ради від 10.06.1999р. № 161 надано дозвіл на реконструкцію будівель, придбаних на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.1989р. Р. НОМЕР_1-2729. З висновку експертного будівельно-технічного дослідження № 17/06-16я від 10.03.2017р., складеного судовим експертом ОСОБА_9 на замовлення відповідача ОСОБА_4 вбачається, що частина житлового будинку на вул. Незалежності України, 34 в смт. Брюховичі, а саме квартира НОМЕР_3 після реконструкції з прибудовою та надбудовою мансардного поверху, відповідає будівельним, санітарно-технічним та протипожежним нормам, зокрема: п.2.24, 2.27, 2.31, 3.2, 3.6, 5,13, ДБН В.2.2-15-2205 «Житлові будинки. Основні положення», п. 5.9 ДБН В.11-7-2002 «Пожежна безпека об'єктів будівництва», п.4.3, 8.2, 8.3, 9.7, 10.4 ДБН В.3.2.-2-2009 «Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт». Реконструкція частини житлового будинку (квартири НОМЕР_3) по вул.Незалежності України, 34 в смт.Брюховичі з надбудовою мансардного поверху та одноповерхової з мансардним поверхом прибудови не обмежує можливість використання їх мешканцями інших частин даного житлового будинку, зокрема мешканцями квартири НОМЕР_1, в зв'язку з тим, що влаштована в межах існуючого планування і не обмежує доступ до приміщень інших квартир даного будинку та можливості проведення ними ремонтно-будівельних робіт у разі необхідності, що відповідає п. 4 ст. 357 ЦК України.

Зазначене рішення залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14.12.2017 року (а.с. 116-118).

Також, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 23.05.2017 року в справі №466/868/17, яке залишене в силі ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.12.2017 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, з участю третіх осіб ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Брюховицької селищної ради, про позбавлення права користування житловим приміщенням шляхом виселення, скасування реєстрації.

Зокрема, суд дійшов висновку про те, що відповідачі, як члени сім'ї співвласника будинку ОСОБА_4, вселилися та користуються жилими приміщенням, які перебувають у користуванні та володінні останнього.

При цьому, суд вказав, що покликання позивача на руйнування спільного сараю під літерою «Б», який не є жилим приміщенням, внаслідок проведення реконструкції будинку ОСОБА_4 з порушенням встановленої законом процедури, як на підставу позбавлення відповідачів права користування жилим приміщенням та виселення з будинку на вул. Незалежності України, 34 в смт.Брюховичі, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Аналогічні положення містились і у статті 61 ЦПК України (в редакції закону від 18.03.2004 року) чинній на час звернення з позовом.

Обставини встановлені цими рішеннями, не потребують доказування та мають преюдиційне значення для даної справи.

Таким чином, колегія суддів виходить з того, що зазначені позивачем обставини, які фактично зводились до обгрунтування підставності позовних вимог, частково були предметом судових розглядів та підтверджують безпідставність таких.

В свою чергу, з метою обєктивного розгляду справи, суд першої інстанції досліджував матеріали інвентарної справи.

Так, рішенням виконкому Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 01.11.1958р. № 82 за ОСОБА_16 в цілому визнано право власності на будинковолодіння АДРЕСА_2 (інвен. справа а.с. 13) та проведено реєстрацію вказаного домоволодіння, що підтверджується заключенням про реєстрацію домоволодінь Львівського МБТІ від 01.11.1958р. (інвен. справа а.с. 14). На той час опис домоволодіння був таким: один житловий будинок «А», веранда «а», сарай «Б», погріб «пг», огорожа 1, колодязь «К» (інвен. справа а.с. 2-3).

Згідно із договором купівлі-продажу, посвідченого старшим нотаріусом Першої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_17 03.11.1958р. за реєстровим №7-316 (а.с.15), ОСОБА_16 продала 1/2 ідеальну частину будинковолодіння АДРЕСА_2 своїй колишній невістці - ОСОБА_18. 18.08.1958р. ОСОБА_18 розірвала шлюб з ОСОБА_19 і отримала прізвище ОСОБА_18, а в 11.06.1959р. уклала шлюб з ОСОБА_20 і отримала прізвище ОСОБА_20 (а.с.53).

Між ними визначився такий склад майна: приміщення 1-1, 1-2, 1-3 в житловому будинку, сарай, погріб, вбиральня, огорожа, веранда, 1/2 криниці - належать ОСОБА_16, приміщення 1-4, 1-5, 1-6 в житловому будинку та 1/2 криниці ОСОБА_21 (інвен. справа а.с.17).

З цього часу житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 розділився таким чином, що його одну частину займала ОСОБА_21, а другу - ОСОБА_16, і саме до її частини будинку прилягав сарай «Б», який належав останній в силу вказаного розподілу.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 27.07.1964р. №І-9597, ОСОБА_16 продала належне їй нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2 ОСОБА_22 (інвентарна справа а.с.46-47). Згідно договору зазначений будинок складався в цілому з трьох кімнат та однієї кухні. Згідно довідки від 29.03.1964 р, склад будинковолодіння АДРЕСА_2 становить: житловий будинок, прибудова «Б», сарай, погреб, вбиральня, паркан, криниця (інвен. справа а.с. 39).

Рішеннями виконкому Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 07.05.1968р. та від 07.07.1971р. ОСОБА_23 дозволено переобладнати підсобні приміщення за адресою: АДРЕСА_2 на житло з метою покращення житлових умов (інвен. справа а.с. 32-33). Проведену ним реконструкцію і добудову будинку прийнято в експлуатацію актом про закінчення будівництва і вводу в експлуатацію індивідуального домоволодіння Львівського МБТІ від 28.10.1971р. (інвентарна справа а.с. 48).

У зв'язку з цим рішенням виконкому Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 21.02.1973р. (інвентарна справа а.с. 50) переоформлено право особистої власності на реконструйований будинок за адресою: АДРЕСА_2 та внаслідок цієї реконструкції нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, здійсненої ОСОБА_22 ще період 1968-1971рр. сарай «Б» перестав існувати в первісному вигляді.

14.03.1973р. в рівних частках нерухоме майно ОСОБА_21 за адресою: АДРЕСА_2 успадковують її чоловік ОСОБА_20 та її племінник ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданого нотаріусом Четвертої Львівської держаної нотаріальної контори Юрчишин Н.В. за реєстровим № 3183 (інвентарна справа а.с. 56).

До складу спадкового майна входить 9/20 частини жилого будинку і господарських будівель, що знаходяться у АДРЕСА_3 які належали померлій на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1958р. за реєстровим №7-316 (інвен. справа а.с. 15).

Рішенням виконавчого комітету Брюховицької селищної Ради народних депутатів 17.12.1986р. за №180 погоджено проведене ОСОБА_22 будівництво господарського майна за адресою: АДРЕСА_2 (інвентарна справа а.с. 100) та на підставі даного рішення внесено відповідні зміни в технічну документацію щодо літньої кухні «Д» і гаражу «Г».

16.04.1987р. начальником ЖЕД-410, видано довідку ОСОБА_22 про відсутність самочинного будівництва (інвентарна справа а.с. 103).

Дослідивши наведені обставини, суд першої інстанції прийшов висновку, що ОСОБА_21 ніколи не належав сарай «Б», який прилягав до частини житлового будинку ОСОБА_22, літня кухня «Д», гараж «Г», які були збудовані ОСОБА_25 за адресою: АДРЕСА_3, а тому в подальшому зазначене майно не могли успадкувати і не успадкували ОСОБА_20 та ОСОБА_11.

04.05.1987р. в рівних частках нерухоме майно ОСОБА_22 за адресою: АДРЕСА_2, розподіляється між ним та його дружиною ОСОБА_25, про що державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори ОСОБА_26 видається свідоцтво про власності за реєстровим № 2-1538 (інвентарна справа а.с.108).

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_27 за реєстровим №1-1608, 31.03.1989р. нерухоме майно, яке належало ОСОБА_22 успадкував його син ОСОБА_28 (інвентарна справа а.с. 112).

Згідно договору купівлі-продажу від 17.05.1989р., посвідченого старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_27 за реєстровим 1-2729 (інвентарна справа а.с. 118-119) ОСОБА_28 продав ОСОБА_4 частину належного йому нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_2, а саме 4/40 частин житлового будинку разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель.

21.02.1992р. ОСОБА_7 успадкувла після смерті матері ОСОБА_22 належне останній нерухоме майно за адресою: смт. Брюховичі, вул.Червонопрапорна 18 а, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченим старшим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_29 за реєстровим № 2-893 (інвентарна справа а.с.136-137).

Згідно свідоцтва, до складу спадкового майна входить 18/40 частини жилого будинку у м. Львові-Брюховичі вул. Червонопрапорна 18а, що складається з 6 кімнат, житловою площею 101,90 кв.м. та двох кухонь. До будинку відносяться господарські будівлі: сарай «Б», вбиральня «В», літня кухня «Д», які належали померлій на підставі договору дарування від 16.03.1990 року за реєстровим № 1-1736 та свідоцтва про право власності від 04.05.1987 року за реєстровим № 2-1538.

03.02.1990р. ОСОБА_20 подарував ОСОБА_30 належне йому нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується договором дарування, посвідченим нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_29 за реєстровим № 2-743 (інвентарна справа а.с. 125-126), яке остання 23.05.1992р. віддарувала позивачеві - ОСОБА_2, що стверджується договором дарування, посвідченого нотаріусом Третьої Львівської держаної нотаріальної контори ОСОБА_29 за реєстровим №2-2756 (а.с.18).

Позивач просила зобов'язати відповідача привести до попереднього стану приміщення сараю позначеного на план-схемі у технічному паспорті від 23.09.1992р. під літ. «Б», вказуючи, що відповідач самочинно демонтував одну із шести кімнат житлового будинку, позначеної на план-схемі (Техпаспорт від 1992р.) літ.2-6 пл.14,1кв.м. та сарай літ.Б, що знаходиться у спільній частковій власності.

Разом з цим, з матеріалів інвентарної справи вбачається, що сарай «Б» прилягав до тієї частини будинку, яка належала ОСОБА_16, а потім ОСОБА_22, саме він перебудував цей сарай в житлове приміщення на підставі рішень виконкому Брюховицької селищної Ради депутатів трудящих від 07.05.1968р. та від 07.07.1971р., - (арк. 3, 17, 49, 32, 33, 34), при цьому про те, що сарай перебудовано в житловий будинок є відмітка в акті біжучих змін (інвентарна справа - арк.28)

При цьому, в правовстановлюючих документах ОСОБА_21, ОСОБА_20 ОСОБА_11, які були попереднім власниками частини майна, що зараз належить позивачу, описи господарських будівель взагалі відсутні, на арк.41, 56 - дані технічного паспорту, що не є ні правовстановлюючим документом, ні його частиною, на який опирається позивач, суперечать іншим документам, які оформлялися органом технічної інвентаризації, так ще у 1985 році сарай Б вже не згадується, - арк. 80.

Щодо будинковолодіння співвласники будинку № 34 по вул. Незалежності України в смт. Брюховичі підписали розподіл долей, в т.ч. і позивач, - арк.161, опис приміщень житлового будинку та господарських будівель відповідає зведеному акту - арк. 148. абрису , - арк. 154, де сарай Б не вказується.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що літня кухня «Д», гараж «Г» за адресою: АДРЕСА_2 які були збудовані родиною ОСОБА_22 завжди перебували у їх користуванні, а в подальшому ОСОБА_4, належні докази того, що позивач приймала участь у їх спорудженні відсутні, при цьому матеріалами справи доводиться, що попередні власники погодили порядок використання між собою господарських споруд.

Наведене також свідчить про безпідставність вимоги про приведення в попередній стан приміщення сараю «Б».

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 02 травня 2018 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 31 січня 2019 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк