Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 206/4696/16-ц

провадження № 61-31486св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Краснощоков Є. В., Русинчука М. М.,

учасники справи:

позивач -ОСОБА_1 ,

відповідачі: публічне акціонерне товариство «Альфа Банк», товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року у складі судді Сухорукова А. О. та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року у складі колегії суддів: Городничої В. С., Варенко О. П., Лаченкової О. В.,

ВСТАНОВИВ

Історія справи

Короткий зміст позовних вимог

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом допублічного акціонерного товариства «Альфа Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») про встановлення нікчемності пунктів кредитних договорів, застосування наслідків недійсності пунктів кредитних договорів, стягнення збитків та моральної шкоди.

Позов мотивовано тим, що у листопаді 2012 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» було укладено кредитний договір № 500324901, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 20000,00 грн. під 15 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 638,00 грн. У лютому 2013 року ПАТ «Альфа-Банк» було введено комісію 10,00 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1500,00 грн. (включно). У листопаді 2013 року, як рефінансування вказаного договору, сторони уклали кредитний договір № 500922684 згідно якого ОСОБА_1 отримала кредитні кошти у сумі 25 411,00 грн під 11,99 % річних, зі сплатою щомісячної сталої комісії у розмірі 609,86 грн. протягом дії договору та комісією в сумі 10,00 грн. при погашенні кредиту безпосередньо в банку, якщо сума платежу становить до 1 500,00 грн. (включно). У травні 2014 року між сторонами знову рефінансовано вказаний договір у кредитний договір № 500943673, з аналогічними умовами. У грудні 2014 року цю комісію банком було збільшено до 15,00 грн, при цьому банк жодної інформації щодо збільшення комісій їй не направляв та вона ніяких додатків до договору не підписувала.

ОСОБА_1 вважає умови кредитних договорів №500324901, 500922684, 500943673 в частині сплати щомісячної комісії такими, що суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим, просила суд:

- встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору № 500324901, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та нею;

- застосувати наслідки недійсності п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору №500324901 та стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з листопада 2012 року по листопад 2013 року грошові кошти у сумі 7686,00 грн.;

- встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору №500922684, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та нею;

- застосувати наслідки недійсності п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору №500922684 та стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з листопада 2013 року по травень 2014 року грошові кошти у сумі 3659,16 грн.

- встановити нікчемність п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору №500943673, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та нею;

- застосувати наслідки недійсності п. п. 2.8.1, 2.8.4 кредитного договору №500943673 та стягнути з відповідача на її користь збитки у вигляді сплачених нею комісій за період з 28 травня 2015 року по день набрання рішенням законної сили;

- стягнути з ПАТ «Альфа-Банк» на її користь моральну шкоду у сумі 10000,00 грн.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанції

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірні умови кредитного договору були узгоджені сторонами (досягнуто згоди з усіх істотних умов договору), кредитний договір підписаний сторонами, останні мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірних договорів та в подальшому виконував їх умови, що підтверджується виписками по особовим рахункам. Спірні умови кредитного договору не протирічать чинному законодавству і є характерними для відносин банківського кредиту при укладенні сторонами кредитного договору. Не підлягають задоволенню і вимоги позивача про стягнення збитків та моральної шкоди.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що підстави для застосування положень статті 203, 204, 215 ЦК України відсутні, оскільки під час розгляду справи судом першої інстанції, позивач не заперечувала та визнала факт ознайомлення із умовами кредитних договорів, що вже спростовує вимоги ОСОБА_1 щодо нікчемності пунктів спірних договорів. Також, не можуть бути визнаними нікчемними пункти кредитних договорів № 500324901 від 29 листопада 2012 року та № 500922684 від 29 листопада 2013 року, оскільки вони виконані, повністю погашені і правовідносини по даним договорам між сторонами припинилися, після чого сторони уклали договір № 500943673 від 28 травня 2014 року, в разі незгоди з яким ОСОБА_1 мала можливість скористатись своїм правом, визначеним частиною шостою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин, проте, таким правом позивач не скористалався, що свідчить про її згоду з усіма умовами вказаного договору.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У травні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що здійснення споживачем переказу платежів з метою погашення кредиту є дією на користь банку, а відтак не може вважатися послугою в розумінні статті першої Закону України «Про захист прав споживачів», у зв`язку з чим встановлення банком сплати комісії за дану операцію суперечить частині четвертій статті 11 цього Закону. За таких обставин, умови кредитних договорів щодо встановлення комісії та управління кредитом у розмірі 3,19 % (638 грн); 2,40 % (609,86 грн) та за переказ платежів в розмірі 10 грн і 15 грн є такими, що суперечать частині четвертій статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Дана норма встановлює нікчемність таких умов договору.

Добровільне підписання споживачем договору про споживчий кредит та надання споживачем при підписання згоди стосовно умов договору не перешкоджають йому оскаржувати умови даного правочину з підстав, передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

Позиція інших учасників справи

У червні 2017 року представник ПАТ «Альфа-Банк» - Шуліка А. В. подала доВищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити та залишити без змін рішення Самарського районного суду міста Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 травня 2017 року поновлено строк на касаційне оскарження, відкрито касаційне провадження у даній справі, витребувано цивільна справа № 206/4696/16-ц із суду першої інстанції.

У червні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли доВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Підпунктом 4 пунктом 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У статті 388 ЦПК України зазначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційну скаргу разом з матеріалами цивільної справи передано до Верховного Суду.

07 червня 2019 року матеріали цивільної справи передані судді-доповідачу Дундар І. О.

Ухвалою Верховного Суду від 04 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Судами встановлено, що 29 листопада 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 500324901, предметом якого є надання для власних потреб коштів у розмірі 20 170,00 грн, шляхом безготівкового перерахування на рахунок позичальника у розмірі 20 000,00 грн, страховий платіж 170,00 грн. строком до 30 листопада 2015 року на споживчі цілі за відсотковою ставкою 0,1% річних.

Пунктом 2.8 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування, передбачена комісійна винагорода Банку.

З виписки по рахунку № НОМЕР_1 з 29 листопада 2012 року по 20 квітня 2015 року вбачається, що остання операція по цьому рахунку була 02 грудня 2013 року банком перераховано кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №500324901 від 29 листопада 2012 року.

29 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір про внесення змін та доповнень №1 до кредитного договору № 500324901 та кредитний договір №500922684, предметом якого є надання коштів у розмірі 25 700,00 грн, шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500324901 від 29 листопада 2012 року, сума в розмірі 11 033,02 грн та для власних потреб 14 666,98 грн строком до 02 грудня 2016 року за відсотковою ставкою 11,99 % річних.

Пунктом 2.8 цього договору Розділу № 1 Базові умови кредитування, передбачена комісійна винагорода Банку.

З виписки по рахунку № НОМЕР_2 з 29 листопада 2013 року по 20 квітня 2015 року вбачається, що остання операція по цьому рахунку була 02 грудня 2013 року банком перераховано кошти для погашення заборгованості за кредитним договором №500922684 від 29 листопада 2013 року.

Згідно із анкетою-заявою на отримання кредиту у розмірі 25411,00 грн від 28 травня 2014 року ОСОБА_1 була ознайомлена та погодилась з умовами кредиту.

28 травня 2014 року між сторонами було укладено кредитний договір №500943673 предметом якого є надання коштів у розмірі 25 411,00 грн., шляхом безготівкового перерахування для погашення заборгованості за кредитним договором № 500922684 від 29 листопада 2013 року, сума в розмірі 14 508,92 грн та для власних потреб 10 902,08 грн строком до 29 травня 2016 року за відсотковою ставкою 11,99 % річних.

Положеннями кредитного договору № 500943673 (пункт 2.8) передбачена комісійна винагорода банку.

Договір підписаний обома сторонами та зазначено, що договір отриманий позичальником - ОСОБА_1

21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу № 1, згідно якого право грошової вимоги за кредитним договором № 500943673 від 28 травня 2014 року, укладеного між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи».

Колегія суддів не погоджується з висновком судів про відмову в задоволенні позовних вимог з таких підстав.

За змістом положень статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, чинній на час укладення кредитних договорів, кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 916/3156/17 (провадження № 12-304гс18) вказано, що: «визнання нікчемного правочину недійсним за вимогою його сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, адже нікчемний правочин є недійсним у силу закону. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 14-90цс19) зазначено, що: «кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (статті 15, 16 ЦК України). Цивільне право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України). Якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача. За наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, одна зі сторін якого чи інша заінтересована особа вважає його нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та у мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину».

За змістом частини першої статті 303 ЦПК України, в редакції на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанцій, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, не з`ясував правову природу комісійної винагороди, передбаченої умовами договору, дійсний розмір комісій, сплачених позивачем на користь відповідача та дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За таких обставин доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене судове рішення постановлено без додержання норм матеріального права та з порушенням норм процесуального права. Це унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржене судове рішення апеляційної інстанції скасувати, передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року скасувати.

Справу № 206/4696/16-ц направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

З моменту прийняття постанови судом касаційної інстанції ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 березня 2017 року втрачає законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: І. О. Дундар

В. І. Журавель

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук