ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7830/17 Номер провадження 22-ц/814/97/19Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж.О. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2019 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:

Головуючого судді: Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Кузнєцової О.Ю.

секретар: Радько О.М.

за участю представника позивача - адв. ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2018 року

у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до місцевого суду з вказаним позовом до відповідача, посилаючись на те, що 16.11.2016 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107», д.н.з. НОМЕР_7, рухаючись у м. Бориспіль Київської області по вул. Київський шлях, під час зустрічного роз»їзду не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «М-В Vito», д.н.з. НОМЕР_8, а потім зіткнення з автомобілем «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_9 (який належить їй на праві власності) та автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_4.

Зазначає, що під час ДТП вона отримала тілесні ушкодження та бригадою швидкої медичної допомоги була доставлена до районної лікарні м. Бориспіль. Постановою судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КпАП України, провадження у справі з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення закрито.

Вказує, що, внаслідок наведених обставин їй (ОСОБА_4.) завдано матеріальної та моральної шкоди.

З урахуванням наведеного прохала стягнути з відповідача на її користь грошові кошти у сумі 37692,07 грн. у відшкодування завданої матеріальної шкоди, з яких: 2700,71 грн. у відшкодування витрат на лікування та 34991,36 грн. - вартість відшкодування ремонту автомобіля; та стягнути 25000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди та 3500,00 грн. витрат на правову допомогу, вирішити питання судових витрат.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2018 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) у відшкодування витрат на: - лікування 2700,71 грн.; - ремонт автомобіля 34991,36 грн.; - 7000,00 грн. моральної шкоди.

Стягнуто з з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 640,00 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 3500,00 грн. (а.с.84-86).

У поданій апеляційній скарзі на рішення місцевого суду відповідач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення районного суду змінити, а саме скасувати в частині стягнення з відповідача відшкодування шкоди на ремонт автомобіля у розмірі 34991,36 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 7000,00 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з апелянта на користь позивача моральну шкоду в сумі 3000,00 грн. у задоволенні решти вимог про відшкодування шкоди за ремонт автомобіля у розмірі 34991,36 грн. відмовити, в іншій частині рішення районного суду залишити без змін.

Вказує, що шкода, завдана позивачу внаслідок пошкодження автомобіля, вже відшкодована ОСОБА_4 МТСБУ у відповідному розмірі, а тому стягнення з ОСОБА_3 додаткових коштів у сумі 34991,36 грн. є безпідставним.

Також, вважає розмір стягнутої з нього на користь позивача моральної шкоди в сумі 7000,00 грн. явно завищеним, а тому зазначає, що її необхідно зменшити до 3000,00 грн., що відповідатиме вимогам розумності та справедливості.

У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнав, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Як установлено місцевим судом, вбачається з матеріалів справи, та не заперечується сторонами по справі, 16.11.2016 року водій ОСОБА_3, керуючи автомобілем «ВАЗ-2107» д.н.з. НОМЕР_7, рухався у м. Бориспіль Київської області по вул. Київський шлях, під час зустрічного роз»їзду не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «М-В Vito», д.н.з. НОМЕР_8, а потім зіткнення з автомобілем «Suzuki», д.н.з. НОМЕР_9 та автомобілем «Опель», д.н.з. НОМЕР_4, внаслідок чого усі транспортних засоби отримали механічні пошкодження.

Також установлено, що під час ДТП ОСОБА_4 отримала тілесні ушкодження та бригадою швидкої медичної допомоги була доставлена до районної лікарні м. Бориспіль (а.с.11).

Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Постановою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2017 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, провадження у справі відносно ОСОБА_3 за ст.124 КпАП України, закрито, з підстав закінчення строків накладення адміністративного стягнення (а.с.10).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 не була застрахована, тому, у відповідності до п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» майнову шкоду в сумі 66239,64 грн. позивачу відшкодувало МТСБУ (а.с.19).

Як убачається із заяви представника МТСБУ Р.В. Чишинського, зареєстрованої в суді 15.06.2018 року, у відшкодуванні витрат на лікування потерпілій було відмовлено з підстав ст.37.1.4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з неподанням відповідної заяви протягом року з моменту ДТП (а.с.65).

При цьому, ОСОБА_4 надано суду докази понесення нею витрат на лікування внаслідок ДТП в сумі 2700,71 грн. (а.с.11-17).

Також, відповідно до товарних чеків від 20.02.2017 року, 02.03.2017 року та 12.03.2017 року, ОСОБА_4 було сплачено 101231,00 грн. при купівлі запчастин та виконанні робіт по ремонту (а.с.21-23).

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд, дійшов висновку про законодавчу обґрунтованість вимог позивача щодо відшкодування на його користь, як особи потерпілої за наслідками вчинення дорожньо-транспортної пригоди, матеріальної шкоди в сумі 34991,36 грн., тобто різниці між завданою шкодою 101231,00 грн. та відшкодованою МТСБУ у сумі 66239,64 грн., моральної шкоди в сумі 7000,00 грн. та витрат на лікування - 2700,71 грн.

Проте, такий висновок місцевого суду не в повній мірі відповідає обставинам справи та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна (немайнова) шкода відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов'язок.

Матеріалами справи встановлено та не заперечується сторонами, що, згідно листа МТСБУ від 26.07.2017 року №17736 «Про прийняте рішення» (номер справи МТСБУ:37725), на підставі п.41.1 ст.41 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ОСОБА_4 відшкодовано страховиком МТСБУ майнову шкоду в сумі 66239,64 грн. (а.с.19).

Проте, позивач вказує, що майнову шкоду їй відшкодовано не в повній мірі, з посиланням на товарні чеки від 20.02.2017 року, 02.03.2017 року та 12.03.2017 року, щодо сплати нею, ОСОБА_4, 101231,00 грн. за покупку запчастин та виконання робіт по ремонту (а.с.21-23), а тому вважає, що сума невідшкодованої матеріальної шкоди становить 34991,36 грн.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП, породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов'язанні ним є страховик).

Разом із тим зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 цього Кодексу).

З огляду на наведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Як убачається з матеріалів справи, оцінена МТСБУ майнова шкода в сумі 66239,64 грн., була відшкодована страховиком в повній мірі.

При цьому, на підтвердження понесення позивачем витрат на відновлення автомобіля (матеріальної шкоди) в сумі 101231,00 грн. ОСОБА_4 було долучено до матеріалів справи чеки від 20.02.2017 року, 02.03.2017 року та 12.03.2017 року (а.с.21-23).

Проте, з вказаних документів не можна зробити висновок, що зазначені в них товари та послуги були придбані/оплачені саме на ремонт належного ОСОБА_6 автомобіля SUZUKI, д.н.з. НОМЕР_9, пошкодження якого сталися внаслідок ДТП, що мало місце 16.11.2016 року, винним у спричиненні якого був саме відповідач ОСОБА_3.

Відтак, місцевим судом безпідставно, без належного обґрунтування та оцінки доказів, було зроблено висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної шкоди в сумі 34991,36 грн., тобто різниця між завданою, на думку позивача, шкодою - 101231,00 грн. та відшкодованою МТСБУ у сумі - 66239,64 грн., оскільки позивачем належним чином не доведено, на підставі достатніх та допустимих доказів факт завдання їй матеріальної шкоди внаслідок ДТП, що сталось 16.11.2016 року, саме в сумі 101231,00 грн.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Згідно роз'яснень, викладених у п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб..

Головною умовою покладення на особу обов'язку компенсувати моральну шкоду є наявність такої шкоди.

Відповідно до п.п.3-5 ст.23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п.22.3 ст.22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" моральна шкода відшкодовується страховиком лише потерпілому.

Як убачається зі змісту позовних вимог, ОСОБА_4 оцінила заподіяну їй моральну шкоду в розмірі 25000,00 грн., при цьому оскаржуваним рішенням суду стягнуто з відповідача на користь позивача кошти в сумі 7000,00 грн. в рахунок відшкодуванням завданої моральної шкоди.

Так, матеріалами справи установлено, що позивачу внаслідок ДТП, що мало місце 16.11.2016 року, спричинено тілесні ушкодження, що призвели до тривалого лікування, належний ОСОБА_4 автомобіль зазнав пошкоджень, дана подія змінила звичайний уклад життя потерпілої та спонукала до моральних страждань.

З урахуванням наведеного, враховуючи характер та обсяг психічних і душевних страждань, пережитих хвилювань яких зазнала позивач та, як наслідок, мусила пройти тривале лікування, колегія суддів приходить до висновку, що розмір моральної шкоди в сумі 7000,00 грн., стягнутий рішенням місцевого суду є об'єктивним, в жодній мірі не завищеним, відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості та є таким, що справджуватиме правомірні очікуванням позивача та не буде надто обтяжливим для відповідача, враховуючи, що ним є фізична особа.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З урахуванням наведеного, вказане рішення місцевого суду переглянуто колегією суддів лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_3, тобто в частині стягнення матеріальної шкоди на ремонт автомобіля та моральної шкоди, в іншій частині рішення суду не оскаржувалося, а саме щодо стягнення витрат на лікування та розподілу судових витрат, а тому не є предметом перегляду.

Відтак, доводи апеляційної скарги в частині неправомірності стягнення з відповідача ОСОБА_3-О. на користь позивача ОСОБА_4 у відшкодування витрат на ремонт автомобіля 34991,36 грн., є обґрунтованими та підлягають до задоволення, в частині зменшення розміру моральної шкоди підстав для їх задоволення не вбачається.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються , у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, за подачу апеляційної скарги відповідачем було сплачено 960,00 грн. судового збору, та оскільки даною постановою апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, то з позивача на його користь необхідно стягнути вказану суму коштів.

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, - задовольнити частково.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 вересня 2018 рокув частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у відшкодування витрат на ремонт автомобіля 34991,36 грн., - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення яким, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6, адреса реєстрації: АДРЕСА_1) до ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5, адреса реєстрації: АДРЕСА_2) про стягнення у відшкодування завданої матеріальної шкоди 34991,36 (тридцяти чотирьох тисяч дев'ятиста дев'яноста однієї гривні 36 коп.) грн. - витрат на ремонт автомобіля, - відмовити.

В іншій частині рішення місцевого суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 960,00 (дев'ятсот шістдесят гривень 00 коп.) грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ : Т.О. Кривчун

СУДДІ: С.М. Бондаревська

О.Ю. Кузнєцова