РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09.12.2019 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси:
під головуванням судді Єршової Л.С.,
за участю секретаря судового засідання Радзімовської Р.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2012 року,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження за адресою: м. Київ, вул. Грушевського, буд.1Д, 04.08.2017 року звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , про стягнення заборгованості у розмірі 51452.54 грн. за кредитним договором № б/н від 15.03.2012 року, яка складається з наступного: 35792.58 грн. заборгованість за кредитом; 12633.65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2426.31 грн. штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1600 грн.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що 15.03.2012 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву, чим підтвердила, що зазначена заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами і правилами, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена і згодна, що засвідчила своїм підписом. Ознайомившись з Умовами та правилами, відповідач отримав кредитну картку, а також кредит у розмірі 13271,60 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,60% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок порушення відповідачем зобов`язань за кредитним договором, у нього станом на 31.05.2017 року виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 51452,54 грн.

На даний час відповідачем умови договору не виконані, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом.
Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси Єршової Л.С. від 17.01.2018 року розгляд даної справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідачем 28 лютого 2019 року через канцелярію суду був поданий відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову та стягнення грошових коштів, зазначивши, що банк не мав право нараховувати проценти на кредит, посилаючись на Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки відповідач є військовослужбовцем. Також у відзиві представником відповідача зазначено, що відповідач за період 2016-2018 рр. сплатив банку 62213,71 грн. і таким чином погасив заборгованість за кредитом.
Ухвалою суду від 28 лютого 2019 року задоволено клопотання представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Драгомирової Олени Миколаївни про витребування доказів, витребувано з ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» розрахунок розміру заборгованості по тілу кредиту по договору № б/н від 15.03.2012 року, що укладений з ОСОБА_1 із зазначенням дат по кожній частині цього боргу за період з 15.03.2012 року по 28.08.2018 року; розрахунок розміру заборгованості за відсотками за користування кредитом по договору № б/н від 15.03.2012 року, що укладений з ОСОБА_1 із зазначенням дат по кожній частині цього боргу за період з 15.03.2012 року по 28.08.2018 року.
03.05.2019 року представником позивача до суду надано відповідь, що надати більш детальні розрахунки неможливо з технічних причин та надано виписку з банківського рахунку ОСОБА_1 15.10.2019 року представником позивача до суду надано письмові пояснення щодо обгрунтування позовних вимог.
У судове засідання сторони та їх представники не з`явились, надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Сторонами не заперечувалось, що 15.03.2012 року позивачем було підписано анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг, відповідно до якої ОСОБА_1 отримала платіжну картку з кредитним лімітом 13271,60 грн. та сплатою відсотків 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за лімітом, при цьому з анкети-заяви не вбачається яку саме кредитну картку вона отримала.
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.
Крім того, до кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 31 травня 2017 року становить 51452,54 грн. та складається з наступного: 35792.58 грн. заборгованість за кредитом; 12633.65 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг; 500 грн. штраф (фіксована частина); 2426.31 грн. штраф (процентна складова); судові витрати у розмірі 1600 грн.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Як вже зазначалось, факт наявності кредитних відносин з відповідачем позивач обґрунтовує копією анкети-заявки про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанк від 15.03.2012 року, копією довідки про умови кредитування та обслуговування кредитної карти «Універсальна Gold» клієнта Бистрової Л.М., копією виписки руху коштів по кредитній картці.

Водночас копія анкети-заяви від 15.03.2012 року не містить інформацію про бажання відповідача оформити будь-яку кредитку картку, у тому числі «Універсальна Gold». Також, копія анкети-заяви не містить суму кредитного ліміту та відомостей про ознайомлення відповідача саме з Умовами та Правилами надання банківських послуг № СП-2010-256 від 06.03.2010 року.
При цьому, суду не надано первинні бухгалтерські документи, які підтверджують наявність заборгованості відповідача перед повивачем, або більш детальний розрахунок цієї заборгованості.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною третьою статті 102, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати приписам ЦПК України та встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Тобто саме на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), стягнути складові його повної вартості, зокрема заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами, а також пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами.
Як вже зазначалось, позивачем до суду не надано докази (копію кредитної справи, первинні бухгалтерські документи тощо), які підтверджують, що підписавши 15.03.2012 року анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг відповідач отримав саме платіжну картку «Універсальна Gold».

У заяві позичальника від 15.03.2012 року процентна ставка не зазначена.

Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, з якими умовами та правилами надання банківських послуг ознайомився та погодився відповідач, підписуючи 15.03.2012 року заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (15 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (04 серпня 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, наданий банком Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.
Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.
Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.
Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою - споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року №39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.
Конституційний Суд України у рішенні щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року №543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду зауважує, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.
Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.
Враховуючи наведене, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням встановлених обставин і вимог, приходить до висновку про недоведеність позову в частині стягнення 12633,65 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом; 100,00 грн. заборгованості за пенею та комісією, а також штрафів відповідно до п. 2.1.1.7.6. Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. фіксована частина та 2426,31 грн. процентна складова, оскільки суду не надано доказів для встановлення факту заборгованості позивача в частині зазначених позовних вимог.

Зазначена правова позиція підтримується Верховним Судом та викладена у постанові Великої Палати від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17, та постанові від 11 липня 2019 року по справі № 208/2799/14-ц.
Суд враховує, що у відзиві на позов, відповідач визнав, що він отримував у кредит грошові кошти, проте зазначав, що фактично отримані у банку кошти повернув.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем визначено, що відповідач станом на 31.05.2017 року має заборгованість за фактично отриманою сумою грошових коштів (тілом кредиту) у розмірі 21793,69 грн.
В свою чергу, позивачем надано до суду підтвердження того, що ним сплачувались кошти на погашення заборгованості перед банком, проте, як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого банком, ці кошти спрямовувались на погашення пені, штрафів та відсотків, а не на погашення тілу кредиту.
Відповідач стверджує, що ним фактично сплачено банку за період 2016-2018 роки 62213,71 грн., при цьому представником позивача не надано доказів, які це спростовують.
Таким чином, сума фактично отриманих відповідачем коштів, менше суми фактично повернутої ним банку, а тому вимоги банку не можуть бути задоволені і в порядку частини другої статті 530 ЦК України.
Таким чином, суд не вбачає правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника і суми непогашеного тіла кредиту.
Таким чином, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задоволенню не підлягають.
Керуючись статтями 4-7, 10-13, 19, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 15.03.2012 року.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне рішення складено 13.12.2019 року.
Суддя Л.С. Єршова