Ухвала

Іменем України

12 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 754/13056/17

провадження № 61-21628ск19

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, постановлену у складі колегії суддів: Приходько К. П., Журба С. О., Писана Т. О., у справі за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа - Ірпінська міська державна нотаріальна контора, про встановлення факту родинних відносин,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з заявою про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , зокрема, що вона є його двоюрідною сестрою.

Заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла двоюрідна сестра заявника ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина.

Єдиними спадкоємцями померлої ОСОБА_4 є ОСОБА_5 , та заявник за правом представлення, відповідно до ч.4 ст.1266 ЦК України, оскільки мати ОСОБА_5 - ОСОБА_4 (яка померла раніше) та мати заявника - ОСОБА_6 були рідними сестрами

В шестимісячний строк заявник ОСОБА_1 звернувся до Шостої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим в Шостій Київській державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа №253/2017.

Для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину, заявнику необхідно було надати документи, які в безспірному порядку доводили відповідний ступінь родинних відносин, зокрема, свідоцтво про народження матері заявника, яке не було збережено ОСОБА_6 .

У зв`язку з відсутністю свідоцтва про народження матері заявника, останній звернувся з запитом до Російської Федерації та отримав відповідь, яка жодним чином не доводить факт родинних відносин, у зв`язку з чим ОСОБА_1 вважає, що вичерпав можливість в позасудовому порядку встановлення факту родинних відносин з померлою ОСОБА_3 .

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки він, як спадкоємець за законом, має намір прийняти спадщину після смерті померлої двоюрідної сестри ОСОБА_3 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року, залишеною в силі постановою Київського апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту родинних відмовлено.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що встановлення факту родинних відносин у даній справі тягне за собою не тільки вирішення питання щодо спорідненості заявника із ОСОБА_3 , а й поширюється на правовідносини пов`язані із спадкуванням, що свідчить про наявність спору про право.

У грудні 2019 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій він просив скасувати ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року та ухвалити нове рішення про задоволення його заяви, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що залишаючи його заяву без розгляду апеляційний суди дійшов помилкового висновку про наявність спору про право, оскільки встановлення факту, що ОСОБА_3 є його двоюрідною сестрою не обмежує права інших осіб на отримання спадщини.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необгрунтованою.

Відповідно до вимог пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України суд може визнати касаційну скаргу необгрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Із касаційної скарги вбачається, що вона є необгрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваного судового рішення.

У статті 129 Конституції України однією із засад судочинства проголошено рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових права або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження, суд розглядає справи, зокрема, про встановлення фактів, що мають юридичне значення, перелік яких визначено у частині першій статті 315 ЦПК України.

Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. При цьому, для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.

Визначальною обставиною при розгляді заяви про встановлення певних фактів в порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до частини шостої статті 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Аналогічне правило міститься у частині четвертій статті 315 ЦПК України.

Установивши, що із заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_3 також звернулася ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 26 січня 2018 року за клопотанням заявника ОСОБА_1 в судовому засіданні замінено зацікавлену особу ОСОБА_5 , померлу ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступником ОСОБА_7 .

Таким чином суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про залишення заяви ОСОБА_1 , про встановлення факту, що має юридичне значення без розгляду, оскільки зазначені обставини свідчать про виникнення спору між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 щодо спадкового майна, що виключає можливість розгляду справи у порядку окремого провадження.

Обмеження встановлені законодавцем, щодо розгляду справ у порядку окремого провадження, не порушують права ОСОБА_1 на доступ до суду у порядку позовного провадження.

Касаційна скарга не містить обгрунтованих посилань на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а зводиться до незгоди заявника із ухваленим судовим рішенням, законність та обгрунтованість якого доводами касаційної скарги не спростована.

Ураховуючи наведене, ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та постанова Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року ухвалені з дотриманням норм процесуального права. Правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою і п`ятою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

У Х В А Л И В:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2019 року та на постанову Київського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Петров С. Ю. Мартєв В. М. Сімоненко