Провадження №2-з/760/374/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2019 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Усатової І.А.,

при секретарі - Омелько Г.Т.,

розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві про скасування свідоцтва про приватизацію, скасування договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав на не нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію договору іпотеки та його обтяження, витребування з незаконного володіння квартири, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, через свого представника 26.11.2019 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві та просить:

скасувати свідоцтво про приватизацію двохкімнатної квартири, загальною площею 44 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати договір купівлі-продажу №1080 та права власності на двокімнатну квартиру, загальною площею 44 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , виданий 10.09.2019 приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Корнійчук В.І.;

скасувати рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно, видане державним реєстратором Корнійчук В.І., Білоцерківський міський нотаріальний округ Київської області прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 про реєстрацію договору купівлі-продажу на ОСОБА_3 двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 ;

скасувати рішення про державну реєстрацію договору іпотеки та його обтяження, видане державним реєстратором Гарасюта О.В., Київський міський нотаріальний округ м. Київ про прийняття рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48700629 від 16.09.2019 про реєстрацію договору іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , іпотеко держатель ОСОБА_4 ;

витребувати з незаконного володіння двокімнатну квартиру, загальною площею 44 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , передати її в користування законним квартиронаймачам: ОСОБА_1 та ОСОБА_6 .

Одночасно з позовом представником позивачки було подано заяву про забезпечення позову, у якій просить накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.

Заява обґрунтована тим, що позивачкою 20.09.1985 було укладено шлюб ОСОБА_7 , та 24.07.1987 позивачка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , також у даному шлюбі у них народився 06.09.1986 син - ОСОБА_6 , який також був зареєстрований за зазначеною адресою.

Зазначено, що рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.03.2014 шлюб між позивачкою та ОСОБА_7 було розірвано, та рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 11.12.2014 було поділено спірну квартиру між останніми як спільне майно подружжя та встановлено порядок користування житловим приміщенням. Також було розподілено особові рахунки по квартирі.

Сторона позивача посилалася на те, що з того часу ОСОБА_7 постійно перебував у стані алкогольного сп`яніння, комунальні послуги не сплачував та тривалий час в квартирі за вказаною адресою не проживав. Так, рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 17.07.2019 її позов було задоволено та визнано ОСОБА_7 таким, що втратив право користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_2 .

Вказав на те, що тривалий час, близько 2 місяців, позивачка не проживала за вказаною адресою, тому що доглядала хвору матір, а повернувшись до квартири, з`ясувалося, що там проживають сторонні люди, замки на вхідних дверях замінені, у зв`язку з чим до цих пір позивачка не має доступу до спірної квартири.

Посилався на те, що з отриманої від державного реєстратора інформації вбачається, що державним реєстратором Корнійчук В.І., Білоцерківський міський нотаріальний округ Київської області прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48600506 від 10.09.2019 про реєстрацію договору купівлі-продажу на ОСОБА_3 двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , потім державним реєстратором Гарасюта О.В. Київський міський нотаріальний округ м. Київ було прийнято рішення (з відкриттям розділу), індексний номер 48700629 від 16.09.2019 про реєстрацію договору іпотеки на вище зазначену квартиру. Іпотекодержатель ОСОБА_4 .

Зазначено, що на адвокатський запит, Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві надало відповідь, що спірна квартира на теперішній час не приватизована та знаходиться у комунальній власності Солом`янської РДА у м. Києві. Крім того, вказав, що у спірній квартирі зареєстровані лише позивач зі своїм сином ОСОБА_6 .

На підставі вищенаведеного, просить задовольнити заяву.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду).

Розглянувши обґрунтування заяви про забезпечення позову та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осі б.

Відповідно до ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

За таких умов, суд приходить до обґрунтованого висновку про наявність підстав та ризиків, визначених ст.149 ЦПК України, для забезпечення позову.

Суд акцентує увагу позивача на те, що саме на суд покладено обов`язок перевірки обґрунтованості накладення арешту на те чи інше майно задля недопущення порушення прав інших осіб і свавілля в цьому питанні.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб з метою забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 №ETS N 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»). У відповідності до приписів ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до ст. 13 Конвенції кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

При цьому, Європейський суд з прав людини у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.

У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Н. проти Нідерландів», ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.

При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Суд приходить до висновку, що необхідність вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заява представника позивача підлягає задоволенню.

Згідно ч. 3 ст. 154 ЦПК України, суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.

Аналізуючи матеріали цивільної справи, суд вважає, що правові підстави для застосування зустрічного забезпечення відсутні.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 149-159, 260, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Заяву представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві про скасування свідоцтва про приватизацію, скасування договору купівлі-продажу, скасування рішення про державну реєстрацію прав на не нерухоме майно, скасування рішення про державну реєстрацію договору іпотеки та його обтяження, витребування з незаконного володіння квартири - задовольнити.

Накласти арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44 кв.м., житловою площею 30,5 кв.м.

Дані позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дані відповідача-1: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_3 .

Дані відповідача-2: ОСОБА_4 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_4 .

Дані третьої особи: Управління житлово-комунального господарства та будівництва Солом`янської РДА в м. Києві, адреса: 03020, м. Київ, Повітрофлотський проспект, 41.

Ухвала про забезпечення позову підлягає негайному виконанню у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Строк пред`явлення до виконання ухвали суду про забезпечення позову три роки.

Суддя: