РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2019р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд в складі: головуючого судді Продана Б.Г., при секретарі Боднар А.П., за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чайка» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

03 серпня 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до комунального підприємства «Чайка» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач зазначає, що працювала у КП «Чайка» Хмельницької міської ради касиром Лазні №1 з 23.12.2016 року. У період з 29.06.2018 року по 30.06.2018 року знаходилась на амбулаторному лікуванні у Славутському центрі первинної медико-санітарної допомоги, про що свідчить довідка №57. Про хворобу попередила заздалегідь телефоном, щоб їй знайшли заміну. Наказом №57 від 05.07.2018 року її було звільнено з роботи за прогули без поважних причин, згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Позивач не погоджується з даним наказом, вважає своє звільнення незаконним, просить в уточнених позовних вимогах визнати протиправним та скасувати наказ про звільнення, поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 34 392,40 грн.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задоволити з підстав зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, вказує, що з боку ОСОБА_1 мали місце масові порушення трудової дисципліни, систематичні запізнення на роботу та відсутність в робочий час на касі лазні №1, скарги від клієнтів. 29 та 30 червня 2018 року ОСОБА_1 не вийшла на роботу, зателефонувала завідуючій лазні, але пояснень відсутності на робочому місці не надала, не надавала довідку чи лікарняний лист, так само як і відмовилась писати пояснення. За таких обставин вважає, що наказ №57 від 05.07.2018 року про звільнення ОСОБА_1 є законним, підставним та обґрунтованим. Також представник відповідача заперечує щодо стягнення суми середнього заробітку, просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

14.08.2018 року відповідачем надано відзив на позовну заяву із додатками, який знаходиться в матеріалах справи.

04.10.2018 року відповідачем надано заперечення на уточнену позовну заяву.

12.11.2018 року позивач надала до суду відповідь на відзив та заперечення, яку долучено до матеріалів справи.

Заслухавши пояснення сторін, представника, вивчивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, працювала у комунальному підприємстві «Чайка» Хмельницької міської ради касиром Лазні №1 з 23.12.2016 року.

У період з 29 червня 2018р. по 30 червня 2018р. вона перебувала у Славутському центрі первинно-санітарної допомоги на амбулаторному лікуванні, куди звернулась за консультаційною допомогою. Вказані обставини підтверджуються довідкою №57 від 30 червня 2018р. за підписом лікаря та печаткою медичного закладу, яка знаходиться в матеріалах справи. Про хворобу та неможливість прибути на робоче місце у вищезазначені дні ОСОБА_1 попередила роботодавця телефоном, що підтверджується роздруківкою дзвінків із її мобільного телефону.

Наказом №57 к від 05 липня 2018р. ОСОБА_1 було звільнено з роботи за прогули без поважних причин згідно з п. 4 ст. 40 КЗпП України. Копія наказу додається.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до витверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний працювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Отже, для законності застосування п.4 ст.40 КЗпП роботодавець зобовязаний довести саме відсутність поважних причин, відсутності працівника на роботі.

Хвороба, яка потягла за собою необхідність амбулаторного лікування, у будь-якому випадку є поважною причиною неявки на робоче місце.

Крім того, довідка №57 від 30 червня 2018р. фактично свідчить про тимчасову непрацездатність ОСОБА_1, яка мала місце 29 та 30 червня 2018р.

В свою чергу, відповідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника та уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Відповідно до п. 1.1, 2.19. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженої Наказом Міністерства охорони здоровя України особам, які самостійно звернулись по консультативну допомогу, видається довідка довільної форми за підписом лікуючого лікаря, засвідченим печаткою лікувально-профілактичного закладу, з обов'язковим зазначенням часу проведеної консультації і такий документ підтверджує тимчасову непрацездатність.

Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» правила про недопустимість звільнення працівника в період тимчасової непрацездатності, а також у період перебування у відпустці (ч.3 ст.40 КЗпП) стосуються як передбачених статтями 40, 41(1) КЗпП так і інших випадків, коли розірвання трудового договору відповідно до чинного законодавства проводиться з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не може бути визнано обгрунтованим, якщо в день звільнення працівнику видано лікарняний листок (довідку в установлених законом випадках) про його тимчасову непрацездатність.

Суд вважає, що при звільненні відповідачем не дотримано вимог ч. 3 ст. 149 КЗпП України, відповідно до якої при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Відповідачем не обгрунтовано, чому із двох видів стягнення, які передбачено КЗпП України, він обрав саме звільнення. В свою чергу, відсутні докази настання шкідливих наслідків відсутності ОСОБА_1, робота підприємства не була зупинена, жодних майнових збитків не завдано. Крім того, про виникнення поважної причини нез'явлення на роботі відповідач був повідомлений позивачем одразу при виникненні цих обставин, що підтверджується роздруківкою дзвінків із мобільного телефону ОСОБА_1

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було звільнено протиправно, оскільки відсутній склад дисциплінарного проступку, визначеного п. 4 ст. 40 КЗпП України, отже наказ про звільнення підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вимога ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку є підставною та обґрунтованою, підлягає задоволенню і приймає розрахунок, наданий позивачем.

На підставі викладеного, з урахуванням всіх обставин справи, наявних доказів, суд вважає, що позовна заява ОСОБА_1 до комунального підприємства «Чайка» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, підлягає задоволенню. Слід визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради № 57 к від 05.07.18р. про звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Поновити позивача на роботі на посаді касира лазні № 1 комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради з часу її незаконного звільнення та стягнути з комунального відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.07.18р. по день постановлення рішення суду в сумі 34 392 грн. 40 коп., саме таку суму просить стягнути позивач.

Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263 265, 430 ЦПК України, ст. ст. 149, 235, КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного суду України №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 08.02.1995 року, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати протиправним та скасувати наказ директора комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради № 57 к від 05.07.18р. про звільнення ОСОБА_1 за ст. 40 п. 4 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді касира лазні № 1 комунального підприємства «Чайка» Хмельницької міської ради з часу її незаконного звільнення.

Стягнути з комунального підприємства «Чайка», Хмельницької міської ради (29001. м. Хмельницький, вул. І. Франка 28. тел. 65 76 46) на користь ОСОБА_1 (29000. АДРЕСА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, тел. 061 457 55 15) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 05.07.18р. по день постановлення рішення суду в сумі 34392 грн. 40 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Хмельницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 31 січня 2019 року.

Суддя