Номер провадження: 22-ц/813/1965/19
Номер справи місцевого суду: 521/3928/17
Головуючий у першій інстанції Маркарова С.В.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2019 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Томашевської К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я у розмірі 200 000 гривень.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що через постійні стреси через судову тяганину пов`язану з необґрунтованими позовними заявами ОСОБА_2 до нього про повернення завдатку на підставі розписки від 24 липня 2004 року, в нього погіршився стан здоров`я та він вимушений постійно лікуватися.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 завдав йому моральну шкоду, яку він оцінює в 200 000 гривень.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 23 серпня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

03.12.2019 року, ОСОБА_2 заявив клопотання про закриття провадження у зв`язку зі смертю позивача (апелянта) по справі, в якій спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Дослідивши матеріали справи, рішення, яке оскаржується та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про закриття провадження по даній справі, виходячи з наступного.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду вирішення справи.

Відповідно до пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

У судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер позивач по справі (він же апелянт) ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії НОМЕР_1 , актовий запис 9991 (а.с.116).

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:

1) особисті немайнові права;

2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами;

3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я;

4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом;

5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статею 608 цього Кодексу.

Таким чином, закон вказує, що до складу спадщини не включаються особисті немайнові права. Безперечною ознакою немайнових прав є невіддільність останніх від особи їхнього носія. Таким є, наприклад, право на життя, на охорону здоров`я, на ім`я, право авторства, моральна шкода, тощо.

Предметом спору у справі, яка переглядається, є стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суми моральної шкоди.

Відповідно до ст..23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст..608 ЦК України зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою. Зобов`язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов`язаним з особою кредитора.

Тобто, дані правовідносини (моральні страждання ОСОБА_1 ) нерозривно пов`язані із особою спадкодавця та стосуються його особистих немайнових прав, тому дані правовідносини не допускають правонаступництва, у зв`язку з чим підстав та необхідності залучення правонаступника немає.

Такі висновки, відповідають правовій позиції, викладеній в ухвалі судової колегії в цивільних справах Верховного Суду України від 26.08.1998 року. Так, відповідно до даної ухвали моральна шкода відшкодовується безпосередньо особі, яка зазнала фізичних або моральних страждань. У зв`язку зі смертю особи, зобов`язання по відшкодуванню моральної шкоди припиняються відповідно до ст. 223 ЦК (в редакції від 18.07.1963, яка узгоджується зі ст..608 ЦК України в редакції від 01 січня 2004 року), оскільки спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.1,3 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

З таким висновком погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Так, право особи на відшкодування моральної шкоди, перш за все, гарантується Конституцією України (ст. 32, 56, 62).

Як вже зазначалося, відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, моральна шкода, яка відшкодовується винною особою, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення; глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації; ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування; інших обставин, які мають істотне значення.

Під час визначення розміру відшкодування також обов`язково дотримуватися принципів розумності і справедливості.

Під час розгляду справи суд визначає, яка саме моральна шкода була завдана особі, якого розміру відшкодування доцільно визнати необхідним для неї та чи взагалі можна обставини, на які посилається потерпілий, вважати моральною шкодою. Завдання позивача ж полягає в тому, щоб переконати суд у необхідності, доцільності та достатності відшкодування моральної шкоди саме в тому розмірі, який зазначено у позові.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВС України № №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Вона може проявлятися у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

ВСУ у постанові також визначив коло обставин, які підлягають з`ясуванню під час вирішення судом питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно з ч. 2 п. 5 Постанови, доведенню підлягають:

1) наявність моральної шкоди;

2) протиправність діяння її заподіювача;

3) наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача;

4) наявність вини останнього в заподіянні шкоди.

Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

По даній справі, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень, посилаючись на постійні нервові стреси через неодноразові звернення Клочка з необґрунтованими позовними вимогами до нього про повернення завдатку на підставі розписки від 24 липня 2004 року, які тривають ще з листопада 2005 року. Через неправомірні дії відповідача та регулярні судові засідання, до яких він змушений з`являтися щоб себе захищати, в нього погіршився стан здоров`я та з`явилося ряд захворювань, у зв`язку з чим він вимушений себе лікувати.

Проте, жодних доказів, які б підтверджували протиправність поведінки відповідача та причинного зв`язку між шкодою/хворобами позивача і протиправним діяннями заподіювача та наявністю вини останнього в заподіянні шкоди, позивачем не надано.

При заявленні позову про відшкодування моральної шкоди суд звертає увагу на причетність особи відповідача до заподіяння шкоди. Особливо актуальним є це питання у тому випадку, якщо вина особи не підтверджується іншими судовими рішеннями, наприклад, вироком суду.

Таким чином, сама лише наявність шкоди не породжує абсолютного права на її відшкодування, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, чого позивачем зроблено не було.

За таких підстав, колегія суддів погоджується з висновком першої інстанції про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року є законним та обґрунтованим, тому відповідно до ч.3 ст.377 ЦПК України не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Враховуючи те, що позивач у справі помер, а правовідносини не допускають правонаступництво, провадження у справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України підлягає закриттю.

Керуючись п.7 ч.1 ст.255, ст..377 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 12 липня 2018 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди закрити.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 04.12.2019 року

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова