Постанова

Іменем України

11 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 320/6259/15

провадження № 61-18786св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Мелітопольська районна рада Запорізької області, Громадське об`єднання«Мелітопольська районна організація ветеранів України», Громадське об`єднання «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року у складі судді Кучеренко Н. В. та на ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року у складі колегії суддів: Гончар М. С., Маловічко С. В., Кочеткової І. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Мелітопольська районна рада Запорізької області, Громадське об`єднання«Мелітопольська районна організація ветеранів України» (далі - ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України»), Громадське об`єднання «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» (далі - ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни») про визнання дій протиправними.

Позов обґрунтований тим, що станом на 01 січня 2014 року в Мелітопольському районі Запорізької області успішно діяла та продовжує діяти ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України», раду якої очолює позивач. За період існування організації жоден член пленуму ради організації, його президії та позивач, які брали участь у роботі організації, не висували критичних, принципових зауважень щодо діяльності організації та його голови, про що свідчать численні дипломи, подяки, грамоти, нагороди. Також успішність цієї організації підтверджується актами ревізійних комісій, даними журналів обліку, журналів приймання ветеранів, діловими пропозиціями до плану соціального економічного розвитку району, листами щодо захисту прав та законних інтересів людей похилого віку, а також словами вдячності ветеранському активу за його ініціативу стосовно реконструкції комплексу на лінії «Вотан». Відповідач протиправно ініційював заснування ще однієї ветеранської організації - ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни». Як голова районної державної адміністрації та посадова особа, всупереч нормам законодавства, відповідач сприяв заснуванню тотожної організації на території району, ініціювавши розкол успішно діючої ветеранської організації. Протиправність його дій полягала в тому, що він, маючи вплив, як посадова особа, на голів сільських рад, запропонував вийти первинним ветеранським організаціям з ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України» та увійти до новоствореної громадської організації, як наслідок Мелітопольської районної організації ветеранів України була позбавлена фінансової підтримки. Вказані дії відповідача зумовлені особистим ставленням до нього відповідача, оскільки він публічно висловлювався щодо ОСОБА_3 - голови Вознесенської сільської ради, яка знаходилась «под покровительством» відповідача та кримінальних справ, що порушені проти неї; письмово звертався до відповідача, та інших інстанції з приводу порушених прав та інтересів ветеранів, що викликало роздратування у відповідача; письмово звертався до керівництва області про приниження ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України», що сталося під час відкриття комплексу «Вотан»; брав участь як людина, громадянин України на місцевому майдані в підтримку Київського Євромайдану, що стало головним мотивом позбавитись його як «неугодного», «неручного» для нього голови ради ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України».

Позивач просив суд визнати ініціативу відповідача зі створення в кінці 2013 року ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» протиправною, позбавлення за участю владних структур району в 2014 році Мелітопольської районної організації ветеранів України фінансової підтримки - незаконним з причин допущених ними порушень Конституції, законів України та нормативно-правових актів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року в позові відмовлено.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, враховуючи статті 8, 36, 37 Конституції України, статті 1, 3-5, 7-9, 22, 28, 31 Закону України «Про громадські об`єднання», частину другу статті 59, пункт 6 частини першої статті 43 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», статтю 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», статті 15, 57, 59, 79, 107, 208, 212-215 ЦПК України, не мав стосунку до утворення ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» та її фінансування; під час розгляду справи по суті не применшуються здобуття ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України» (нагороди, подяки, грамоти); обравши цей спосіб захисту, позивач не врахував ту обставину, що він не забезпечить поновлення його порушених прав та інтересів.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року залишено без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що відповідач, ураховуючи наведені норми законодавства, не міг мати стосунків до утворення ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» та її фінансування, обраний позивачем спосіб захисту позивач не забезпечить поновлення його порушених прав та інтересів.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року, просив скасувати оскаржувані рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

06 квітня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховного Суду від 03 червня 2019 року № 471/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30 (зі змінами та доповненнями), постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що оскаржувані рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права та з порушеннями норм процесуального права.

Суд першої інстанції безпідставно відмовив у допиті свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у долученні до матеріалів справи письмових пояснень свідка ОСОБА_7 , не дослідив журнал реєстрації вхідних документів і журнал реєстрації звернень ветеранів.

Суди порушили норми частини другої статті 22, частини першої статті 23 та проігнорували вимоги частини четвертої статті 22 Закону України «Про громадські об`єднання».

Позиції інших учасників справи

Відзив на касаційну скаргу не надійшов.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що06 листопада 1992 року зареєстрована ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України» з метою всебічного захисту законних прав, соціальних, економічних, вікових та інших інтересів ветеранів війни, праці, військової служби і органів внутрішніх справ, інших пенсіонерів - громадян похилого віку, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію об`єднань громадян від 06 листопада 1992 року № 297/33 та копією виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців.

Відповідно до протоколу від 23 грудня 2013 року № 1 установчих зборів засновників ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» вирішено створити ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» з метою всебічного захисту законних прав, соціальних, економічних, інших інтересів ветеранів війни, праці, військової служби і органів внутрішніх справ, дітей війни, інших пенсіонерів.

Відповідно до рішення Мелітопольської районної ради шостого скликання від 30 січня 2014 року № 5 внесено зміни до районної Програми соціальної підтримки ветеранів війни та праці, інших категорій ветеранів, інвалідів, громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та інших малозабезпечених громадян похилого віку на період 2011-2014 років (зі змінами), затвердженої рішенням Мелітопольської районної ради від 03 березня 2011 року № 4, а саме пункт 1 розділу 7 «Перелік заходів, фінансування яких передбачається за рахунок коштів районного бюджету» Програми викладено в такій редакції: «Надання фінансової підтримки районним громадським організаціям: ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів України» на 2014 рік - 3 000,00 грн, ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» на 2014 рік - 42 500,00 грн».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Громадяни України мають право на свободу об`єднання у політичні партії та громадські організації для здійснення і захисту своїх прав і свобод та задоволення політичних, економічних, соціальних, культурних та інших інтересів, за винятком обмежень, встановлених законом в інтересах національної безпеки та громадського порядку, охорони здоров`я населення або захисту прав і свобод інших людей (стаття 36 Конституції України).

Відповідно до статті 37 Конституції України утворення і діяльність політичних партій та громадських організацій, програмні цілі або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, на розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення, забороняються. Політичні партії та громадські організації не можуть мати воєнізованих формувань. Заборона діяльності об`єднань громадян здійснюється лише в судовому порядку.

Згідно із статтею 1 Закону України «Про громадські об`єднання» (далі - Закон) громадське об`єднання - це добровільне об`єднання фізичних осіб та/або юридичних осіб приватного права для здійснення та захисту прав і свобод, задоволення суспільних, зокрема економічних, соціальних, культурних, екологічних, та інших інтересів. Громадське об`єднання за організаційно-правовою формою утворюється як громадська організація або громадська спілка. Громадська організація - це громадське об`єднання, засновниками та членами (учасниками) якого є фізичні особи. Громадська спілка - це громадське об`єднання, засновниками якого є юридичні особи приватного права, а членами (учасниками) можуть бути юридичні особи приватного права та фізичні особи. Громадське об`єднання може здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи або без такого статусу. Громадське об`єднання зі статусом юридичної особи є непідприємницьким товариством, основною метою якого не є одержання прибутку.

Відповідно до статті 3 Закону громадські об`єднання утворюються і діють на принципах: 1) добровільності; 2) самоврядності; 3) вільного вибору території діяльності; 4) рівності перед законом; 5) відсутності майнового інтересу їх членів (учасників); 6) прозорості, відкритості та публічності.

Згідно із статтею 4 Закону утворення і діяльність громадських об`єднань, мета (цілі) або дії яких спрямовані на ліквідацію незалежності України, зміну конституційного ладу насильницьким шляхом, порушення суверенітету і територіальної цілісності держави, підрив її безпеки, незаконне захоплення державної влади, пропаганду війни, насильства, розпалювання міжетнічної, расової, релігійної ворожнечі, посягання на права і свободи людини, здоров`я населення, пропаганду комуністичного та/або націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів та їхньої символіки, забороняються.

Відповідно до статті 7 Закону засновниками громадської організації можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, які досягли 18 років, а молодіжної та дитячої громадської організації - 14 років. Засновниками громадської спілки можуть бути юридичні особи приватного права, у тому числі громадські об`єднання зі статусом юридичної особи. Засновниками громадської спілки не можуть бути політичні партії, а також юридичні особи, щодо яких прийнято рішення щодо їх припинення або які перебувають у процесі припинення. Кількість засновників громадського об`єднання не може бути меншою, ніж дві особи. Засновниками громадської спілки не можуть бути юридичні особи приватного права, єдиним засновником яких є одна і та сама особа. Засновником громадської спілки не може бути юридична особа приватного права, якщо засновник (власник істотної участі) цієї юридичної особи внесений до переліку осіб, пов`язаних зі здійсненням терористичної діяльності, або щодо яких застосовано міжнародні санкції. Засновником громадської організації не може бути особа, яку визнано судом недієздатною. Повноваження засновника громадського об`єднання закінчуються після державної реєстрації громадського об`єднання в установленому законом порядку.

Згідно із статтею 8 Закону членами (учасниками) громадської організації, крім молодіжної та дитячої, можуть бути особи, визначені частиною першою статті 7 цього Закону, які досягли 14 років. Вік членів молодіжної, дитячої організації визначається її статутом у межах, встановлених законом. Членами (учасниками) громадської спілки можуть бути юридичні особи приватного права, у тому числі громадські об`єднання зі статусом юридичної особи, фізичні особи, які досягли 18 років та не визнані судом недієздатними.

Відповідно до статті 9 Закону утворення громадського об`єднання здійснюється на установчих зборах його засновників та оформлюється протоколом.

Протокол установчих зборів громадського об`єднання має містити відомості про: 1) дату та місце проведення установчих зборів; 2) осіб, які брали участь в установчих зборах (відповідно до частини одинадцятої цієї статті); 3) рішення про утворення громадського об`єднання із зазначенням мети (цілей) його діяльності; 4) рішення про визначення найменування та за наявності - скороченого найменування громадського об`єднання; 5) рішення про затвердження статуту громадського об`єднання; 6) рішення про утворення (обрання) керівника, органів управління громадського об`єднання відповідно до затвердженого статуту; 7) рішення про визначення особи (осіб), яка має право представляти громадське об`єднання у правовідносинах з державою та іншими особами і вчиняти дії від імені громадського об`єднання без додаткового уповноваження (далі - особа, уповноважена представляти громадське об`єднання), - для громадського об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність без статусу юридичної особи, якщо утворення (обрання) органів управління не передбачено рішенням про утворення такого об`єднання; 8) рішення про визначення особи (осіб), яка має право представляти громадське об`єднання для здійснення реєстраційних дій, - для громадського об`єднання, яке має намір здійснювати діяльність зі статусом юридичної особи.

Відповідно до статті 5 Закону ніхто не може бути примушений до вступу у будь-яке громадське об`єднання. Належність чи неналежність до громадського об`єднання не може бути підставою для обмеження прав і свобод особи або для надання їй органами державної влади, іншими державними органами, органами влади Автономної Республіки Крим, органами місцевого самоврядування будь-яких пільг і переваг. Кожна особа має право добровільно у будь-який час припинити членство (участь) у громадському об`єднанні шляхом подання заяви до відповідних статутних органів громадського об`єднання. Членство в громадському об`єднанні припиняється з дня подання такої заяви та не потребує додаткових рішень. З того самого дня припиняється перебування члена громадського об`єднання на будь-яких виборних посадах у громадському об`єднанні. Вимога про зазначення відомостей щодо членства (участі) особи у громадському об`єднанні, якщо така вимога не пов`язана з реалізацією особою своїх прав як особи, яка має право представляти громадське об`єднання, або члена (учасника) громадського об`єднання, не допускається, крім випадків, визначених законом.

Держава забезпечує додержання прав громадських об`єднань. Втручання органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб у діяльність громадських об`єднань, так само як і втручання громадських об`єднань у діяльність органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб, не допускається, крім випадків, передбачених законом (стаття 22 Закону).

Згідно із статтею 28 Закону громадське об`єднання може бути заборонено судом за позовом уповноваженого органу з питань реєстрації в разі виявлення ознак порушення громадським об`єднанням вимог статей 36, 37 Конституції України, статті 4 цього Закону. Заборона громадського об`єднання має наслідком припинення його діяльності у порядку, встановленому Законом України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань". Справа про заборону громадського об`єднання розглядається у порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства України.

Відповідно до статті 31 Закону посадові особи органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування, громадяни, іноземці, особи без громадянства за порушення законодавства про громадські об`єднання несуть відповідальність у порядку, встановленому законом.

Згідно із статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи (Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Право на об`єднання - невід`ємна частина права, гарантованого статтею 11 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Можливість заснувати юридичну особу з метою діяти колективно в сфері спільних інтересів є одним з найважливіших аспектів права на свободу об`єднання, за відсутності якого це право було б позбавлене будь-якого сенсу. Спосіб, у який національним законодавством закріплено цю свободу та її практичне застосування органами державної влади, є проявом стану демократії в певній країні. Безумовно, держави мають право переконатися в тому, що мета об`єднання та його діяльність відповідають вимогам, передбаченим законодавством, проте вони повинні робити це у спосіб, сумісний з їх зобов`язаннями за Конвенцією. Такий спосіб підлягає перевірці конвенційними інституціями (рішення «Сідіропулос та інші проти Греції» (Sidiropoulos and Others v. Greece) у справі від 10 липня 1998 року; «Об`єднана македонська організація Іллінден та інші проти Болгарії» (The United Macedonian Organisation Ilinden and Others v. Bulgaria), № 59491/00, пункт 57, рішення від 19 січня 2006 року; «Московський Осередок Армії Спасіння проти Росії» (The Moscow Branch of the Salvation Army v. Russia), № 72881/01, пункт 59, та «Рамазанова та інші проти Азербайджану» (Ramazanova and Others v. Azerbaijan), № 44363/02, пункт 54, рішення від 01 лютого 2007 року).

Суди обґрунтовано встановили, що позивач належних та допустимих доказів щодо неправомірності утворення ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни», а також участі відповідача в утворенні цієї організації не надав, а законодавство України не позбавляє громадян України бути членами декількох організацій.

Безпідставними є доводи касаційної скарги, що суди відмовили у допиті свідків та не взяли до уваги письмові їх пояснення, оскільки в судовому засіданні у суді першої інстанції були допитані як свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Верховний Суд звертає увагу, що фінансування громадських організацій відповідно до частини другої статті 59, пункту 6 частини першої статті 4З Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. Виключно на пленарних засіданнях районної, обласної ради вирішуються питання затвердження плану роботи ради з урахуванням вимог статті 32 Закону України "Про засади державної регуляторної політики у сфері господарської діяльності", заслуховування звіту про його виконання.

Суди правильно встановили, що відповідач, ураховуючи наведені норми законодавства, не міг мати стосунку до утворення ГО «Мелітопольська районна організація ветеранів війни, праці та дітей війни» та її фінансування.

Верховний Суд зауважує, що обраний позивачем спосіб захисту не забезпечить поновлення його порушених прав та інтересів.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, які зводяться до переоцінки доказів та незгоди із судовими рішеннями у справі, Верховний Суд зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій повно встановили обставини справи, надали належну оцінку доводам сторін та наданим доказам у справі, правильно здійснили тлумачення норм матеріального та процесуального права і застосували їх до спірних правовідносин.

Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права є необгрунтованими.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 січня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко