Постанова

Іменем України

23 січня 2019 року

м. Київ

справа № 367/5875/14-ц

провадження № 61-8058св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Мартєва С. Ю., Пророка В. В., Фаловської І. М., Штелик С. П. (суддя-доповідач)

учасники справи:

позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс Девелопмент»,

відповідач - ОСОБА_1,

розглянув в порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року у складі судді Оладько С. І. та рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року у складі суддів: Іванової І. В., Таргоній Д. О., Білоконь О. В.,

В С Т А Н О В И В :

Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

У вересні 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Мед-Сервіс Девелопмент» (далі - ТОВ «МС Девелопмент») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики, обґрунтовуючи вимоги тим, що 20 липня 2009 року між ним та відповідачем укладено договір позики № 412, згідно з умовами якого ТОВ «МС Девелопмент» зобов'язалося протягом строку дії договору надавати ОСОБА_1 за його заявами безвідсоткові грошові позики, а відповідач - протягом одного місяця з моменту отримання кожної суми позики повертати позикодавцю грошові кошти в сумі, що дорівнює сумі отриманої позики.

Посилаючись на те, що за період дії договору позики ОСОБА_1 отримав позику у загальному розмірі 3 907 413 грн 23 коп., а повернув лише 3 669 571 грн 74 коп., позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути на свою користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 237 841 грн 49 коп., штраф - 16 116 грн, інфляційне збільшення суми неповернутої позики - 3 683 грн 06 коп. та 3 % річних від несвоєчасно повернутої суми позики - 514 грн 72 коп., а всього - 258 155 грн 27 коп.

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до TOB «MC Девелопмент» про стягнення коштів, посилаючись на те, що згідно з договором позики від 20 липня 2009 року, укладеним між ним та TOB «MC Девелопмент», він отримав від товариства грошові кошти у загальному розмірі 2 964 359 грн 28 коп., проте повернув грошові кошти за вказаним договором у значно більшому розміру, а саме - 5 419 353 грн 56 коп. З огляду на вказане, позивач з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просив стягнути на підставі статті 1212 ЦК України на свою користь з відповідача безпідставно отримані кошти у розмірі 2 454 994 грн 28 коп.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року в задоволенні позову ТОВ «МС Девелопмент» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з ТОВ «Мед-Сервіс Девелопмент» безпідставно отримані кошти в розмірі 283 134 грн 74 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що TOB «MC Девелопмент» не надало доказів того, що ОСОБА_1 має заборгованість за договором позики від 20 липня 2009 року, а тому у задоволенні первісного позову необхідно відмовити. Суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з TOB «MC Девелопмент» на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 283 134 грн 74 коп. на підставі статті 1212 ЦК України як безпідставно отриманих за договором позики, що встановлено висновком експертизи.

Апеляційний суд переглядав справу неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні зустрічного позову відмовлено, первісний позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь TOB «MC Девелопмент» заборгованість за договором позики у розмірі 82 854 грн 06 коп. Вирішено питання про судові витрати.

Рішення апеляційного суду мотивовано тим, що висновки експертизи містять недоліки, зокрема щодо зазначення розміру сум, отриманих та сплачених ОСОБА_1 за спірним договором. В експертизі не враховано видатковий касовий ордер від 03 вересня 2012 року за № 3657 на суму 10 тис. грн та платіжні доручення: а) платіжне доручення № 342732 від 16 січня 2013 року на суму 2 957 грн; б) платіжне доручення № 1102081 від 27 грудня 2013 року на суму 1 500 грн; в) платіжне доручення № 852577 від 28 травня 2014 року на суму 1 тис. грн; г) платіжне доручення № 532906 від 17 червня 2014 року на суму 3 тис. грн.Отже, загальна сума позики, яка підтверджена матеріалами справи, становить 3 939 855 грн 18 коп.Щодо суми повернення позик ОСОБА_1, дана сума викладена експертом у додатку 4 до висновку та вирахувана невірно, оскільки має арифметичні помилки, допущені експертом. Експертом помилково допущено завищення суми повернутої позики на 10 тис. грн, що не заперечував експерт в суді апеляційної інстанції.Крім того, у Додатку № 4 до експертного висновку зазначено, що ОСОБА_1 01 листопада 2013 року повернув ТОВ «МС Девелопмент» частину суми позики у розмірі 12 419 грн 63 коп., проте з наданої ОСОБА_1 квитанції до прибуткового касового ордеру № 587 від 01 листопада 2013 року вбачається, що сума повернутої позики складає 12 319 грн 63 коп., чим допущено завищення суми повернутої позики на 100 грн. Крім того, встановлено, що у додатку 4 експертом зазначені наступні дані на підтвердження факту повернення ОСОБА_1 частин позик: прибутковий касовий ордер № 73 від 07 лютого 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.;прибутковий касовий ордер № 75 від 07 лютого 2013 року на суму 4 500 грн; прибутковий касовий ордер № 150 від 28 лютого 2013 року на суму 166 951 грн; прибутковий касовий ордер № 212 від 03 квітня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.;прибутковий касовий ордер № 255 від 29квітня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.;прибутковий касовий ордер № 311 від 27травня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.;прибутковий касовий ордер № 346 від 26 червня 2013 року на суму 33 010 грн; прибутковий касовий ордер № 356 від 27 червня 2013 року на суму 43 510 грн. Проте, за даними бухгалтерського обліку TOB «MC Девелопмент» зазначені вище прибуткові касові ордери не підтверджують повернення ОСОБА_1 коштів, оскільки кошти за ними внесені іншими особами за іншими правочинами. З урахуванням викладеного, розмір суми повернутої ОСОБА_1 позики складає 3 857 001 грн 12 коп.Отже, сума заборгованості ОСОБА_1 за договором позики становить 82 854 грн 06 коп., тому ця сума коштів підлягає стягненню з останнього на користь позивача.ОСОБА_1, заперечуючи проти вищенаведеного розрахунку заборгованості, наданого позивачем, його не спростував, своїх розрахунків не надав, а матеріали справи не містять свідчень про те, що розрахунок ТОВ «МС Девелопмент» не відповідає дійсності. За таких обставин, підстав для стягнення з ТОВ «МС Девелопмент» на користь ОСОБА_1 грошових коштів, сплачених ним надлишково, немає, оскільки така переплата відсутня.

У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення та задовольнити його позов і відмовити у задоволенні первісного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що експерт не врахував платіжні доручення № 1102081 від 27 грудня 2013 року на суму 1 500 грн, № 852577 від 28 травня 2014 року на суму 1 тис. грн та № 532906 від 17 червня 2014 року на суму 3 тис. грн, оскільки такі висновки суду спростовуються додатком № 2 висновку експертного дослідження. Платіжне доручення № 342732 від 16 січня 2013 року на суму 2 957 грн, на яке посилається суд, взагалі відсутнє у матеріалах справи. Видатковий касовий ордер від 03 вересня 2012 року за № 3657 на суму 10 тис. грн не брався до уваги експертом з тих підстав, що датою видачі коштів у ньому зазначено 03 серпня 2012 року (за місяць до видачі ордеру), тому вказаний фінансовий документ викликав сумніви та не враховувався при дослідженні. До суду першої інстанції товариство надало платіжні касові ордери № 75, № 150, № 212, № 255, № 311, № 346, № 356, за яким платником коштів є він, проте до апеляційного суду товариство надало нові прибуткові касові ордери з тими ж номерами і датою, проте з іншими прізвищами платників. У зв'язку з цим апеляційний суд не врахував суму у розмірі 347 531 грн 80 коп. у рахунок погашення ним позики. Разом з тим, приймаючи нові докази, апеляційний суд не з'ясував поважність причин їх неподання до суду першої інстанції. Крім того, у висновку експерта зазначено, що він у період з 26 квітня 2012 року по 29 жовтня 2013 року вніс на рахунок товариства грошові кошти у розмірі 1 440 473 грн 02 коп., проте їх не можна зарахувати у рахунок погашення боргу, оскільки документи про внесення коштів не містять реквізитів договору позики (додаток № 5 до висновку експерта). Таким чином, грошова сума у розмірі 1 440 473 грн 02 коп. набута ТОВ «МС Девелопмент» безпідставно та підлягає поверненню. Разом з тим, апеляційний суд взагалі не розглянув його вимогу про повернення коштів у розмірі 1 440 473 грн 02 коп.

12 лютого 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Згідно частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Судами встановлено, що 20 липня 2009 року між ТОВ «МС Девелопмент» та ОСОБА_1 укладено договір позики № 412, згідно з умовами якого ТОВ «МС Девелопмент» зобов'язалося протягом строку дії договору надавати ОСОБА_1 за його заявами безвідсоткові грошові позики, а відповідач - протягом одного місяця з моменту отримання кожної суми позики повертати позикодавцю грошові кошти в сумі, що дорівнює сумі отриманої позики.

Згідно із частиною першою статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При вирішенні справи суд першої інстанції дійшов висновку про те, що загальна сума позики, яку отримав ОСОБА_1, становить 3 921 398 грн 18 коп., апеляційний суд встановив указану суму у розмірі 3 939 855 грн 18 коп., посилаючись на те, що суд першої інстанції послався на висновки судово-економічної експертизи, в якій не враховано видатковий касовий ордер від 03 вересня 2012 року за № 3657 на суму 10 тис. грн та платіжні доручення: а) платіжне доручення № 342732 від 16 січня 2013 року на суму 2 957 грн; б) платіжне доручення № 1102081 від 27 грудня 2013 року на суму 1 500 грн; в) платіжне доручення № 852577 від 28 травня 2014 року на суму 1 тис. грн; г) платіжне доручення № 532906 від 17 червня 2014 року на суму 3 тис. грн.

Оспорювана сума тіла позики становить 18 457 грн.

Згідно висновку судово-економічної експертизи від 28 жовтня 2015 року видатковий касовий ордер від 03 вересня 2012 року за № 3657 на суму 10 тис. грн не враховано експертом з тих підстав, що датою видачі коштів у ньому зазначено 03 серпня 2012 року (за місяць до видачі ордеру), що викликало в експерта сумніви відносно достовірності фінансового документа.

Апеляційний суд видатковий касовий ордер від 03 вересня 2012 року за № 3657 на суму 10 тис. грн оцінив як належний доказ у справі, а суд касаційної інстанції не може вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (стаття 400 ЦПК України). За таких обставин, доводи касаційної скарги щодо переоцінки видаткового касового ордеру від 03 вересня 2012 року № 3657 є безпідставними.

Колегія суддів погоджується із висновком апеляційного суду про те, що платіжне доручення № 342732 від 16 січня 2013 року на суму 2 957 грн не враховано експертом, а тому сума у розмірі 2 957 грн має бути зарахована до тіла позики. Вказане платіжне доручення № 342732 міститься у матеріалах справи (т. 1, а. с. 179 - зворот), що спростовує доводи касаційної скарги в цій частині.

Разом з тим, не можна погодитися із висновками апеляційного суду про те, що експерт не врахував платіжні доручення № 1102081 від 27 грудня 2013 року на суму 1 500 грн, № 852577 від 28 травня 2014 року на суму 1 тис. грн та № 532906 від 17 червня 2014 року на суму 3 тис. грн, оскільки зазначені фінансові документи наведені у додатку № 3 висновку експерта (т. 3, а. с. 213).

Таким чином, апеляційний суд стягнув суму у розмірі 5 500 грн повторно без належного дослідження доказів у справі.

Щодо платіжних касових ордерів № 75, № 150, № 212, № 255, № 311, № 346, № 356 на підтвердження обставин щодо погашення позики на загальну суму 347 531 грн 80 коп., необхідно зазначити таке.

До суду першої інстанції на підтвердження факту повернення ОСОБА_1 частини позики ТОВ «МС Девелопмент» надало у тому числі прибуткові касові ордери: № 73 від 07 лютого 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.; № 75 від 07 лютого 2013 року на суму 4 500 грн; № 150 від 28 лютого 2013 року на суму 166 951 грн; № 212 від 03 квітня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.; № 255 від 29 квітня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.; № 311 від 27 травня 2013 року на суму 22 365 грн 20 коп.; № 346 від 26 червня 2013 року на суму 33 010 грн; № 356 від 27 червня 2013 року на суму 43 510 грн.

Разом з тим, 29 серпня 2016 року ТОВ «МС Девелопмент» за нового апеляційного розгляду справи доповнило апеляційну скаргу доводами про те, що за даними бухгалтерського обліку TOB «MC Девелопмент» зазначені вище прибуткові касові ордери не підтверджують повернення ОСОБА_1 коштів, оскільки кошти за ними внесені іншими особами за іншими правочинами. Нові прибуткові касові ордери додано до заяви про доповнення апеляційної скарги.

Апеляційний суд прийняв доповнення ТОВ «МС Девелопмент» до апеляційної скарги та не врахував суму у розмірі 347 531 грн 80 коп. у рахунок погашення ОСОБА_1 позики.

Разом з тим, згідно з частиною першою статті 300 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до апеляційної скарги, особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження.

Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до апеляційної скарги, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ТОВ «МС Девелопмент» оскаржувало за апеляційною скаргою, поданою 11 грудня 2015 року, рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 листопада 2015 року, а доповнення до цієї апеляційної скарги подано товариством 29 серпня 2016 року, тобто, поза межами строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд прийняв до розгляду доповнення до апеляційної скарги ТОВ «МС Девелопмент» без урахування положень частини першої статті 300 ЦПК України.

Крім того, за вимогами частини другої статті 303 ЦПК України в редакції, чинній на момент подання доповнення до апеляційної скарги, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Приймаючи нові докази за заявою про доповнення до апеляційної скарги ТОВ «МС Девелопмент», апеляційний суд не з'ясував поважність причин їх неподання до суду першої інстанції; не дослідив платіжні касові ордери № 75, № 150, № 212, № 255, № 311, № 346, № 356 на предмет їх належності з урахуванням тих обставин, що до суду першої інстанції вказані фінансові документи надавалися також ТОВ «МС Девелопмент» та підтверджували обставини внесення коштів ОСОБА_1, а не іншими особами.

Крім того, у висновку експерта зазначено, що ОСОБА_1 у період з 26 квітня 2012 року по 29 жовтня 2013 року вніс на рахунок товариства грошові кошти у розмірі 1 440 473 грн 02 коп., проте їх не можна зарахувати у рахунок погашення боргу, оскільки документи про внесення коштів не містять реквізитів договору позики (додаток № 5 до висновку експерта).

Вказана сума не врахована при розрахунках сум погашення позики, ОСОБА_1 у зустрічному позові просив повернути грошові кошти у розмірі 1 440 473 грн 02 коп. як безпідставно набуті, проте зазначена вимога апеляційним судом по суті не розглянута.

Від правильного вирішення первісного позову, зокрема від належного з'ясування розміру внесених ОСОБА_1 на погашення позики сум, залежить обґрунтованість зустрічного позову.

Враховуючи допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, ухвалене ним рішення підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції за статтею 411 ЦПК України.

Керуючись статтями 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді: С. Ю. Мартєв

В.В. Пророк

І. М. Фаловська

С. П. Штелик