Постанова

Іменем України

09 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 739/119/17-ц

провадження № 61-33213св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Яремка В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Бобрової І. О., Шитченко Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2017 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати укладений 24 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») договір нікчемним.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що між сторонами до квітня 2016 року укладений кредитний договір. У квітні 2016 року йому зателефонував працівник банку та запропонував оформити сервіс «Миттєва розстрочка». Під час розмови позивач заявив, що не має наміру оформлювати вказаний сервіс, однак незважаючи на це через кілька місяців йому прийшло повідомлення про необхідність сплати чергового платежу за сервісом «Миттєва розстрочка». Позивач вважає, що фактично між ним і відповідачем укладено кредитний договір на надання споживчого кредиту, який мав укладатися в письмовій або електронній формі. Під час укладення цього договору його не було ознайомлено з умовами та правилами надання «Миттєвої розстрочки», при цьому висловлення згоди на укладення договору шляхом натискання клавіші телефону не може свідчити про його волевиявлення на укладення відповідного договору.

Також позивач зазначав, що під час укладення цього договору не було дотримано вимог Закону України «Про захист права споживачів», оскільки договір про надання споживчого кредиту має укладатися у письмовій формі, з переданням одного екземпляра договору споживачу.

Таким чином, на думку позивача, недодержання письмової форми договору, передбаченої вищевказаним Законом, і статтею 1055 ЦК України, свідчить про нікчемність договору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 08 червня 2017 року позов задоволено. Визнано нікчемним кредитний договір «Миттєва розстрочка», укладений 26 квітня 2016 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приватбанк». Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час укладення 26 квітня 2016 року між позивачем та відповідачем договору про надання споживчого кредиту його сторони дотримали вимог законодавства щодо письмової форми договору.

Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції

Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року рішення Новгород-Сіверського районного суду від 08 червня 2017 року скасовано й ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Рішення суду апеляційної інстанції мотивоване тим, що кредитний договір між сторонами був укладений 01 лютого 2012 року, інших кредитних договорів між сторонами не укладалось, а сервіс «Миттєва розстрочка» є однією з послуг, визначених Умовами та правилами, до яких приєднався позивач за договором від 01 лютого 2012 року. Позивач не просив визнати недійсним сам кредитний договір, не вважав його нікчемним, фактично взяв на себе обов`язок щодо його виконання, скористався кредитними коштами, а також сервісом «Миттєва розстрочка» для погашення кредиту.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У серпні 2017 року ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року, просив скасувати зазначене рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Рух справи в суді касаційної інстанції

01 вересня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у справі.

У червні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів»касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Згідно з розпорядженням Верховногог Суду від 03 червня 2019 року № 453/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга обгрунтована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов неправильних висновків про те, що сервіс «Миттєва розстрочка» не є фактично новим кредитним договором, оскільки, на думку заявника, цей сервіс має свої умови і до процедури його укладання повинні були застосовуватися норми, які врегульовують правовідносини між сторонами під час укладення нового кредитного договору.

Також заявник зазначає, що ознайомлення з Умовами та Правилам надання банківських послуг, підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил банківських послуг під час укладення кредитного договору від 01 лютого 2012 року не свідчить про дію цих Умов та правил надання банківських послуг на відносини, які виникли під час підключення до сервісу «Миттєва розстрочка» (фактичне надання кредиту на погашення поточної заборгованості за кредитом від 01 лютого 2012 року з іншою процентною ставкою, ніж за кредитним договором від 01 лютого 2012 року).

Доводи інших учасників справи

Заперечень на касаційну скаргу від ПАТ КБ «Приватбанк» не находило.

Позиція Верховного Суду

Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Оскільки судове рішення суду апеляційної інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову, справа переглядається лише в цій частині.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що 01 лютого 2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір про надання банківських послуг шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Подавши відповідну заяву, позивач підтвердив, що вказаний договір складається із цієїзаяви, пам`ятки клієнта, Умов та правил надання банківських послуг, а також тарифів.

У зв`язку з укладенням цього договору позивачу було видано кредитну картку «Універсальна GOLD» НОМЕР_5 та встановлено кредитний ліміт.

Відповідно до пункту 1.1.1.129 Умов та правил надання банківських послуг сервіс «Миттєва розстрочка» - це послуга банку, яка надається держателям платіжних карток «Універсальна» та «Універсальна GOLD» на умовах терміновості, платності та зворотності. Терміновість кредиту визначається кількістю платежів, яку вибрав клієнт, але не більше 24 платежів. Платність визначається комісією за користування кредитом, яка сплачується одночасно з погашенням кредиту рівними частинами з кожним платежем. Повернення визначається вимогою погасити кредит не більше ніж за вибрану клієнтом кількість платежів. Кредит з використанням сервісу «Миттєва розстрочка», повертається шляхом встановлення клієнтом регулярного платежу з картки клієнта в розмірі щомісячного платежу за кредитом і проводиться банком на підставі договірного списання.

Відповідно до пунктів 2.7.6.1.2.1 та 2.7.6.1.2.2 Умов та правил надання банківських послуг утримувач кредитної картки має право користуватися сервісом «Миттєва розстрочка» для отримання споживчого кредиту, якщо утримувач погодився з умовами даного пункту та отримав кредитні кошти. Рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є картка НОМЕР_2 ******** , відкривається індивідуально для кожного клієнта в момент авторизації операції по сервісу «Миттєва розстрочка» шляхом:

а. введення і відправки ОТП-паролю;

б. натискання клавіші, що озвучена як згода з умовами кредитного договору;

в. введення логіна і пароля при авторизації в Приват24;

г. натисканням клавіші «згоден» або «підтверджую» в ТСО, банкоматах Приватбанку, при показі умов кредитного договору та після введення пін. коду кредитної картки;

д. відправка SMS-команди chast2 на номер 10060;

е. натискання кнопки «згоден» або «підтверджую» в системі електронних платежів Liqpay, мобільному додатку Sender або Приват24 Sender веб-версії «Приват24»;

є. натискання клавіші «Згоден» при IVR обдзвоні.

Відповідно до 2.7.6.1.2.3 Умов та правил надання банківських послуг дії клієнта, описані в пункті 2.7.6.1.2.2 цих Умов, вчинені клієнтом, прирівнюються сторонами до заяви на відкриття карткового рахунка для отримання кредиту засервісом «Миттєва розстрочка».

Щомісячна комісія за користування сервісом «Миттєва розстрочка» вказана у розділі 2.7.6 Умов (тарифи). Тарифами передбачено, що комісія стягується щомісяця в розмірі 2,9 % від суми покупки.

26 квітня 2016 рокупрацівник банку в телефонній розмові запропонував ОСОБА_1 погасити заборгованість за кредитним лімітом на кредитній картці «Універсальна» шляхом підключення до сервісу «Миттєва розстрочка». Тобто позивачу було запропоновано змінити умови обслуговування по кредитній картці. Позивач погодився із запропонованими банком умовами та підтвердив свою згоду натисканням клавіші «Згоден» при проведенні IVR-обдзвону на його фінансовий тел.номер НОМЕР_4 .

Таким чином 26 квітня 2016 ОСОБА_1 скористався сервісом «Миттєва розстрочка», згідно з яким отримав кредит у розмірі 6 616,39 грн зі сплатою щомісячної комісії у розмірі 2,9 % від суми кредитних коштів.

За період з 26 квітня 2016 року до 26 березня 2017 року за кредитною карткою НОМЕР_6 позивач сплатив заборгованість за договором «Оплата частинами».

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зчастиною першоюстатті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Відповідно до частинидругої статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Відповідно до статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «Приватбанк»).

З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що споживач послуг банку лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією із сторін у формулярах або інших стандартних умовах і можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто дійсно вільною в цьому випадку є воля лише однієї сторони - тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

Суди під час розгляду цієї справи установили, що позивач уклав у 2012 році з банком договір про надання банківських послуг шляхом подання позивачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, якими було передбачено можливість підключення до сервісу «Миттєва розстрочка» та викладено умови використання послуг цього сервісу.

Той факт, що цей договір був укладений у письмовій формі, позивач не заперечував.

При цьому, договір про надання банківських послуг за своїм змістом є ширшим, ніж кредитний договір, оскільки передбачає можливість клієнта в подальшому скористатись тими послугами банку, які визначені в Умовах та правилах банківських послуг, шляхом прийняття пропозиції банку у спосіб, визначений такими Умовами.

Згідно із частинами другою, третьою статті 642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Особа, яка прийняла пропозицію, може відкликати свою відповідь про її прийняття, повідомивши про це особу, яка зробила пропозицію укласти договір, до моменту або в момент одержання нею відповіді про прийняття пропозиції.

Суди попередніх інстанцій установили, що після надання згоди на погашення кредитної заборгованості за кредитним договором від 01 лютого 2012 року шляхом приєднання до сервісу «Миттєва розстрочка» за період з 24 квітня 2016 року до 27 лютого 2017 року позивачсистематично користувався наданими за вказаним банківським сервісом кредитними коштами, вносив платежі на погашення кредиту, дій щодо відкликання прийняття пропозиції банку не вчинив, що свідчить про його волевиявлення на виконання Умов та правил надання банківських послуг в частині використання сервісу «Миттєва розстрочка» зі сплатою комісії 2,9 %, як і передбачено Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких позивач приєднався під час укладення договору від 01 лютого 2012 року.

Право чи інтерес мають бути захищені судом у належний спосіб, який є ефективним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (абзац перший частини другої статті 215 ЦК України).

Отже, якщо недійсність певного правочину встановлена законом, тобто якщо цей правочин нікчемний, позовна вимога про визнання його нікчемним не є належним способом захисту права чи інтересу позивача.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 463/5896/14-ц (провадження № 61-90цс19).

З огляду на вказане апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову у позові.

Доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують та зводяться до незгоди із судовим рішенням, оскільки позивач не довів, що для використання банківських послуг він як клієнт банку, який вже уклав договір, повинен укладати окремі договори на різні види послуг, порядок та механізм використання яких вже був передбачений Умовами та правилами надання банківських послуг, до яких приєднався позивач в рамках договору від 01 лютого 2012 року.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального є безпідставними, спрямовані на встановлення та переоцінку обставин справи, що є поза межами повноважень Верховного Суду.

З огляду на викладене Верховний Суд дійшоввисновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Апеляційного суду Чернігівської області від 12 липня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. С. Олійник

С. О. Погрібний

В. В. Яремко