Постанова

Іменем України

06 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 320/8034/15-ц

провадження № 61-19340св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Яремка В. В. (суддя-доповідач), Олійник А. С., Погрібного С. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,

треті особи: Мелітопольський міський відділ у справах захисту прав споживачів, Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта»,

розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року у складі судді Пономаренко Л. Е. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Кухаря С. В., Полякова О. З., Спас О. В.,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог та рішень судів

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк»), треті особи: Мелітопольський міський відділ у справах захисту прав споживачів, Українське державне підприємство поштового зв`язку «Укрпошта» (далі - УДППЗ «Укрпошта»), про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити дії.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що 23 грудня 2013 року між нею та ПАТ «Дельта Банк» укладений кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредит в сумі 6 385,96 грн, строком на 37 місяців, із щомісячним платежем у розмірі 137 грн до 23 числа кожного місяця.

05 березня 2015 року нею внесено платіж у сумі 200 грн до відділення УДППЗ «Укрпошта» у рахунок погашення заборгованості за указаним кредитним договором.

Однак банк зазначені кошти не зарахував на свій рахунок та надалі нарахував їй штрафні санкції за неналежне виконання зобов`язань у розмірі 1 500 грн.

Крім того, наступні платежі у сумі 1 200 грн, які вона сплачувала відповідно до графіку із квітня до вересня 2015 року, банк зараховував не в рахунок повернення кредиту, а на погашення нарахованих штрафних санкцій.

Ураховуючи викладені обставини, позивач просила визнати протиправними дії банку щодо незарахування сплаченого нею 05 березня 2015 року щомісячного платежу у розмірі 200 грн у рахунок погашення тіла кредиту, скасувати нараховані ним штрафні санкції, зобов`язати банк зарахувати перераховані нею щомісячні платежі за період із квітня до вересня 2015 року у сумі 1 200 грн на тіло кредиту.

Заочним рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано неправомірними дії банку у частині незарахування коштів в розрахунок сплати тіла кредиту у сумі 200 грн, сплачених 05 березня 2015 року відповідно до кредитного договору № 6081 від 23 грудня 2013 року. Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» скасувати незаконно нараховані штрафні санкції за період із березня до вересня 2015 року у сумі 1 500 грн. Зобов`язано ПАТ «Дельта Банк» зарахувати перераховані ОСОБА_1 щомісячні платежі за період із квітня 2015 року до вересня 2015 року у сумі 1 200 грн за кредитним договором № 6081 від 23 грудня 2013 року на тіло кредиту.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року указане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 січня 2017 року рішення Апеляційного суду Запорізької області від 05 травня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року залишено без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідач самостійно зазначив для ОСОБА_1 варіанти погашення кредиту, в тому числі й через відділення УДППЗ «Укрпошта», позивач надав суду квитанції, що підтверджують сплату ним усіх платежів щодо погашення заборгованості згідно з графіком до кредитного договору, тобто довів факт своєчасного та в повному обсязі виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Позичальнику станом на 05 березня 2015 року при здійсненні щомісячного платежу у розмірі 200 грн не було відомо про введення із 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», а останній у належний спосіб не повідомив про це боржника. Надалі з квітня 2015 року ОСОБА_1 здійснювала сплату щомісячних платежів через Мелітопольське відділення ПАТ «Дельта Банк».

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги та позиції інших учасників

У травні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просило скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Касаційна скарга мотивована тим, що судами під час розгляду справи не було досліджено умови кредитного договору, відповідно до яких моментом погашення кредиту вважається день зарахування коштів на відповідний клієнтський рахунок в банку. Суди не врахували, що відсутня вина банку у несвоєчасному перерахуванні коштів УДППЗ «Укрпошта» на рахунок позивача.

Вказував, що в цій справі має бути враховано, що існує судовий спір між банком та УДППЗ «Укрпошта»щодо стягнення коштів та розірвання договору, який триває і до сьогодні.

Крім того, суди не врахували, що на час виникнення спірних правовідносин у банку було запроваджено тимчасову адміністрацію.

У липні 2017 року до суду касаційної інстанції від ОСОБА_1 надійшли заперечення, в яких вона вказувала на безпідставність касаційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а оскаржуванні рішення суду без змін.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній цивільній справі.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Відповідно до статті 388ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У квітні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечень на неї, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Судами встановлено, 23 грудня 2013 року між ПАТ «Дельта Банк» і ОСОБА_1 укладений кредитний договір, згідно із умовами якого остання отримала грошові кошти у сумі 6 385,96 грн строком на 37 місяців, із щомісячним погашенням кредиту рівними платежами у розмірі 173 грн до 23 числа кожного місяця відповідно до графіка, обумовленого договором (а. с. 6, 10).

До договору була додана пам`ятка позичальника, у якій зазначено, що направляти щомісячні платежі на рахунок банку можна через відділення УДППЗ «Укрпошта», термінали самообслуговування, інтернет-банк myDELTA та відділення будь-яких банків на території України (а. с. 9).

Із 03 березня 2015 року Фондом гарантування вкладів фізичних осіб запроваджено тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк» із одночасним блокуванням коштів на рахунках УДППЗ «Укрпошта» (а.с. 67).

05 березня 2015 року позивач у відділенні УДППЗ «Укрпошта» № 1 м. Мелітополя внесла платіж у сумі 200 грн на погашення заборгованості за кредитним договором, що підтверджується квитанцією та листом УДППЗ «Укрпошта» від 7 серпня 2015 року про внесення платежу у відповідний реєстр та надання в банк для виконання (а.с. 14, 18).

Надалі, з`ясувавши, що банк не врахував цю суму щомісячної оплати, а нараховував їй штрафні санкції як за прострочений платіж, позивач неодноразово зверталась до банку з проханням проведення перевірки щодо своєчасності здійснення нею регулярних платежів, однак з відповідей банку вбачається про невизнання ним отримання за договором чергового платежу за березень 2015 року в розмірі 200 грн.

Внаслідок незарахування сплаченого ОСОБА_1 платежу в березні 2015 року в розмірі 200 грн позивачу були нараховані додаткові платежі, нарахування яких передбачена у випадку порушення умов договору щодо своєчасного погашення заборгованості.

Із квітня 2015 року ОСОБА_1 змінила спосіб погашення кредиту, що підтверджується квитанціями від 16 квітня 2015 року, 21 травня 2015 року, 17 червня 2015 року, 21 липня 2015 року, 18 серпня 2015 року, 14 вересня 2015 року (а.с. 15-17). Проте ці кошти були зараховані банком у рахунок погашення нарахованих штрафних санкцій.

Судами правильно встановлено, що відповідач самостійно визначив для ОСОБА_1 варіанти погашення кредиту, в тому числі й через відділення УДППЗ «Укрпошта». Позивач надав суду квитанції, що підтверджують сплату ним всіх платежів щодо погашенню заборгованості згідно з графіком до кредитного договору, тобто підтвердив належне та своєчасне виконання взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Невиконання укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та УДППЗ «Укрпошта» договору не має впливати на споживача кредитних послуг, яким є позивач, і який вчинив всі необхідні дії для сплати чергового платежу, а тому на нього не може бути покладена відповідальність. Посилання банку на те, що позивачем невчасно сплачено черговий платіж є безпідставним та не може бути підставою для нарахування позивачеві штрафних санкцій та вимог сплатити кредит повторно.

Тому, доводи касаційної скарги про необхідність врахування наявності господарського спору між банком та УДППЗ «Укрпошта» не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 526, 530, 610 та частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Разом із тим частиною четвертою статті 613 ЦК України передбачено, що боржник за грошовим зобов`язанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора, тобто у випадку, якщо кредитор відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають iз суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов`язку (частина перша цієї статті).

Якщо боржник доведе, що не виконав грошового зобов`язання через прострочення кредитора, він звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 625 ЦК України, оскільки порушення грошового зобов`язання у вигляді його прострочення боржником не настало i в такому разі вважається, що виконання зобов`язання відстрочено на час прострочення кредитора (частина друга статті 613 ЦК України).

Судами правильно встановлено, що позичальнику станом на 05 березня 2015 року при здійсненні щомісячного платежу у розмірі 200 грн не було відомо про введення із 03 березня 2015 року тимчасової адміністрації в ПАТ «Дельта Банк», а кредитор відповідно не вчинив жодних дій для належного виконання боржником своїх зобов`язань.

Тому доводи касаційної скарги про те, що судами не враховано умови кредитного договору є безпідставним та не заслуговують на увагу.

Доводи касаційної скарги про те, що між банком та УДППЗ «Укрпошта» наявний спір щодо стягнення коштів та розірвання договору, який має бути врахований при розгляді цієї справи, є безпідставними, оскільки позивач не є стороною у господарському спорі між вказаними сторонами та не має жодного відношення до оспорюваних договорів у вказаній справі.

Також правильними є висновки суду про те, що станом на 05 березня 2015 року при здійсненні щомісячного платежу позивачем, у спосіб обумовлений кредитним договором, банк не вчинив жодних дій для належного виконання боржником своїх кредитних зобов`язань у зв`язку з введенням в банку тимчасової адміністрації, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги також зводяться до не згоди з встановленими фактичними обставинами в справі та з висновками суду про задоволення позову, що відповідно до статті 400 ЦПК України не входить до повноважень суду касаційної інстанції.

При цьому суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку згідно зі статтями 57-60, 212 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи в судах першої й апеляційної інстанцій), правильно встановили фактичні обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Такі доводи касаційної скарги були предметом розгляду судів та додаткового правового аналізу не потребують.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржені судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

За наслідками розгляду касаційної скарги встановлено, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Отже, відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд залишає касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення першої та апеляційної інстанцій без змін, оскільки відсутні підстави для їх скасування.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки в цьому випадку оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподілу судових витрат Верховний Суд не здійснює.

Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 17 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Яремко

А. С. Олійник

С. О. Погрібний