ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2019 року м. Херсон

справа № 766/2762/19

провадження № 22-ц/819/1498/19

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач)Пузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Чорної Т.Г.,
секретарГеленко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області у складі судді Прохоренко В.В. від 01 серпня 2019 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-люкс» по усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

У лютому 2019 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-люкс» про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначив, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_5 та ОСОБА_3 також є власниками розташованих у зазначеному будинку квартир №№ 22, 27, 2 відповідно, якими було збудовано перегородки до квартир №№ 21, 22, 26, 27, 1,2,3.

Посилаючись на те, що вказані перегородки є самовільними, оскільки збудовані в коридорах, які є спільною сумісною власністю багатоквартирного житлового будинку, без отримання відповідних дозволів, зокрема, без згоди осіб, які такими приміщеннями володіють, а тому обмежують його права на вільне користування ними, позивач просив суд усунути перешкоди у користуванні приміщенням сумісної власності багатоквартирного будинку шляхом зобов`язання відповідачів демонтувати самочинно збудовані перегородки, а саме: ОСОБА_1 до квартир № АДРЕСА_12,АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 до квартир № АДРЕСА_11,АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 до квартир АДРЕСА_2,АДРЕСА_7,АДРЕСА_3 .

Рішенням суду від 01 серпня 2019 року позов задоволено.

Судом вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційний скарзі ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні зазначених вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що висновки суду щодо порушення прав ОСОБА_4 на вільне користування спільною сумісною власністю багатоквартирного житлового будинку не відповідають обставинам справи та зроблені за відсутності належних та допустимих доказів, підтверджуючих факт порушення відповідачами його законних прав та інтересів.

Крім того зазначила, що рішенням загальних зборів мешканців багатоквартирного будинку від 22.08.2019 року було вирішено, що встановлення в тамбурах житлового будинку по АДРЕСА_3 тамбурних перегородок та користування ними, здійснюється співвласниками за згодою власників сусідніх квартир, які мають спільний вихід до зазначеного тамбуру, з дотриманням правил добросусідства.

Отже, вважає, що збудовані перегородки не порушують права інших співвласників будинку, оскільки в результаті їх побудови в утвореному коридорі відсутні будь-які комунікації, лічильник, електричний щиток, а також відсутнє майно, яке може буди предметом спільного користування.

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу позивач її доводи не визнав, рішення суду вважає правильним та обґрунтованим.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заявленого ОСОБА_4 позову, зазначаючи, що висновки суду щодо порушення ним прав позивача та необхідності відновлення цих прав у обраний ним спосіб не ґрунтуються на обставинах справи та суперечать нормам матеріального права, що регулює питання спільної власності на майно у багатоквартирного будинку.

Вважає що судом не встановлено факт порушення прав ОСОБА_4 діями відповідачів, а отже безпідставно зобов`язано останніх їх відновлювати.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 ОСОБА_4 доводи скарги не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що в під`їзді №2 багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 обмежений доступ до коридора загального користування внаслідок проведення відповідачами перепланування, а саме: коридор поділений на три частини із відокремленням сходової клітки від загального коридора, що створює позивачу перешкоди у користуванні та розпорядженні майном, яке є спільною сумісною власністю співвласників багатоквартирного будинку.

В процесі розгляду справи суд встановив, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 .

Відповідачі, зокрема, ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_4 , ОСОБА_5 - квартири АДРЕСА_5 , ОСОБА_3 - квартири АДРЕСА_6 , які знаходяться в тому ж багатоповерховому житловому будинку, що перебуває на балансі Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-люкс».

При цьому квартира позивача (№ АДРЕСА_1 ) та квартира відповідача (№АДРЕСА_4) розташовані у другому під`їзді на другому поверсі багатоквартирного житлового будинку, а квартира відповідача ОСОБА_3 (№АДРЕСА_7) та квартира відповідача ОСОБА_5 (№ НОМЕР_3 ) розташовані у першому під`їзді відповідно на першому та третьому поверхах цього ж будинку.

Усі наведені квартири, в тому числі квартири №АДРЕСА_4 та №АДРЕСА_1 , не мають спільного коридора та спільного виходу на сходову клітину, а пов`язані спільним коридором з іншими квартирами, а саме: квартира №АДРЕСА_1 із квартирами №№АДРЕСА_13, АДРЕСА_14; квартира №АДРЕСА_4 із квартирою №АДРЕСА_12 ; квартира №АДРЕСА_7 із квартирами №№АДРЕСА_2ДРЕСА_7,АДРЕСА_3; квартира №АДРЕСА_5 із квартирою АДРЕСА_11 .

Як зазначили відповідачі, з метою збереження тепла у належних їм житлових приміщеннях та з метою недопущення крадіжки приватного майна, власники суміжних квартир №№АДРЕСА_12, АДРЕСА_4; №АДРЕСА_2,АДРЕСА_7,АДРЕСА_3 та №№ АДРЕСА_11,АДРЕСА_5 збудували тамбурні перегородки, які позивач вважає перешкодою у доступі до спільного майна багатоквартирного будинку.

Відповідачі заперечують факт порушення ними прав позивача, вказуючи на те, що у ОСОБА_4 жодного разу не виникала необхідність у користуванні площею будинку, яка обмежена тамбурами та на якій відсутні будь-які комунікації чи майно, яке може бути предметом спільного користування усіх співвласників ОСББ «Миру-35-люкс».

ОСОБА_1 в обґрунтування правомірності улаштування тамбуру послалася на дозвіл, наданий їй та власнику квартири АДРЕСА_12 ОСОБА_6 правлінням ОСББ «Миру-35-люкс» 20.11.2016 року, а також скаржники в апеляційних скаргах вказали на загальні збори мешканців багатоквартирного будинку по АДРЕСА_3 , на яких 22.08.2019 року вирішено, що встановлення в тамбурних коридорах тамбурних перегородок та користування ними здійснюється співвласниками за взаємною згодою тільки власників сусідніх квартир, які мають спільний вихід до зазначеного тамбуру, з дотриманням правил добросусідства.

ОСОБА_4 в свою чергу не посилається на конкретні факти щодо перешкод, які відповідачі чинили йому у користуванні відділеною тамбурами площею коридорів і такі факти судом не встановлені, однак вважає, що наведена частина багатоквартирного будинку має статус спільного майна багатоквартирного будинку, а отже, є спільною сумісною власністю співвласників, якою вправі користуватися кожен із співвласників, незалежно від потреби в цьому.

Крім того вказує на порушення відповідачами визначеного постановою Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572» порядку переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, яке відбулося без отримання дозволу власника будинку та органу місцевого самоврядування.

Відповідно до вимог статті 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного в ньому проживання.

Усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Частиною другою статті 383 ЦК України визначено, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого,- за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відносини, що виникають у процесі реалізації прав та виконання обов`язків власників квартир та нежитлових приміщень як співвласників багатоквартирного будинку, регулюють Закони України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку».

Так, статтею п`ятою Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» передбачено, що спільне майно багатоквартирного будинку є спільною сумісною власністю співвласників.

Спільне майно не може бути поділено між співвласниками, і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна багатоквартирного будинку.

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону співвласники, якими відповідно до пункту п`ятого частини першої статті першої Закону є власники квартири або нежитлового приміщення у багатоквартирному будинку, мають право, серед іншого, вільно користуватися спільним майном багатоквартирного будинку з урахуванням умов та обмежень, встановлених законом або рішенням співвласників.

За приписами Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, в тому числі, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку, технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; використовувати спільне майно багатоквартирного будинку за призначенням; забезпечувати додержання вимог житлового і містобудівного законодавства щодо проведення реконструкції, реставрації, поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення приміщень або їх частин; відшкодовувати збитки, завдані спільному майну багатоквартирного будинку (стаття 7 Закону).

Співвласники несуть відповідальність за шкоду, заподіяну третім особам у результаті невиконання або неналежного виконання своїх обов`язків як співвласників. Відповідальність кожного співвласника визначається пропорційно до його частки співвласника (частина перша статті 8 наведеного Закону).

Управління багатоквартирним будинком здійснюється його співвласниками, які на зборах приймають рішення, зокрема про розпорядження спільним майном багатоквартирного будинку, встановлення, зміну та скасування обмежень щодо користування ним.

При цьому, якщо у багатоквартирному будинку в установленому законом порядку утворено об`єднання співвласників, проведення зборів співвласників та прийняття відповідних рішень здійснюється згідно із законом, що регулює діяльність об`єднань співвласників багатоквартирного будинку (стаття 10 Закону).

Відповідно до статті 16 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання має право відповідно до законодавства та статуту об`єднання, серед іншого, визначати порядок користування спільним майном відповідно до статуту об`єднання.

Статутом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-люкс», дослідженим судом апеляційної інстанції в силу положень статей 2, 12, 367 ЦПК України, передбачено, що до виключної компетенції загальних зборів об`єднання належать, зокрема, питання про використання спільного майна та визначення обмежень на користування спільним майном.

На момент виникнення спірних правовідносин загальними зборами співвласників ОСББ «Миру-35-люкс» не вирішувалося питання про використання спільного майна багатоквартирного будинку, в тому числі щодо улаштування в тамбурних коридорах тамбурних перегородок та користування ними за взаємною згодою тільки власників сусідніх квартир, які мають спільний вихід до зазначеного тамбуру.

Враховуючи наведене та те, що вирішення питання про використання спільного майна багатоквартирного будинку не належить до компетенції голови правління чи самого правління ОСББ, колегія суддів погоджується з доводами позивача про відсутність рішення співвласників багатоквартирного будинку щодо використання спільного майна, що є предметом спору в даній справі, на час улаштування відповідачами тамбурних перегородок у тамбурах належних їм квартир.

Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затвердженими наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року №76 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 року за №927/11207, визначено, що улаштування і переустаткування тамбурів у житлових будинках є переплануванням.

Відповідно до пункту четвертого Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1992 року №572 в редакції, чинній станом на 20 листопада 2016 року (дата засідання правління ОСББ «Миру-35-люкс» у зв`язку з надходженням заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ), власники приміщень житлових будинків та гуртожитків мали право на перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають в будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення в гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

З п`ятого січня 2017 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 28 грудня 2016 року №1024, якою пункт четвертий Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків викладений в новій редакції, відповідно до якої власники приміщень житлових будинків вправі здійснювати переобладнання та перепланування житлових приміщень відповідно до статей 100 і 152 ЖК Української РСР.

Зазначені зміни пов`язані із зміною діючого в Україні законодавства, що регулює питання користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, зокрема із змінами, внесеними до статті 152 ЖК Української РСР Законом України №191-УІІІ від 12.02.2015 року, який набрав чинності з 05 квітня 2015 року, за якими виконання власником робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Згідно із пунктом третім Прикінцевих положень наведеного Закону нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, діють у частині, що не суперечить цьому Закону, а Кабінет Міністрів України зобов`язано у тримісячний строк після опублікування цього Закону підготувати та подати на розгляд Верховної Ради України законопроекти про внесення змін до законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям цього Закону та у п`ятимісячний строк після опублікування цього Закону привести свої нормативно-правові акти у відповідність із цим Законом, забезпечити приведення нормативно-правових актів органів виконавчої влади у відповідність із цим Законом.

Отже, за станом на листопад 2016 року, час на який сторони вказують як на час улаштування тамбурних перегородок, дозвіл органу місцевого самоврядування на улаштування тамбурної перегородки, якщо це не передбачало втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, законом не вимагався, тому посилання позивача, з яким погодився суд першої інстанції, на порушення відповідачами положень постанови Кабінету Міністрів України від 24 січня 2006 року №45 є необґрунтованими.

Відповідно до статті четвертої ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Відтак суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від встановленого- вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні приміщеннями спільної сумісної власності шляхом демонтажу перегородок, ОСОБА_4 посилався на те, що відповідачі встановили тамбурні перегородки без дотримання встановленого законом порядку, в тому числі без згоди осіб, які ними володіють. При цьому, які саме перешкоди створені відповідачами особисто йому в результаті установлення тамбурних перегородок позивач не вказав та про наявну в нього необхідність використовувати приміщення, доступ до яких таким чином обмежений, не вказав.

В рішенні суду встановлені ним факти порушення прав, свобод чи інтересів позивача, або ж існуючої можливості таких порушень не наведені, а в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив, що він не звертався до відповідачів з приводу забезпечення доступу до спірних приміщень, однак вважає, що має право ними користуватися як співвласник, а тому це право не може бути обмеженим.

Проте право спільної сумісної власності, хоч і не передбачає визначення часток кожного із власників у праві власності, однак статтею 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом, а за визначеними Законами України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» та «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» правилами частка співвласника- це частка, яку становить площа квартири та/або нежитлового приміщення співвласника у загальній площі всіх квартир та нежитлових приміщень, розташованих у багатоквартирному будинку. Частка співвласника у загальному обсязі внесків і платежів на утримання, реконструкцію, реставрацію, проведення поточного і капітального ремонтів, технічного переоснащення спільного майна у багатоквартирному будинку встановлюється пропорційно до загальної площі квартири (квартир) та/або нежитлових приміщень, що перебувають у його власності.

За таким же принципом співвласники багатоквартирного будинку несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків як співвласників (відповідно стаття 20 та стаття 8 зазначених Законів).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При цьому використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобов`язує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Аналогічні положення містить стаття 391 ЦК України.

Власність не тільки надає переваги тим, хто її має, а й покладає на них певні обов`язки. Це конституційне положення пов`язане з принципом поєднання інтересів власника, суспільства та інших власників і користувачів об`єктами власності. Власність зобов`язує власника використовувати свою власність не тільки в своїх інтересах, а й поважати інтереси інших людей, всього суспільства. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності і господарювання та гарантує їм рівність перед законом.

На виконання наведених конституційних приписів статтею 18 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» передбачено, що об`єднання зобов`язане забезпечувати дотримання інтересів усіх співвласників при встановленні умов та порядку володіння, користування і розпорядження спільною власністю, розподілі між співвласниками витрат на експлуатацію та ремонт спільного майна, а також припиняти дії третіх осіб, що утруднюють або перешкоджають реалізації прав володіння, користування і розпорядження спільним майном співвласників.

Відповідачі та третя особа - ОСББ «Миру-35-люкс» надали суду апеляційної інстанції протокол загальних зборів мешканців багатоквартирного будинку від 22 серпня 2019 року, на яких вирішено надати згоду на встановлення в тамбурах житлового будинку по АДРЕСА_3 тамбурних перегородок та користування ними співвласниками за згодою власників сусідніх квартир, які мають спільний вихід до зазначеного тамбуру, з дотриманням правил добросусідства.

Враховуючи, що наведене рішення прийнято після ухвалення судом першої інстанції судового рішення по суті спору, а також зважаючи на те, що позивач заявив про неправомочність проведених співвласниками загальних зборів щодо спірного питання, колегія суддів не вбачає підстав досліджувати зазначений доказ та враховувати його при перегляді рішення суду в апеляційному порядку, однак вважає за необхідне зауважити, що дії об`єднання співвласників багатоквартирного будинку щодо спроби вирішення питання про використання спільного майна будинку відповідають положенням діючого законодавства стосовно повноважень об`єднання.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок про те, що право кожного із співвласників на користування спільним майном багатоквартирного будинку не є абсолютним та абстрактним і може бути визнаним порушеним іншими співвласниками лише при наявності конкретних обставин, що вказують на обмеження цих прав або спонукання вчиняти дії для їх відновлення.

Отже, не встановивши факту порушення прав позивача щодо спірної частини багатоквартирного житлового будинку, на необхідність користування чи володіння якою позивач не вказує, або того факту, що здійснене відповідачами перепланування (улаштування тамбурних перегородок) призвело до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту чи проведено з порушенням вимог державних будівельних норм, суд, на думку колегії суддів, дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для захисту цих прав у обраний позивачем спосіб.

Крім того, суд не зважив на ту обставину, що як зазначив позивач у позовній заяві та це вбачається із матеріалів справи, предметом спору є перешкоди у користуванні приміщеннями спільної сумісної власності багатоквартирного будинку, які полягають у самочинно збудованих тамбурних перегородках до квартир, власниками яких є не лише визначені позивачем відповідачі, але й інші співвласники, зокрема квартир № АДРЕСА_12 , АДРЕСА_11 , АДРЕСА_2, АДРЕСА_3, особи яких судом не встановлювалися та до участі в справі в установленому процесуальними нормами порядку не залучалися.

Під час перегляду справи в апеляційному порядку кожен із відповідачів підтвердив, що тамбурні перегородки облаштовувалися за рішенням всіх власників зазначених квартир та за їх спільні кошти, тому колегія суддів дійшла висновку, що зобов`язавши відповідачів демонтувати самочинно збудовані перегородки, суд прямо вказав на права та обов`язки інших співвласників, позбавлених реалізувати свої процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті першому статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

При цьому колегія суддів враховує, що як зазначалося вище, відповідно до положень Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» відповідальність співвласників за невиконання або неналежне виконання своїх обов`язків як співвласників визначається пропорційно до їх частки співвласника, а передбачені статтею 541 ЦК України підстави для покладення на них солідарної відповідальності відсутні.

Відповідно до положень частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі в справі.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову з наведених вище підстав.

На виконання приписів частини першої статті 382 ЦПК України стосовно наведених позивачем у відзивах на апеляційні скарги аргументів, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що та обставина, що за законом спільне майно багатоквартирного будинку не може бути поділено між співвласниками і такі співвласники не мають права на виділення в натурі частки із спільного майна, не позбавляє останніх права визначити порядок користування цим майном, суть якого полягає, в тому числі, у необхідності та ефективності реалізації кожним із співвласників прав власника.

Не можуть вплинути на висновки суду у спірних правовідносинах і аргументи позивача щодо вирішеного судами аналогічного спору, який виник за заявою ОСОБА_1 до нього про усунення перешкод у користуванні та зобов`язання вчинити певні дії, оскільки із змісту ухвалених у зазначеній цивільній справі судових рішень вбачається, що улаштованою ОСОБА_4 тамбурною перегородкою був обмежений доступ ОСОБА_1 до електричного щита, в той час, як ОСОБА_4 на будь-які перешкоди та обмеження в результаті улаштування тамбурних перегородок, частина яких знаходиться у сусідньому під`їзді, не посилається і наявність таких не доводить, а в позовній заяві та поясненнях в суді апеляційної інстанції вказав, що саме знесення облаштованої ним тамбурної перегородки спонукало його до звернення до суду з аналогічними вимогами.

Однак, такий аргумент, на думку колегії суддів, суперечить суті визначеного законом права на захист цивільних прав та інтересів і не є правовою підставою для задоволення позову, порушення цивільного права за яким не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 376 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , від імені якої діє ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 01 серпня 2019 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , третя особа - Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Миру-35-люкс» про усунення перешкод та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року

Суддя Л.В. Пузанова