Постанова

Іменем України

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 303/4734/15-ц

провадження № 61-20409св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року у складі суді Монич В. О., рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року у складі колегії суддів Джуги С. Д., Куштана Б. П., Кондора Р. Ю. та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Куштана Б. П., Мацунича М. В.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ:

Короткий зміст позовних вимог:

У липні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», зараз акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що 14 травня 2008 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір

№ MKA0GA, згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 19 780,73 доларів США строком до 11 травня 2018 року.

В якості забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 по вищезазначеному кредитному договору, 14 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки згідно якого ОСОБА_2 зобов`язалася відповідати перед банком солідарно з позичальником

ОСОБА_1 за зобов`язання позичальника щодо сплати кредиту, відсотків та можливих штрафних санкцій.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за договором станом на

26 травня 2015 року виникла заборгованість в розмірі 83 290,95 доларів США, що за курсом 21,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 травня 2015 року складає 1 759 937,86 грн, з яких: заборгованість за кредитом - 18 077,71 доларів США, заборгованість по процентам за користування кредитом - 13 599,20 доларів США, заборгованість по комісії за користування кредитом - 3 383,92 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 44 252,62 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) -

11,83 доларів США, штраф (процентна складова) - 3 965,67 доларів США.

АТ КБ «ПриватБанк» просила стягнути з відповідачів на його користь солідарно вказану заборгованість.

У липні 2016 року до суду першої інстанції від представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 надійшло клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій:

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

27 липня 2016 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 83 290,95 доларів США, що за курсом 21,13 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 травня 2015 року складає

1 759 937,86 грн, за кредитним договором від 14 травня 2008 року

№ MKA0GA та судові витрати в розмірі 3 654,00 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи наявну заборгованість лише з ОСОБА_1 , місцевий суд виходив із неналежного виконання позичальником взятих на себе зобов?язань за кредитним договором, внаслідок чого у неї перед банком виникла заборгованість, яка підлягає стягненню саме з неї.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до поручителя - ОСОБА_2 , місцевий суд виходив із того, що порука ОСОБА_2 за договором поруки від 14 травня 2008 року є припиненою, що підтверджується рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до АТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки припиненим.

Місцевий суд дійшов висновку про відсутність правових підстав про відшкодування витрат на правову допомогу через те, що порука є припиненою за рішення суду, а не на підставі експертизи, яка була проведена по цій справі.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від

27 липня 2016 року в частині вирішення питання щодо судових витрат змінено.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 9 360,00 грн та витрати, пов?язані з проведення експертизи в розмірі 1 970,00 грн.

Стягуючи з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 9 360,00 грн та витрати, пов?язані з проведення експертизи в розмірі 1 970,00 грн, апеляційний суд виходив із того, що рішення суду першої інстанції ухвалено на користь ОСОБА_2 , а тому документально підтверджені витрати, які понесла ОСОБА_2 підлягають стягненню з банка на її користь.

Додатковим рішенням апеляційного суду Закарпатської області від

14 червня 2017 року стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 сплачений нею судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 019,40 грн.

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, апеляційний суд виходив із правил статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), оскільки під час ухвалення рішення суду від 03 квітня 2017 року, апеляційним судом не було вирішено дане питання.

Короткий зміст вимог та доводів касаційних скарг:

20 квітня 2017 року та 04 липня 2017 року АТ КБ «ПриватБанк» через засоби поштового зв?язку подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційні скарги, у яких просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, як із солідарного боржника, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційні скарги обґрунтовані тим, що відмова судами у задоволенні позовних вимог банку до ОСОБА_2 на підставі рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 червня 2016 року є незаконною, оскільки ці вимоги АТ КБ «ПриватБанк» заявлені до суду, коли порука ОСОБА_2 реально існувала і була дійсною, та ці вимоги на підставі першого речення частини четвертої статті 559 ЦК України підлягали задоволенню судом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, апеляційний суд не здійснив відповідної оцінки процесуальних дій представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , які ним були здійснені з урахуванням витраченого часу.

Оскільки заборона на відмову судом у задоволенні позову, або частини заявлених вимог у зв?язку із зловживанням правом або недодержання особою моральних засад суспільства законодавством не встановлена, у апеляційного суду були відсутні підстави для стягнення з банку на користь ОСОБА_2 витрат, понесених за проведення експертизи.

Доводи інших учасників справи:

01 серпня 2017 року ОСОБА_2 через засоби поштового зв?язку подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення, в якому просить у задоволенні касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року відмовити.

Рух касаційних скарг:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 червня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня

2016 року та рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Зупинено виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від

03 квітня 2017 року до закінчення касаційного розгляду в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 витрат на правову допомогу в розмірі 9 360,00 грн та витрати, пов`язані з проведенням експертизи в розмірі 1 970,00 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року у даній справі та витребувано матеріали цивільної справи з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області.

Зупинено виконання додаткового рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.

У липні 2017 року матеріали цивільної справи надійшли до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

У травні 2018 року касаційні скарги разом з матеріалами цивільної справи надійшли до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року, з урахуванням ухвали Верховного Суду від 19 листопада 2019 року про виправлення описки, справу призначено до судового розгляду.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ У СКЛАДІ КОЛЕГІЇ СУДДІВ ДРУГОЇ СУДОВОЇ ПАЛАТИ КАСАЦІЙНОГО ЦИВІЛЬНОГО СУДУ:

Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Щодо меж касаційного перегляду:

За правилами пункту 1 частини першої статті 324 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційних скарг) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права, свободи чи обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку, рішення і ухвали апеляційного суду, ухвалені за результатами апеляційного розгляду.

За правилами пункту 2 частини четвертої статті 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі також у випадках, якщо справа не переглядалася в апеляційному порядку.

Системний аналіз вказаних норм процесуального права, дає підстави дійти висновку про те, що в касаційному порядку особа, яка бере участь у справі має право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції лише після його перегляду в апеляційному порядку. У разі оскарження судового рішення, яке не переглядалося в апеляційному порядку, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження.

Як вбачається з касаційної скарги АТ КБ «ПриватБанк», поданої до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

20 квітня 2017 року, заявник просить скасувати рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як із солідарного боржника.

Проте, під час розгляду справи, колегією суддів встановлено, що рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня

2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як із солідарного боржника не було предметом апеляційного перегляду, а тому касаційне провадження в цій частині слід закрити, як помилково відкрите, оскільки касаційному перегляду підлягають лише ті судові рішення суду першої інстанції, які були предметом апеляційного перегляду.

Апеляційний суд переглядав в апеляційному порядку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року тільки в частині вирішення питання щодо розподілу судових витрат.

АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року не подавало, рішення суду першої інстанції, окрім питання щодо розподілу судових витрат предметом апеляційного перегляду не було.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що касаційне провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня

2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як із солідарного боржника підлягає закриттю.

За таких обставин предметом касаційного перегляду, в розумінні частини першої статті 400 ЦПК України, є рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року, яким вирішено питання щодо розподілу судових витрат та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року, яким стягнуто з банка на користь

ОСОБА_2 витрати, понесені за подання апеляційної скарги.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд:

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з частиною першою, пунктами 2, 4 частини третьої статі 79 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз.

Відповідно до частини першої, другої статті 84 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Згідно з частиною першою Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено (частина перша стаття 88 ЦПК України в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Суд апеляційної інстанції на підставі належним чином оцінених доказів дійшов правильного висновку про наявність підстав для відшкодування судових витрат понесених ОСОБА_2 , оскільки такі документально підтверджені, а їх відшкодування відповідає правилам частини першої статті 88 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції).

Ухвалюючи додаткове рішення у справі, апеляційний суд обґрунтовано виходив із правил статті 220 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи судом апеляційної інстанції), оскільки під час ухвалення рішення суду від 03 квітня 2017 року, апеляційним судом не було вирішено питання щодо судових витрат.

Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» в частині оскарження рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» на додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року без задоволення, а рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та додаткове рішення апеляційного суду Закарпатської області від 14 червня 2017 року - без змін, оскільки доводи касаційних скарг висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.

Керуючись статтями 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційної цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27 липня 2016 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості як із солідарного боржника - закрити.

Касаційні скарги акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня 2017 року та додаткове рішення Закарпатської області від 14 червня 2017 року залишити без задоволення.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 03 квітня

2017 року та додаткове рішення Закарпатської області від 14 червня

2017 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді: А. Ю. Зайцев
Є. В. Коротенко
В. М. Коротун
В. П. Курило