Ухвала

04 грудня 2019 року

м. Київ

справа № 761/24381/14-ц

провадження № 61-14459св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Журавель В. І. (суддя-доповідач), Курило В. П., Русинчука М. М., Сімоненко В. М.,

учасники справи:

за позовом ОСОБА_1 :

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

третя особа - ОСОБА_3 ,

за позовом ОСОБА_2 :

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк Ігор Євгенович, ОСОБА_3 ,

за позовом ОСОБА_3 :

позивач - ОСОБА_3 ,

відповідач - ОСОБА_1 ,

за позовом ОСОБА_2 :

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у складі судді Савицького О. А. та рішення Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Соколової В. В., Чобіток А. О.,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_1 .

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Позовні вимоги мотивовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її баба ОСОБА_7 , після смерті якої відкрилася спадщина на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 .

Зазначала, що за життя, 09 червня 2006 року, ОСОБА_7 склала заповіт на її користь.

Указана квартира була придбана за особисті грошові кошти її баби під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Уточнивши позовні вимоги, просила визнати право особистої приватної власності ОСОБА_7 на квартиру, визнати за нею (позивачем) право власності на це майно в порядку спадкування за заповітом, зобов`язати нотаріуса видати їй свідоцтво про право власності на спадщину за заповітом.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_2

У січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І. Є., ОСОБА_3 , про визнання права власності на частку вищевказаної квартири в порядку спадкування за законом.

Вимоги обґрунтовував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_7 - ОСОБА_8

Він (позивач) є рідним братом ОСОБА_8 та його спадкоємцем за законом другої черги (спадкоємців першої черги за законом немає).

Оскільки спірна квартира була придбана у 1996 році ОСОБА_7 під час перебування в шлюбі з ОСОБА_8 , позивач вважав це майно спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, зазначав, що ОСОБА_8 як непрацездатна особа мав право на обов`язкову частку у спадщині після своєї дружини на 1/4 частку цієї квартири.

Посилаючись на те, що за життя ОСОБА_8 мало належати 3/4 частки спірної квартири, ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8 на вказані частки квартири.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1 .

У решті позову ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Суди виходили з доведеності факту придбання ОСОБА_7 спірної квартири за особисті кошти, отримані від продажу іншої квартири на АДРЕСА_2 , що є підставою для визнання за ОСОБА_1 (спадкоємцем) права власності на це нерухоме майно.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 липня 2014 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 09 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій зробили передчасні висновки про те, що квартира придбана виключно за кошти ОСОБА_7 , оскільки у порушення норм процесуального права не перевірили твердження ОСОБА_2 про те, що квартира на вулиці Хрещатик належала трьом власникам, тому ОСОБА_7 належали кошти від 1/3 її частини.

Крім того, суди не дослідили доводи ОСОБА_2 про те, що після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_8 мав право на обов`язкову частку у спадщині.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_2

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду ще з одним позовом до ОСОБА_1 і ОСОБА_11 про визнання заповіту на користь ОСОБА_1 частково недійсним і встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Посилався на те, що вищезазначений заповіт порушує його право на спадкування за законом 1/2 частки квартири після смерті його брата ОСОБА_8 , який перебував у шлюбі з ОСОБА_7 на момент придбання нею квартири.

На час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_7 її чоловік постійно проживав із нею у спірній квартирі, тому є таким, що прийняв спадщину після її смерті (обов`язкову частку).

Зазначав, що він подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті брата, однак йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності документів про його родинні зв`язки зі спадкодавцем.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_2 просив: визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_7 09 червня 2006 року, у частині 1/2 частки спірної квартири ОСОБА_1 , і визначити, що частка ОСОБА_8 у праві спільної сумісної власності становить 1/2 частку спірної квартири; встановити факт постійного проживання ОСОБА_8 зі спадкодавцем ОСОБА_7 на час відкриття спадщини і встановити факт родинних відносин із ОСОБА_8 , який є його рідним братом.

Короткий зміст позовних вимог ОСОБА_3 .

У лютому 2015 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним і встановлення факту родинних відносин.

Зазначала, що її померла мати була рідною сестрою ОСОБА_8 .

У вересні 2012 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 за заповітом та за законом у порядку представлення, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю документів про її родинні зв`язки зі спадкодавцем.

ОСОБА_3 просила встановити факт родинних зв`язків із ОСОБА_8 , її дядьком, для подальшого прийняття спадщини за законом, а також визнати недійсним заповіт, складений 09 червня 2006 року ОСОБА_7 , у частині розпорядження 1/2 часткою спірної квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 10 лютого 2015 року об`єднано в одне провадження цивільну справу за позовами: ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування; ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І. Є., ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин; ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів.

Останнім рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_3 є рідною племінницею ОСОБА_8

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 і ОСОБА_11 про визнання заповіту частково недійсним, визначення частки у справі спільної сумісної власності і встановлення фактів, що мають юридичне значення, задоволено частково.

Встановлено, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_8 , який проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 на час її смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме: те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

В іншій частині (визнання заповіту частково недійсним і визначення частки у справі спільної сумісної власності) цього позову ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Суд зробив висновки про те, що в розумінні статті 24 Кодексу про шлюб та сім`ю України (далі - КпШС України; в редакції, чинній на момент вчинення правочину) спірна квартира є роздільним майном, яке належало особисто ОСОБА_7 на праві власності, оскільки вона була придбана за її особисті кошти, отримані нею від продажу належної особисто їй частки в квартирі АДРЕСА_4 .

Ураховуючи те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оспорюють і не визнають право ОСОБА_1 на отримання у власність в порядку спадкування за заповітом спірної квартири, суд визнав за останньою таке право.

Суд відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо визначення права особистої приватної власності її баби на спірну квартиру, так як такі вимоги могла заявляти за життя лише ОСОБА_7 , яка померла.

Оскільки судом установлено, що квартира придбана за особисті кошти ОСОБА_7 , тому це майно не було об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а належало виключно останній особисто, вона правомірно склала заповіт від 09 червня 2006 року на користь ОСОБА_1 , згідно з яким заповіла їй спірне жиле приміщення, у зв`язку з чим суд відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2 щодо визнання вказаного заповіту частково недійсним, вимог ОСОБА_2 щодо визначення частки ОСОБА_8 у зазначеній квартирі, а також визнання за ним права власності на ѕ частки квартири.

Ураховуючи те, що ОСОБА_8 помер і не встиг прийняти спадщину після померлої дружини, право на спадкування його обов`язкової частки у спадщині до його спадкоємців не переходить, суд зробив висновок про те, що ОСОБА_2 не має права на спадкування обов`язкової частки, яку мав успадкувати ОСОБА_8 після смерті ОСОБА_7 .

Також суд першої інстанції вважав доведеними та такими, що підлягають встановленню, наступні юридичні факти, а саме те, що:

- ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є рідною племінницею ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідним братом ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті в квартирі АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визначення майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І. Є., ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів відмовлено.

Апеляційний суд виходив із того, що відповідно до статей 22, 28 КпШС України квартира є спільним сумісним майном подружжя та належить подружжю у рівних частках, у зв`язку з чим на момент складання заповіту ОСОБА_7 належала Ѕ частка квартири і ця частка входить до спадкового майна, охопленого заповітом. Інша Ѕ частка не входить до спадкового майна, оскільки належала ОСОБА_8 і після його смерті спадкується за законом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 листопада 2016 року рішення Апеляційного суду міста Києва від 22 грудня 2015 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

Суд касаційної інстанції зазначив, що апеляційний суд не дав належної оцінки заяві ОСОБА_3 про прийняття спадщини за законом після ОСОБА_8 , поданої приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Столярчук І. В. 29 вересня 2012 року, і дійшов передчасного висновку про відсутність такої заяви.

Крім того, позовні вимоги про визнання за ОСОБА_2 права власності на частку квартири в порядку спадкування є похідними від встановлення факту родинних відносин. Апеляційний суд у мотивувальній частині рішення встановив, що ОСОБА_2 є братом ОСОБА_8 , проте у резолютивній частині рішення вказав про відмову у частині встановлення факту відповідних відносин.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 19 жовтня 2017 року рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року у частині вирішення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування; позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І. Є., ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом; позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту частково недійсним і встановлення факту родинних відносин залишено без змін.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 28 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_11 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів скасовано в частині встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: те, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на момент її смерті у квартирі АДРЕСА_1 , та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї вимоги відмовлено.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд виходив із того, що факт спільного проживання ОСОБА_8 з дружиною ОСОБА_7 на момент її смерті у спірній квартирі не підлягає встановленню, оскільки така вимога ОСОБА_2 пов`язана з його вимогою щодо визнання за ним права на спадкування успадкованої ОСОБА_8 обов`язкової частки у спадщині після смерті ОСОБА_7 , у задоволенні якої йому відмовлено.

Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо часткового задоволення вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , вважаючи, що суд правильно застосував норми матеріального права до спірних правовідносин.

Аргументи учасників справи

Доводи касаційних скарг

У листопаді 2017 року ОСОБА_3 подала касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог її та ОСОБА_2 , у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вимог її і ОСОБА_2 , а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначає, що норми КпШС України та ЦК УРСР не передбачали можливості визнання майна приватною власністю одного з подружжя з підстав придбання цього майна за особисті кошти.

Висновки судів про те, що ОСОБА_7 придбала спірну квартиру за особисті кошти є помилковим і ґрунтується лише на припущеннях.

Оскільки квартира є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, то до спадкової маси після смерті ОСОБА_7 входить лише її Ѕ частина, а інша Ѕ частина - до спадкового майна ОСОБА_8 .

У зв`язку із цим заповіт ОСОБА_7 від 09 червня 2006 року має бути визнаний недійсним щодо Ѕ частки спірної квартири, яка належала ОСОБА_8 .

Крім того, вважає, що ОСОБА_8 мав право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_7 , а саме - на ј частку квартири, яку він прийняв, оскільки на момент смерті ОСОБА_7 проживав разом із нею.

Заявник ( ОСОБА_3 ) є племінницею ОСОБА_8 , тобто спадкоємцем другої черги за правом представлення, а ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_8 , також спадкоємцем другої черги, тому вони мають право на спадщину у вигляді ѕ часток спірної квартири.

Від ОСОБА_2 також надійшла касаційна скарга, у якій він, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені рішення у частині відмови у задоволенні позовних вимог його та ОСОБА_3 , у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення вимог його та ОСОБА_3 , а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити або направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_2 є аналогічними доводам касаційної скарги ОСОБА_3

ОСОБА_1 оскаржила в касаційному порядку рішення судів попередніх інстанцій в частині встановлення родинних відносин ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що докази, які надані ОСОБА_2 , містять неправдиві відомості та спростовуються іншими доказами, а вимога ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин не тягне за собою юридичних наслідків.

Просить рішення в оскарженій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні таких вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_3 .

Короткий зміст заперечення

Крім того, ОСОБА_1 подала заперечення, у якому просить рішення судів попередніх інстанцій у частині задоволення її вимог та в частині відмови у задоволенні позовів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 залишити без змін, а рішення в частині встановлення родинних відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_3 - скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Справу № 761/24381/14-ц передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Ухвалою Верховного Суду від 22 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .

Ухвалою Верховного Суду від 20 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду у порядку письмового провадження у складі колегії із п`яти суддів.

Позиція Верховного Суду

Суди встановили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , баба ОСОБА_1 , та дружина ОСОБА_8 , який помер на наступний день, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На момент смерті ОСОБА_7 була зареєстрована та проживала в квартирі АДРЕСА_1 .

Вказана квартира придбана 28 жовтня 1996 року в період перебування в шлюбі подружжя ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , право власності на яку було зареєстровано за останньою (вартість 100 грн). Ця обставина підтверджується договором від 28 жовтня 1996 року № 1-0694/96, укладеним між ОСОБА_12 та ОСОБА_7 .

Напередодні, 23 жовтня 1996 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , яка діяла у своїх інтересах та в інтересах доньки ОСОБА_1 , продали квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_14 за 400 грн.

За життя ОСОБА_7 склала заповіт від 09 червня 2006 року на користь ОСОБА_1 , згідно з яким заповіла останній вищевказану квартиру.

16 листопада 2012 року ОСОБА_1 поштою направила до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюку І. Є. заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7

ОСОБА_2 звернувся з двома заявами про прийняття спадщини - після смерті ОСОБА_7 та після смерті брата ОСОБА_8 .

Зокрема, 18 липня 2012 року ОСОБА_2 подав приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Столярчук І. В. про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 за законом і за заповітом.

31 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Масюка І. Є. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 , дружини його померлого брата ОСОБА_8 , а саме: на майно, яке мав успадкувати його брат після смерті дружини (обов`язкова частка - ј квартири), та майно, що належало його братові у праві спільної сумісної власності подружжя (1/2 частка квартири).

Постановою цього нотаріуса ОСОБА_2 відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з ненаданням доказів на підтвердження родинного зв`язку з ОСОБА_7

ОСОБА_3 є дочкою рідної сестри ОСОБА_8 - ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_6 .

29 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І. В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_8 за заповітом та за законом у порядку представлення, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй відмовлено у зв`язку з відсутністю документів про її родинні зв`язки зі спадкодавцем.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (частина перша статті 1218 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка).

Згідно з частинами третьою і п`ятою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Європейський суд з прав людини зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, № 28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28 жовтня 1999 року). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (LUPENI GREEK CATHOLIC PARISH AND OTHERS v. ROMANIA, № 76943/11, § 123, ЄСПЛ, від 29 листопада 2016 року). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (S.W. v. THE UNITED KINGDOM, № 20166/92, § 36, ЄСПЛ, від 22 листопада 1995 року).

Надана судам роль в ухваленні судових рішень якраз і полягає в розвіюванні тих сумнівів щодо тлумачення, які існують. Оскільки завжди існуватиме потреба в з`ясуванні неоднозначних моментів і адаптації до обставин, які змінюються (VYERENTSOV v. UKRAINE, № 20372/11, § 65, ЄСПЛ, від 11 квітня 2013 року; DEL RIO PRADA v. SPAIN, № 42750/09, § 93, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2013 року).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 08 серпня 2019 року у справі № 2-258/2008 (провадження № 61-10942св19) зазначено, що на час смерті ОСОБА_16 з ним разом проживали його син - ОСОБА_17 та дружина ОСОБА_18 , 1930 року народження, тому після смерті спадкодавця право на обов`язкову частку у спадщині, незважаючи на наявність заповіту від 05 липня 2005 року, відповідно до якого спадкоємцем є ОСОБА_19 , мала його дружина ОСОБА_18 як непрацездатна вдова. Колегія вказала, що критично ставиться до доводів особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що у ОСОБА_17 могло виникнути право на спадкування майна після смерті батька, ОСОБА_16 , виключно із 12 лютого 2007 року та протягом трьох місяців (до 12 травня 2007 року) та повинно було бути реалізоване шляхом подання відповідної заяви про прийняття спадщини за законом до нотаріуса. Оскільки ОСОБА_17 проживав разом із спадкодавцем, що підтверджується довідкою Скобелківської сільської ради від 05 квітня 2018 року № 369, у строк, встановлений статтею 1270 ЦК України не відмовився від прийняття спадщини, він вважається таким, що її прийняв.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2018 року у справі № 523/19526/14ц (провадження № 61-6305св18) зазначено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_7 (день смерті ОСОБА_2 ) право власності на квартиру АДРЕСА_5 належало: 1/4 частина - ОСОБА_21 (позивачу), 3/4 частини - ОСОБА_2 (бабі позивача). ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_2 (баба позивача). Відповідно до статті 1220 ЦК України після її смерті відкрилася спадщина на 3/4 частини спірної квартири. На випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, згідно з яким заповіла належне їй на праві власності майно ОСОБА_22 та ОСОБА_23 . Згідно з частиною першою статті 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Встановлено, що син спадкодавця ОСОБА_2 (баби позивача) - ОСОБА_24 (батько позивача) був особою з інвалідністю 3-ї групи, тобто непрацездатним і незалежно від змісту заповіту мав право на обов`язкову частку у спадщині на підставі частини першої статті 1241 ЦК України. У разі спадкування за законом ОСОБА_24 належав до першої черги спадкоємців та був би єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері і успадкував би все належне їй майно, тобто 3/4 частини спірної квартири. З урахуванням викладеного, обов`язкова частка ОСОБА_24 (батька позивача) як непрацездатного сина спадкодавця за наявності заповіту, складеного на користь інших осіб, становила б половину від 3/4 частин квартири. Відповідно до частини першої статті 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Недієздатний (непрацездатний) позивач, будучи онуком ОСОБА_2 , спадкує на підставі частини першої статті 1266 ЦК України ту частку спадщини, яка належала б за законом його батькові - непрацездатному ОСОБА_24 . Тобто ОСОБА_21 успадкував за правом представлення свого батька ОСОБА_24 після смерті баби ОСОБА_2 3/8 частини квартири АДРЕСА_5 , які мав би успадкувати за законом непрацездатний ОСОБА_24 (батько позивача), якби він був живий на час відкриття спадщини. Оскільки опікун ОСОБА_21 - ОСОБА_25 не подавала заяву про відмову від спадщини, а відповідно до частини п`ятої статті 1268 ЦК України спадщина незалежно від часу її прийняття належить спадкоємцеві з часу відкриття, то ОСОБА_21 є власником 3/8 частин спірної квартири з 02 січня 2008 року і власником ј частини зазначеної квартири з ІНФОРМАЦІЯ_7.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 вересня 2019 року у справі № 450/328/15-ц

(провадження № 61-14110св18) міститься висновок про те, що частина четверта статті 1268 ЦК України встановлює, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Співставлення переліку осіб, за якими визнається право па обов`язкову частку, та осіб, які вважаються такими, що прийняли спадщину в контексті частини четвертої статті 1268 ЦК України, свідчить, що їх коло співпадає лише частково. У разі, якщо майно спадкується вищевказаними особами (які вважаються такими, що прийняли спадщину), порядок спадкування і набутій ними права на спадкове майно має обов`язково враховувати особливості правового режиму відповідного майна. Якщо об`єктом спадкування виступає нерухоме майно, то відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав (крім іпотеки) проводиться у строк, що не перевищує п`ята робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви в Державному реєстрі прав. Зі змісту наведених норм слідує, що спадщина у вигляді нерухомого майна, яка відкрилась на користь спадкоємця із обов`язковою часткою, не переходить до нього автоматично. Нерухоме майно, право власності на яке не виникло у спадкодавця, не може бути включено до спадкової маси, оскільки відповідна державна реєстрація не проведена. При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не здійснено державну реєстрацію права на спадщину, слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і пов`язує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. До складу спадкової маси включається не обов`язкова частка як така, а конкретне майно, право власності на яке належало спадкодавцю відповідно до розміру цієї частки.

Наведені приклади свідчать про застосування судом касаційної інстанції у різних палатах принципово різного підходу до вирішення питання про спадкування обов`язкової частки у спадщині, що викликає необхідність усунення виявлених розбіжностей у практиці розгляду подібних спорів Верховним Судом.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним передати справу на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Керуючись статтями 260, 403, 404 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Справу № 761/24381/14-ц за позовом за ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк Ігор Євгенович, ОСОБА_3 , про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_26 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів передати на розгляд Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ. І. Крат
Судді:В. І. Журавель
В. П. Курило М. М. Русинчук В. М. Сімоненко