Постанова

Іменем України

31 липня 2019 року

м. Київ

справа № 643/18447/14-ц

провадження № 61-23271св18

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Висоцької В. С.,

суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В., Сердюка В. В., Фаловської І. М. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк», ОСОБА_2 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Гричаненко Олександр Миколайович, на рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року в складі судді Майстренко О. М. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року в складі колегії суддів: Котелевець А. В., Гуцал Л. В., Трішкової І. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення»

ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» (далі - ПАТ «Брокбізнесбанк»), ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим.

Позовна заява мотивована тим, що відповідно до кредитного договору від 23 вересня 2008 року Акціонерний банк «Брокбізнесбанк» (далі - АБ «Брокбізнесбанк»), правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 50 000 дол. США зі сплатою 16 % річних для споживчих цілей строком до 20 вересня 2013 року.

04 грудня 2008 року та 03 лютого 2010 року укладено додаткові угоди № 1 та № 2, відповідно до умов яких встановлено графіки погашення заборгованості за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором 03 лютого 2010 року між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

ПАТ «Брокбізнесбанк» 12 лютого 2013 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 направило вимогу про дострокове виконання зобов`язань та сплату заборгованості за кредитним договором від 23 вересня 2008 року.

Разом з тим, 02 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони цього правочину зобов`язалися у строк до 01 травня 2015 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля Іnfiniti QХ56.

Однак договір купівлі-продажу автомобіля укладено не було, оскільки договір поруки від 03 лютого 2010 року не є припиненим, а автомобіль, що був предметом договору, може бути заходом забезпечення кредиту.

Вказував, що порука припинилася, оскільки банк змінив строк виконання основного зобов`язання, а строк пред`явлення вимоги та позову до поручителя до суду сплинув 13 серпня 2013 року.

На підставі викладеного ОСОБА_1 просив визнати припиненою поруку за договором поруки від 03 лютого 2010 року.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року позов задоволено. Визнано припиненою поруку, встановлену відповідно до договору поруки від 03 лютого 2010 року, укладеного між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 .

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що банк пропустив визначений законом шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України.

Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що у кредитному договорі строк виконання зобов`язання чітко визначений - 20 вересня 2013 року, тобто у ПАТ «Брокбізнесбанк» право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного боржником зобов`язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 21 вересня 2013 року, протягом наступних шести місяців.

З позовом про стягнення боргу до боржника та поручителя ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду лише 01 квітня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Гричаненко О. М., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суди дійшли помилкового висновку про зміну строку виконання основного зобов`язання, оскільки банк надіслав вимогу про стягнення лише простроченої заборгованості.

Суди безпідставно не залучили до участі у справі ОСОБА_3 , тому він не мав можливості висловити свою позицію щодо припинення договору поруки.

Також суди безпідставно залучили до участі у справі ОСОБА_2 , оскільки спірні правовідносини не стосуються його прав та обов`язків, відповідно, не правильно визначили підсудність цієї справи.

Доводи інших учасників справи

Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 лютого 2017 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.

Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

11 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.

Відповідно до підпунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Про здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки», у справі призначено повторний автоматизований розподіл.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 19 червня 2019 року справу призначено до розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суди встановили, що відповідно до кредитного договору від 23 вересня 2008 року АБ «Брокбізнесбанк», правонаступником якого є ПАТ «Брокбізнесбанк», надав ОСОБА_3 кредит у розмірі 50 000 дол. США зі сплатою 16 % річних для споживчих цілей строком до 20 вересня 2013 року.

04 грудня 2008 року та 03 лютого 2010 року між кредитором та позичальником укладено додаткові угоди № 1 та № 2, відповідно до умов яких встановлено графіки погашення заборгованості за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором 03 лютого 2010 року між ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки.

ПАТ «Брокбізнесбанк» 12 лютого 2013 року на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 направило вимогу про сплату простроченої заборгованості у розмірі 42 957,49 дол. США. Вказана вимога не містить зобов`язання про дострокове повернення кредиту.

Суди також встановили, що банк звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси з позовом до позичальника та поручителя про стягнення заборгованості за кредитним договором 01 квітня 2014 року.

Встановлено, що 02 травня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено попередній договір, відповідно до умов якого сторони цього правочину зобов`язалися у строк до 01 травня 2015 року укласти договір купівлі-продажу автомобіля Іnfiniti QХ56, який укладено не було.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та ухвала суду апеляційного суду відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Зобов`язання виникають з підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

Згідно з кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подання позову та вирішення справи судами попередніх інстанцій) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлено договором чи законом строк її дії, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подання позову та вирішення справи судами попередніх інстанцій) слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Як встановлено вище у кредитному договорі строк виконання зобов`язання чітко визначений - 20 вересня 2013 року, тобто у ПАТ «Брокбізнесбанк» право пред`явити вимогу до поручителя ОСОБА_1 про виконання порушеного боржником зобов`язання щодо повернення кредиту виникло, починаючи з 21 вересня 2013 року, протягом наступних шести місяців.

З відповідним позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» звернулося до суду лише 01 квітня 2014 року, тобто вже після спливу встановленого частиною четвертою статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подання позову та вирішення справи судами попередніх інстанцій) шестимісячного строку.

Крім того, питання щодо припинення поруки було предметом розгляду у справі № 712/5058/14-ц за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Судами встановлено, що з цим позовом банк звернувся до Соснівського районного суду міста Черкаси 01 квітня 2014 року, тобто раніше, ніж з позовом про припинення поруки у справі, яка переглядається зараз.

Так, рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року у справі № 712/5058/14-ц скасовано рішення Соснівського районного суду міста Черкаси від 10 червня 2016 року в частині задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості та судового збору з ОСОБА_1 , ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні вказаних вимог.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 30 листопада 2016 року у справі № 712/5058/14-ц встановлено, що кредит надавався до 20 вересня 2013 року (тобто саме до цієї дати кредитні кошти мали бути повністю сплачені позичальником), а з позовом до поручителя банк звернувся 01 квітня 2014 року, тобто з пропуском шестимісячного строку.

ОСОБА_3 був стороною цього спору, мав права та обов`язки визначені статтями 27, 31 ЦПК України (в редакції, чинній на час вирішення спору судами першої та апеляційної інстанцій), рішення апеляційного суду про припинення поруки щодо ОСОБА_1 до суду вищої інстанції не оскаржив.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку, що банк пропустив визначений законом шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя, тому порука припинилася відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент подання позову та вирішення справи судами попередніх інстанцій).

Помилковий висновок судів про зміну строку виконання основного зобов`язання на підставі вимоги від 12 лютого 2013 року (оскільки вказана вимога не є достроковою вимогою про сплату кредиту у повному об`ємі) не може бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень, так як відповідно до частини другої статті 410 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що ОСОБА_3 не мав можливості висловити свою позицію щодо припинення договору поруки, оскільки, як встановлено вище, він брав участь як відповідач у справі № 712/5058/14-ц, під час розгляду якої вирішувалося питання щодо припинення поруки, тому він мав можливість довести ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи касаційної скарги, що до ОСОБА_2 , як до відповідача у справі, не було заявлено жодних вимог, тому він не є належним відповідачем і підсудність справи визначено невірно, не заслуговують на увагу, оскільки позивач визначив відповідачем ОСОБА_2 у зв`язку з відмовою останнього виконувати умови попереднього договору купівлі-продажу належного поручителю автомобіля, так як він міг виступати забезпеченням зобов`язання за вказаним кредитом.

Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками суду першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому ці судові рішення необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Гричаненко Олександр Миколайович, залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 22 червня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 23 листопада 2016 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. С. Висоцька

Судді А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська