Справа № 135/781/19
Провадження № 2/135/268/19
13.11.2019 м. Ладижин Вінницької області

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді Волошиної Т.В., за участі секретаря судового засідання Басараб О.Д., розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Ладижинської міської ради про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
12 червня 2019 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстрації. Позовна заява обґрунтована тим, що ОСОБА_1 є одноосібним власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач добровільно з реєстрації знятись відмовляється, чим створює значні незручності та перешкоди у використанні квартири для проживання та розпоряджання. ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки остання не проживає у вказаному вище житловому приміщенні тривалий час.
У судове засідання сторони не з`явилися.
До суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у її відсутність. Позивач позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася, хоча належним чином повідомлялася про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення повістки, яка наявна в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила.
Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Ладижинської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка про вручення повістки, яка наявна в матеріалах справи. Про причини своєї неявки суд не повідомили.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи викладене, суд вважає, що оскільки відповідач, бувши належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання та про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, слід провести заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
На підставі частини другої ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу судом не здійснювалось.
Розглянувши документи та матеріали справи, дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд установив наступні обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 являється власником квартири АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 на право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ладижинської ради народних депутатів Вінницької області від 05.11.1998.
У зазначеній квартирі зареєстрована відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується копією довідки №166 від 18.01.2011, виданої Ладижинським міським комунальним підприємством «Добробут», копією довідки про характеристику житла та розмір плати за житлово-комунальні послуги, виданої уповноваженому власникові ОСОБА_1 .
Відповідач створює для позивача значні незручності та перешкоди у використанні власної квартири для проживання та вчинення певних правочинів щодо квартири для забезпечення її цілісності та недоторканості.
Перешкод для пред`явлення позову про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, судом не встановлено.
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю… Право приватної власності є непорушним.
Згідно із ст.55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу, зокрема, з позовом про припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право.
Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном.
При цьому в своїх рішенням Європейський суд з прав людини вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (наприклад, рішення у справі "Спорронгі Льоннрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року, "Новоселецький проти України" від 11 березня 2003 року, "Федоренко проти України" від 1 червня 2006 року). Необхідність забезпечення такої рівноваги відображено в структурі статті 1. Зокрема, необхідно щоб була дотримана обґрунтована пропорційність між застосованими заходами та переслідуваною метою, якої намагаються досягти шляхом позбавлення особи її власності.
Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного і сімейного життя, до житла і до таємниці кореспонденції.
Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).
Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.379 ЦК України).
Квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання (ст.382 ЦК України).
Частинами 4 та 5 ст.9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини сторін, причини позову про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом та інші обставини справи, суд вбачає підстави для задоволення позову і приходить до висновку, що оскільки позивачу на праві власності належить квартира, а відповідач права власності на будь-яку частину даної квартири не має, іншої домовленості між сторонами не існує, реєстрація відповідача у зазначеному житлі чинить позивачу перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні належним їй на праві власності майном, то відповідач повинен бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7,12,13, 19,77- 81, 89, 141, ч.2 ст.247,259, 263-265, ч. 4 ст.268,273,280-282,352,354 ЦПК України, на підставі ст. 41,55 Конституції України, ст.ст.1,8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим,4листопада 1950 р., ратифікована Україною 17 липня 1997 р.), ст. 16,316,317,319,321,379,380,391,405 ЦК України, ст.ст. 9, 72 ЖК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору виконавчий комітет Ладижинської міської ради про визнання такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 768 грн 40 коп. судових витрат.
Згідно зі статтями 273, 354, 355 ЦПК України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський суд Вінницької області.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя