Дата документу 16.12.2019 Справа № 314/4738/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 314/4738/18
Провадження №22-ц/807/2824/19
Головуючий в 1-й інстанції - Кіяшко В.О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідачаКухаря С.В.,
суддів:Крилової О.В., Полякова О.З.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року, ухвалене у м. Вільнянськ (повний текст рішення складено 27 березня 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2018 року до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони у справі мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1221. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року у цивільній справі № 335/638/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 643,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2015 року. У зв`язку з тим, що грошових коштів на утримання дитини (аліментів) для забезпечення гармонійного та всебічного розвитку дитини у розмірі, стягнутому з відповідача рішенням суду з урахуванням власних грошових коштів за рахунок яких позивач утримує дитину, вже недостатньо, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, присуджений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року (справа № 335/638/15-ц), стягнувши з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили, і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття. В частині позовних про стягнення аліментів у новому розмірі починаючи з дня подання позову до суду - відмовлено. Стягнення за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року (справа № 335/638/15-ц) припинено з дня набрання даним рішенням законної сили. Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь на користь держави судовий збір у розмірі 704 (сімсот чотири) гривні 80 копійок.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що при ухваленні рішення судом не було враховано, що сімейний стан відповідача змінився, оскільки в нього народилось ще двоє дітей, які також потребують матеріального забезпечення, а тому збільшення розміру аліментів про який просить позивачка, поставить відповідача у вкрай тяжке матеріальне становище та буде непропорційним із забезпеченням інших неповнолітніх дітей.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2019 року це 192 100 грн. (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 1921 грн. (1921 грн. Х 100 = 192 100 грн.)), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. Апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.10.1999 року між позивачкою ОСОБА_2 (дівоче прізвище - ОСОБА_2 ) та відповідачем ОСОБА_1 відділом актів громадянського стану Енергодарської міської ради Запорізької області був зареєстрований шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 342.

ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін народився син ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1221.

З 30.12.2007 року шлюбні відносини між сторонами фактично були припинені, з того часу позивач з відповідачем мешкають окремо, спільного господарства не ведуть.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.12.2011 року у цивільній справі № 2-1815/2011 шлюб між ними розірвано.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року у цивільній справі № 335/638/15-ц з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина - ОСОБА_3 у розмірі 643,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.01.2015 року.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року у цій справі цивільний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів, задоволено частково. Збільшено розмір аліментів, присуджений рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року (справа № 335/638/15-ц), стягнувши з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (РНОКПП НОМЕР_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ), аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили, і до досягнення сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , повноліття. В частині позовних про стягнення аліментів у новому розмірі починаючи з дня подання позову до суду - відмовлено. Стягнення за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року (справа № 335/638/15-ц) припинено з дня набрання даним рішенням законної сили.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача є законними та обґрунтованими, враховуючі, що грошові кошти, які наразі за виконавчим листом стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина недостатньо для повноцінного утримання дитини.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За змістом ч.1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналогічного змісту роз`яснення викладені у пункті 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 №3, що також узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13.

Матеріалами справи доведено, що з часу присудження аліментів за рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2015 року у цивільній справі № 335/638/15-ц, відповідно до якого з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відповідача змінився сімейний стан, а саме, у нього народилося двоє дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Суд першої інстанції розглянувши справу в порядку спрощеного позовного провадження, вказані обставини не досліджував та не враховував. Між тим, зміна сімейного стану сторін при розгляді вказаної категорії справ є визначальною.

Тлумачення статті 192 СК України дозволяє констатувати, що при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і одержувача.

Враховуючи наведене, стягнення ј частини заробітку відповідача на одну дитину з трьох, буде таким, що порушить право інших дітей на достатнє матеріальне забезпечення.

Запропонований відповідачем у справі в тексті апеляційної скарги розмір аліментів для присудження - 1/8 частка заробітку (доходу), як і інші розміри менші за ј частку, про яку в позові просила ОСОБА_2 , не є збільшенням розміру аліментів, які стягнуті за попереднім рішенням суду. Враховуючи також те, що за діючим на час розгляду цієї справи законом розмір аліментів не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і цей мінімальний розмір гарантований державою (ч.2 ст. 182 СК України) і не залежить від необхідності зміни розміру аліментів в судовому порядку.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення районного суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 27 березня 2019 року у цій справі скасувати та прийняти постанову наступного змісту.

У задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 16 грудня 2019 року.

Головуючий, суддя-доповідач С. В. Кухар

Судді: О. В. Крилова

О. З. Поляков