Справа № 486/848/19
Провадження № 2/486/417/2019
12 грудня 2019 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області
у складі: головуючого судді Савіна О.І.
при секретарі Архіповій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, без участі сторін,
16.05.2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 . В обґрунтування позову зазначив, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу, придбав у ОСОБА_3 , яка діяла від себе та від імені ОСОБА_2 , зазначену квартиру, зареєструвавши право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухому майно. За умовами договору, відповідач ОСОБА_3 , яка діяла на підставі довіреності від імені ОСОБА_2 зобов`язалась в строк до 01.05.2019 року зняти ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання, однак в зазначений строк, свої зобов`язання не виконала, чим створила йому перешкоди у праві користування та розпорядження належним йому майном - придбаною квартирою. У зв`язку з цим просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Сторони в судове засідання не з`явились. Позивача направив до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, зазначив, що підтримує позовні вимоги та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , причину неявки суду не повідомили, про день, місце та час розгляду справи сповіщені вчасно та належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик в судове засідання, на офіційному веб-сайті судової влади України, в порядку передбаченому ст. 128 ЦПК України.
На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч.4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Судом встановлено, що відповідачі про дату, час і місце судового засідання повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, відзив на позов не надали, позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, про що зазначив у заяві.
За такого суд вважає можливими ухвалити у справі заочне рішення.
Дослідивши письмові матеріали справи судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 01.02.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Южноукраїнського міського нотаріального округу, позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 4-6).
Право власності підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 7).
З довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) від 02.05.2019 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 , зареєстрована відповідач ОСОБА_2 (а.с. 8).
Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За результатами розгляду справи судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Згідно положень ст.ст. 317, 319, 391 Цивільного Кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Зі змісту ст.ст. 386, 391 ЦК України слідує, що власник має право звертатися до суду за захистом свого права власності та вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Верховний Суд України, у своїй постанові від 16.01.2012 року висловив правову позицію, відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Згідно з п.34) постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла.
В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не є членом сім`ї власника квартири АДРЕСА_1 (а.с. 8). В зазначеній квартирі не проживає з лютого 2019 року.
Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться в судовому порядку.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , не проживає з лютого 2019 року, суд вважає, що вона втратила право користування вказаним жилим приміщенням, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду був сплачений судовий збір у розмірі 768.40 грн., який, у зв`язку із задоволенням позову, підлягає стягненню з відповідачів на його користь по 384.20 грн. з кожного (а.с. 1).
Керуючись ст.ст. 317, 319, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 4, 11-13, 76-81, 89, 223, 263-265, 268, 280, 282, 284, 352 ЦПК України, суд
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрованої в АДРЕСА_1 та ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої в АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживаючого в АДРЕСА_4 , витрати зі сплати судового збору в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 коп., по 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 коп., з кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його оголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Южноукраїнського

міського суду Олександр Іванович Савін