Справа № 461/6586/19 Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б.
Провадження № 22-ц/811/3577/19 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2019 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Крайник Н.П., Ванівського О.М.,

при секретарі Матяш С.І.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, третя особа: ОСОБА_3 про стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції України у Львівській області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про стягнення коштів в сумі 49 640,00 грн. з підстав, викладених у позовній заяві.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 20 липня 2015 року працівниками Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області у квартирі і підвалі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, під час якого були вилучені особисті речі, а саме: 1) макет масогабаритний корпусу артилерійського пострілу калібру 76 мм у латунній гільзі - 1 шт.; 2) макет масогабаритний корпусу артилерійського пострілу калібру 80 мм з корпусом дистанційного дитонатора - 1 шт.; 3) макет масогабаритний корпусу мінометного пострілу калібру 81,4 мм - 1 шт.; 4) макет масогабаритний корпусу зенітного пострілу калібру 30x165 мм у сталевій гільзі - 4 шт.; 5) макет масогабаритний корпусу зенітного пострілу калібру 20x138 мм. у латунній гільзі - 1 шт.; 6) макет масогабаритний корпусу навчальної гранати УРГ - 1 шт.; 7) затворна рама скорострілу МГ-81; 8) ударно спусковий механізм скорострілу МГ-81; 9) піротехнічний запал УЗРГМ - 5 шт.

03 січня 2018 року ОСОБА_4 звернувся до Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області і просив повернути речі, але отримав відмову, мотивовану тим, що він не є стороною у кримінальному провадженні №0002461 від 20.07.2015 року.

31 січня 2018 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Львова Едер П.Т. виніс ухвалу у справі №466/475/18, згідно якої слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Тиховського В.Я. зобов`язано повернути ОСОБА_2 майно, вилучене під час проведення обшуку у кримінальному провадженні №0002461 від 20.07.2015 року. Даною ухвалою було встановлено, що слідчий не звертався до суду з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна на підставі ч. 5 ст. 171 КПК України, тимчасово вилучене майно не було повернуто згідно з вимогами ст. 169 КПК України, що є неправомірною бездіяльністю слідчого. Позивач вважав, що такою бездіяльністю слідчого йому завдано моральну шкоду в розмірі 49 640,00 грн., яка полягає у тому, що ОСОБА_2 змушений був неодноразово звертатися до слідчого з проханням повернути йому вилучені речі, постійно з цього приводу переживав та отримав душевні страждання. Тому просив позов задоволити.

Рішенням Галицького районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 (адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_1 ) до Головного управління Національної поліції України у Львівській області місце знаходження: 79000, м. Львів, пл. Григоренка, 3, ), за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 (місце знаходження: АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів - відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , представник ОСОБА_2 . Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що до правовідносин, які виникли між сторонами, слід застосовувати норми ч.3 ст. 386, ст.ст. 1173, 1174 ЦК України. Зазначає, що така позиція узгоджується з правовою Позицією Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі №6-440цс16.

Протиправність бездіяльності слідчого Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна, що підтверджується ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2018 року.

Просить рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року скасувати та задовольнити його позов.

Сторони в судове засідання не з`явилися хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Скаржник в поданій апеляційній скарзі скаржник просив допитати в якості свідка представника позивача - ОСОБА_1 , який протягом останніх двох років надає позивачу правничу допомогу та особисто знає про всі обставини справи.

Колегія суддів з врахуванням того, що ні позивач, ні його представник в судове засідання не з`явилися, вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання щодо допиту свідка представника позивача, оскільки скаржник в клопотанні не зазначає, які обставини підлягають встановленню у зв`язку з допитом свідка.

З метою дотримання строків розгляду справи, а також у зв`язку з наявністю в матеріалах справи достатньої кількості доказів для прийняття законного та обгрунтованого рішення, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 суд виходив з тих обставин, що судом не здобуто, а позивачем не представлено доказів в підтвердження заявлених позовних вимог, а також, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди у причинному зв`язку з діями відповідача.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Судом встановлено, що в провадженні Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області перебували матеріали кримінального провадження №0002461 від 20.07.2015 року.

В межах даного кримінального провадження 20 липня 2015 року проведено обшук у квартирі і підвалі ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 було проведено обшук, під час якого були вилучені особисті речі, а саме: 1) макет масогабаритний корпусу артилерійського пострілу калібру 76 мм. у латунній гільзі - 1 шт.; 2) макет масогабаритний корпусу артилерійського пострілу калібру 80 мм з корпусом дистанційного дитонатора - 1 шт.; 3) макет масогабаритний корпусу мінометного пострілу калібру 81,4 мм - 1 шт.; 4) макет масогабаритний корпусу зенітного пострілу калібру 30x165 мм у сталевій гільзі - 4 шт.; 5) макет масогабаритний корпусу зенітного пострілу калібру 20x138 мм у латунній гільзі - 1 шт.; 6) макет масогабаритний корпусу навчальної гранати УРГ - 1 шт.; 7) затворна рама скорострілу МГ-81; 8) ударно спусковий механізм скорострілу МГ-81; 9) піротехнічний запал УЗРГМ - 5 шт.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 31 січня 2019 року скаргу ОСОБА_4 на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у неповерненні тимчасово вилученого майна задоволено. Слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Тиховського В.Я. зобов`язано повернути ОСОБА_2 майно, вилучене під час проведення обшуку у кримінальному провадженні №0002461 від 20.07.2015 року.

Допитаний в суді першої інстанції в якості свідка відповідно до ст.92 ЦПК України позивач ОСОБА_2 надав показання, що при проведенні обшуку в його помешканні та гаражі, працівниками правоохоронних органів було вилучено його колекцію військових предметів, яку він накопичував ще з юнацьких років. У вересні 2019 року частину вилучених предметів було повернуто позивачу, проте ті речі, які були повернуті становлять меншу цінність. У зв`язку із втратою частини своєї колекції, ОСОБА_2 припинив приймати участь в культурно - масових заходах, перестав спілкуватися з колекціонерами, що, в свою чергу, спричинило втрату спокою та звичного способу життя.

Відповідно до ст.1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

У статті 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Згідно статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: постановлення виправдувального вироку суду; встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; закриття справи про адміністративне правопорушення. Право на відшкодування шкоди, завданої зазначеними у статті 1 цього Закону оперативно-розшуковими заходами, виникає у випадках, передбачених пунктом 11 частини першої цієї статті, або за умови, що протягом шести місяців після проведення таких заходів не було розпочате кримінальне провадження за результатами цих заходів.

Так, позивач пов`язує своє право на відшкодування моральної шкоди із встановленою ухвалою слідчого судді незаконністю дій та бездіяльністю слідчого при здійсненні досудового розслідування у кримінальному провадженні, однак зазначене рішення не є тим рішенням, за наслідком якого виникає право на відшкодування шкоди.

Скарга позивача на бездіяльність слідчого розглянута судом відповідно до вимог статей 303- 307 КПК України, і це свідчить про використання позивачем права на звернення до суду в порядку КПК України відносно бездіяльності органів досудового розслідування. Винесення зазначеної ухвали слідчим суддею за результатом розгляду скарги позивача не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність працівників СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області порушили його законні права та інтереси та заподіяли позивачу моральну шкоду.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Зазначене повністю узгоджується з правовою Позицією Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у цивільній справі № 6-440цс16.

Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другої цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленум Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі, чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Вказане свідчить про те, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов`язку відшкодування шкоди.

Згідно ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до роз`яснення, яке міститься у пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001 року № 5, під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до правил ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції правильно звернув увагу, що предметом доказування є не тільки факт неправомірних дій (бездіяльності), а також виникнення шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіяння шкоди.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач мав довести, яких саме втрат немайнового характеру (моральну шкоду) він зазнав, та яке саме їх матеріальне вираження. Недоведеність позивачем зазначених обставин у справі є підставою для відмови у задоволенні позову.

ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не представив, а судами не здобуто належних доказів в підтвердження виникнення шкоди та причинного зв`язку між неправомірними діями (бездіяльністю) та заподіянням шкоди.

При з`ясуванні питання щодо відшкодування моральної шкоди, суд повинен з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння моральних страждань, або втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Окрім цього, слід зазначити, що шкода підлягає відшкодуванню особою, яка іі заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв"язок, а при відсутності будь-якої з цих ознак не може бути покладено на відповідача обов"язку відшкодування шкоди.

За наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не доведено факту завдання йому втрат немайнового характеру, за яких обставин вони заподіяні, та з чого він при цьому виходив визначаючи розмір заподіяної йому шкоди, а тому суд першої інстанції підставно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду міста Львова від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 16 грудня 2019 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: Н.П. Крайник

О.М. Ванівський