Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1455/19 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 26 Доповідач Галацевич О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2019 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Галацевич О.М.,

суддів: Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області, ухвалене 09 вересня 2019 року суддею Ярмоленком В.В. у м. Малині,

у справі №283/1455/19 за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в :

У липні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання ОСОБА_1 умов заяви про надання банківських послуг №б/н від 08.01.2014, просило стягнути з останньої заборгованість станом на 29.05.2019 в сумі 13117,44 грн, з яких: 4172,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2467,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4456,80 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 919,51 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 600,83 грн - штраф (процентна складова).

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» - 4172,51 грн заборгованості за основною сумою кредиту за кредитним договором б/н від 08.01.2014. В решті вимог позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Банку, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення у частині незадоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту та задовольнити вимоги Банку у цій частині в повному обсязі, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

На його думку, суд дійшов помилкового висновку про відмову у стягненні з відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту, оскільки ці кошти були надані позичальнику, проте не повернуті ним у строк, визначений договором. Наявність заборгованості підтверджується детальним розрахунком заборгованості із зазначенням змін в кредитній угоді, нарахувань та винесення на прострочку тіла кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного судочинства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 січня 2014 року ОСОБА_1 підписала заяву про надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПриватБанк», на підставі якої отримала кредит у сумі 5000 грн у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок (а.с. 10).

Відповідно до розрахунку заборгованості, наданого Банком на обґрунтування своїх позовних вимог, розмір заборгованості відповідача за договором від 08 січня 2014 року станом на 29 травня 2019 року складає 13117,44 грн, з яких: 4172,51 грн - заборгованість за тілом кредиту, 2467,79 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 4456,80 грн - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 919,51 грн - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, 500 грн - штраф (фіксована частина), 600,83 грн - штраф (процентна складова).

Відмовляючи у задоволенні позову у частині стягнення простроченого тіла кредиту, суд першої інстанції виходив із безпідставності цих позовних вимог Банку та того, що при укладенні договору з відповідачем Банком не дотримано вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження з споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими Банк.

Такий висновок суду є правильним, відповідає встановленим судом обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо незаконності рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на недоведеність позову у цій частині.

Так, у заяві про надання банківських послуг від 08.01.2014 відсутні дані щодо розміру кредитного ліміту. Матеріали справи також не містять виписки по рахунку, яка б підтверджувала б отримання відповідачкою кредитних коштів у визначеному Банком розмірі. До того ж заборгованість за тілом кредиту (4172,51 грн) та простроченим тілом кредиту (2467,79 грн) є більшою за розмір зазначеної у позовній заяві суми отриманих позичальником кредитних коштів (5000 грн).

Отже, матеріали справи не містять а позивач не довів належними доказами (первинними документами, оформленими відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність») наявність вказаної у розрахунку простроченої заборгованості за тілом кредиту. Доданий до матеріалів справи розрахунок заборгованості не є первинним документом, який підтверджує укладення договору на умовах, які вказані Банком у позовній заяві, і факт отримання та не повернення позичальником певних кредитних коштів. Таких документів не надано Банком до апеляційної скарги на підтвердження своїх доводів.

Отже, оскільки доведення факту укладення договору і наявності заборгованості є обов`язком позивача, колегія суддів вважає, що Банком не доведено обов`язку сплати відповідачкою суми простроченої заборгованості за тілом кредиту.

Інші доводи апеляційної скарги на правильність висновків суду в оскаржуваній частині не впливають.

Рішення суду першої інстанції переглядалось в межах доводів апеляційної скарги в частині відмови у задоволенні позову про стягнення простроченого тіла кредиту. У цій частині воно є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у цій справі не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення Малинського районного суду Житомирської області від 09 вересня 2019 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді

Повний текст постанови складений 16 грудня 2019 року.