Справа № 128/1756/19
РІШЕННЯ

Іменем України

16.12.2019 м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області у складі:

головуючої - судді Саєнко О.Б., при секретарі - Іоновій Г.В., без участі сторін та їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці Вінницької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, -

УСТАНОВИВ:

04.07.2019 року до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом звернулися ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтували тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачів ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно, до складу якого входить житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 .

Вказують, що заповітом на випадок своєї смерті від 08 липня 2014 року, ОСОБА_3 усе майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла позивачам в рівних частках кожному.

Зазначають, що позивачі спадщину після смерті матері прийняли, оскільки звернулися до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю. із заявами про прийняття спадщини в 6-ти місячний строк та на підставі зазначених заяв приватним нотаріусом заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

Вказують, що спадкоємців які б мали право на обов`язкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 немає, інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3 немає.

Зазначають, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в АДРЕСА_1 згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок належав ОСОБА_3 , як голові колгоспного двору, тому і у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі позивачам відмовлено, та вказано, що майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, таким чином встановити з свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок НОМЕР_1 виданого 12 жовтня 1989 року яка частка зазначеного будинку належала спадкодавцю не представляється можливим.

Вказують, що згідно записів погосподарської книги АДРЕСА_1 на день припинення існування колгоспного двору в домогосподарстві постійно мешкала та була єдиним членом колгоспного двору ОСОБА_3 , тому відповідно до закону її частка у майні колгоспного двору складає 1 цілу.

Просять суд визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 за кожним по Ѕ частці житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами загальною, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ,

У судове засідання позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не з`явилися, через канцелярію суду представник позивачів ОСОБА_4 подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Представник відповідача- Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області також в судове засідання не з`явився та надав заяву про розгляд даної справи у його відсутності, не заперечує щодо задоволення позову.

Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та такий, що підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , в с. Дорожне, Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми спадкодавця ОСОБА_3 , про що свідчать копії свідоцтв про народження позивачів та витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про щлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища позивача (а.с.8-10).

За життя ОСОБА_3 08.07.2014 року склала заповіт, яким заповідала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках , все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде їй належати на день смерті і на що вона матиме право за законом (а.с.11). Даний заповіт зареєстрована в реєстрі № 12, не змінено і не скасовано.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина відповідне спадкове майно, в тому числі на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в АДРЕСА_1 , який належав померлій згідно свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на домоволодіння від 12.10.1989 року (а.с.12).

Дане домоволодіння належить колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_3 (а.с.5). З погосподарських книг на вищезазначене домоволодіння убачається, що станом на 1989-1992 роки, крім голови колгоспного двору ОСОБА_3 , інші члени - відсутні (а.с.21-22).

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадщину після смерті матері ОСОБА_3 прийняли, оскільки подали до приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю.заяви про прийняття спадщини за заповітом, що підтверджується заявами від 23.10.2018 року, які містяться в матеріалах спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , яка була витребувана на ухвалу суду (а.с.53-98).

Однак, як вбачається з постанови приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю. від 12.03.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок, оскільки свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок не є документом, що свідчить про перебування його у власності ОСОБА_3 , так як вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості реалізувати спадкові права(а.с. 18).

Інші спадкоємці, яким заповіла ОСОБА_3 , вищезазначений житловий будинок та особи, які мають право на обов`язкову частку у спадковому майні після смерті ОСОБА_3 , відсутні, про що також свідчить спадкова справа, яка заведена після смерті ОСОБА_3 ( а.с.53-94).

Застосовую норми матеріального та процесуального права суд виходить з наступного:

Відповідно до ст.13 ЦПК суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців.

Відповідно до ст. 1217 ЦК спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст. 1218 ЦК, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.

Згідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.

Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.

Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.

Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.

Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 , як голова колгоспного двору АДРЕСА_1 проживала в даному дворі та вела господарство; станом на 1991 рік інші члени колгоспного двору - відсутні, позивачі у справі є єдиними спадкоємцями за заповітом, після смерті ОСОБА_3 .

Реалізувати своє право як спадкоємців - позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 після смерті матері ОСОБА_3 поза судовим порядком, не мають можливості, оскільки спірний будинок відноситься до суспільної групи господарств - колгоспний двір, тому нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спірний житловий будинок.

Проаналізував та оцінив зібрані у справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають до задоволення, оскільки будинковолодіння АДРЕСА_1 , відносилося до категорії суспільної групи господарств - колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_3 , члени двору - відсутні, тому, спадкодавець ОСОБА_3 вважається такою, що набула права власності на майно колгоспного двору - ціле спірне домоволодіння; позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які є спадкоємцями за заповітом після смерті матері прийняли спадщину, шляхом подання в 6-ти місячний строк відповідних заяв нотаріусу, тому їх частка в спадковому майні на спірне домоволодіння становить по Ѕ частці; позасудового шляху вирішити даний спір у позивачів не має.

Тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб.

Також суд вважає за необхідне роз`яснити учасникам справи положення ч.ч.4,5 ст. 268 ЦПК України, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, Суд-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Дорожненської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на будинок в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 на 1/2 частку житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду через Вінницький районний суд.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти дні з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 16.12.2019.

Суддя: